Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Холудєєва Світлана Максимівна, звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем, її чоловіком, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на момент відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Короткий виклад вимог заявника В обґрунтування вимог заяви зазначає, що 18 жовтня 1975 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.08.2022 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Заявник заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті спадкодавця (її чоловіка), у встановлений законом 6-ти місячний строк, не подавала. У зв?язку з цим, у серпні 2025 року Заявник звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Холудєєвої С.М. з приводу оформлення своїх спадкових прав після смерті її чоловіка, однак їй було відмовлено в оформленні спадщини. Так, листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Холудєєвої С.М. від 07.08.2025 року № 195/01-16 було повідомлено наступне: «З поданих Вами документів для заведення спадщини вбачається, що на день відкриття спадщини. [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а Ви були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, неможливо встановити безспірний факт фактичного прийняття Вами спадщини, оскільки з дня смерті Спадкодавця минуло більше ніж 6 місяців, а вказана вами адреса реєстрації не співпадає із вказаним Вами ж останнім місцем реєстрації (проживання) померлого. У зв?язку з вищезазначеним, з метою встановлення факту фактичного прийняття спадщини пропоную Вам звернутися до суду для надання Вам додаткового строку для прийняття спадщини або ж для становлення факту спільного проживання з спадкодавцем на день його смерті в судовому порядку». Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/012727459 від 02.09.2025 року, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Водночас, згідно до відповіді на запит Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.08.2025 №952/08-03/25/697 надана довідка № 53/08-10/0803 від 20.08.2025 року згідно якої зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , було [ADDRESS] . Згідно наданої копії договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за №437 від 14.02.1997 року, копії довідки від 29.06.2022 за №630, копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360433 від 01.12.2005 року, копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДГ №295012 від 03.04.2006 року [PERSON] мав у власності відповідне майно. Однак, незважаючи на різні адреси реєстрації Заявника та її чоловіка, фактично Заявник та померлий проживали за адресою реєстрації Заявника- [ADDRESS] , в тому числі і на день смерті [PERSON] . Так, довідка про причину смерті [PERSON] №43 від 25.08.2022 року, видана КНП «Білгород-Дністровський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білгород-Дністровської міської ради. Відповідно до відповіді на адвокатський запит КНП «Білгород-Дністровський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білгород-Дністровської міської ради від 01.08.2025 року №330, [PERSON] , [INFO] , був декларантом КНП «БДЦПМСД`БДМР. Відповідно електронної картки в системі Helsi, адреса проживання вказана [ADDRESS] . Для фіксування факту смерті [PERSON] , [INFO] , був здійснений виклик лікаря на адресу [ADDRESS] , про що свідчить запис в журналі реєстрації довідок про смерть. В період хвороби [PERSON] , [INFO] , виклик лікаря здійснювався за адресою [ADDRESS] . Також на першій сторінці медичної карти [PERSON] зазначено адресу фактичного проживання чоловіка - [ADDRESS] . Крім того, сусідами подружжя [PERSON] були надані характеристики на [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , зокрема: [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] зазначила, що « [PERSON] є моєю сусідкою. Її чоловік, [PERSON] , [INFO] , проживав зі своєю дружиною до останнього дня життя по [ADDRESS] ». [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , зазначила, зокрема: « [PERSON] , [INFO] , яка проживає у квартирі [ADDRESS] є моєю сусідкою. Її чоловік, [PERSON] , [INFO] , до останнього дня свого життя проживав зі своєю дружиною у квартирі [ADDRESS] більш ніж 18 років». [PERSON] , який проживає у квартирі [ADDRESS] , вказав наступне: « [PERSON] , [INFO] , яка проживає у квартирі [ADDRESS] є моєю сусідкою. Її чоловік, [PERSON] , [INFO] , до останнього дня життя проживав зі своєю дружиною у квартирі [ADDRESS] більш ніж 18 років». На підставі наведеного, вважає, що Заявник спадщину прийняла, так як спадкодавець по день смерті проживав разом з нею, однак, враховуючи, що зареєстровані адреси реєстрації різні та нотаріус немає підтвердження того, що Заявник постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, виникла необхідність звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, з метою отримання Заявником спадщини після смерті її чоловіка. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 11 вересня 2025 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справ відкрито окреме провадження. У судовому засіданні допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] . Представник заявника заяву підтримала та просить суд її задовольнити. Заінтересована особи не з?явилася, була повідомлена належним чином. Зі згоди представника заявника суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомленого представника заінтересованої особи. Фактичні обставини, встановлені судом Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/012727459 від 02.09.2025 року, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] ./а.с. 10/ [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.10.1975 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 18 жовтня 1975 року зроблено відповідний актовий запис № 352, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 січня 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області./а.с. 11/ [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 26 серпня 2022 року складено відповідний актовий запис № 912, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 серпня 2022 року, виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)./а.с. 12/ Відповідно до листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного територіального округу Одеської області Холудєєвої С.М. вбачається, що з приводу порядку прийняття спадщини нотаріусом повідомлено наступне: «З поданих Вами документів для заведення спадщини вбачається, що на день відкриття спадщини. [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а Ви були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, неможливо встановити безспірний факт фактичного прийняття Вами спадщини, оскільки з дня смерті Спадкодавця минуло більше ніж 6 місяців, а вказана вами адреса реєстрації не співпадає із вказаним Вами ж останнім місцем реєстрації (проживання) померлого. У зв?язку з вищезазначеним, з метою встановлення факту фактичного прийняття спадщини пропоную Вам звернутися до суду для надання Вам додаткового строку для прийняття спадщини або ж для становлення факту спільного проживання з спадкодавцем на день його смерті в судовому порядку»./а.с.14-15/ Згідно до відповіді на запит Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.08.2025 №952/08-03/25/697 надана довідка № 53/08-10/0803 від 20.08.2025 року згідно якої зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , було [ADDRESS] ./а.с. 17/ Згідно наданої копії договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за №437 від 14.02.1997 року, копії довідки від 29.06.2022 за №630, копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360433 від 01.12.2005 року, копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДГ №295012 від 03.04.2006 року [PERSON] мав у власності відповідне майно. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, породжує юридичні наслідки лише факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20;від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Водночас, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18; від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, провадження №61-2387св22; від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23, провадження № 61-10383св24, від 05 березня 2025 року у справі № 643/12963/23. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , надано належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення факту постійного проживання заявника разом із померлим [INFO] [PERSON] . Таким чином, з урахуванням норм матеріального та процесуального права, позицій Верховного Суду, повно та всебічно дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та можливості їх задоволення. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved