Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

26.03.2025 року позивач Акціонерне Товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] звернулась до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 18.01.2021 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклала з Банком кредитний договір ABH0CT155101610965735911, щодо надання останній кредиту в розмірі 25000.00 грн. строком на 39 місяців (тобто до 17.04.2024 року) зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору (Заяви клієнта, далі кредитний договір), ліміт цього договору: 25000.00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 17.04.2024 року, терміном на 39 місяці. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 50.00 річних. Відповідно до п. 7 Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн. Станом на 26.03.2025 року заборгованість Відповідачки за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 31707,60 грн., яка складається з: 19085,37 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 12622,23 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу за кредитним договором № ABH0CT155101610965735911 від 18.01.2021 року у розмірі 31707,60 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 01.04.2025 року, провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу роз`яснено право на подачу відзиву, відповідно до ст. 178 ЦПК України. 03.06.2025 року, використовуючи систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Тивоненко Д.Р. подав відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Відзив обґрунтований тим, шо що спірний кредитний договір № АВНОСТ155101610965735911 від 18.01.2021 року між сторонами у належній формі не укладався, оскільки документи, долучені позивачем до матеріалів справи, не містять власноручного підпису відповідачки, а застосування позивачем «простого електронного підпису» у вигляді OTP-паролю не може вважатися належним підтвердженням волевиявлення відповідачки на укладення договору. Представник відповідача зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачка була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, паспортом споживчого кредиту, а також погодилася з істотними умовами кредитування, зокрема щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування. Позивачем не доведено факту отримання відповідачкою кредитних коштів. Долучений до позову меморіальний ордер, на думку сторони відповідача, не підтверджує зарахування коштів на рахунок відповідачки, а свідчить лише про їх списання з рахунку позивача. Водночас виписка по рахунку відповідачки, яка могла б підтвердити рух коштів та їх зарахування, матеріали справи не містять. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не може вважатися належним доказом існування боргу без підтвердження первинними бухгалтерськими документами, а тому не доводить ні факту виникнення заборгованості, ні її розміру. Крім того, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у відповідній постанові, представник відповідача вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, оскільки відсутні належні докази погодження з ними позичальника. Також зазначив, що попередній орієнтовний розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу становить 28 000 грн. 10.09.2025 року, через систему «Електронний суд» представник позивача подав письмові заперечення, в яких вказав, що поданий представником позивача відзив не підлягає взяттю до уваги, а позов підлягає задоволенню. Вказав, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» 23.11.2020 року, підтвердила ознайомлення з такими Умовами та Правилами, а також зобов`язалася у подальшому самостійно ознайомлюватися зі змінами до них, розміщеними на офіційному сайті банку. Представник позивача посилається на те, що у подальшому відповідачка, як клієнт банку, скористалася додатковою послугою «Швидка готівка», у межах якої 18.01.2021 року за допомогою сервісу «А24» уклала з банком додатковий кредитний договір в електронній формі на суму 25 000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 50 % річних, при цьому договір підписано відповідачкою електронним підписом. Використання простого електронного підпису у вигляді OTP-паролю відповідає вимогам законодавства та передбачене нормативно-правовими актами Національного банку України, а тому підтверджує волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів до матеріалів справи долучено меморіальний ордер із зазначенням відповідної суми кредиту, а також виписку по рахунку відповідачки, з якої вбачається зарахування кредитних коштів на її картковий рахунок та подальше їх використання. Представник позивача також зазначає, що додана до позову виписка по рахунку відповідачки підтверджує як отримання кредитних коштів, так і часткове погашення заборгованості, що, на думку позивача, свідчить про визнання відповідачкою факту існування кредитних зобов`язань. Окремо представник позивача звертає увагу суду на те, що при поданні відзиву відповідачка не додала копії договору про надання правничої допомоги, акту виконаних робіт та квитанцій про оплату послуг адвоката, а тому такі докази, на переконання позивача, не можуть бути прийняті судом до уваги. 17.09.2025 року, використовуючи систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Тивоненко Д.Р. подав додаткові пояснення у справі в яких зазначив, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами додаткового кредитного договору №АВНОСТ155101610965735911 від 18.01.2021 року, оскільки на спірних документах у односторонньому порядку позивачем нанесено напис про «підтвердження простим електронним підписом», що не може вважатися належним електронним підписом у розумінні законодавства. Представник відповідача також звертає увагу суду на те, що надані позивачем меморіальний ордер та виписка по рахунку не підтверджують факту зарахування саме кредитних коштів відповідачці, а свідчать лише про рух коштів по рахунку, у тому числі власних коштів відповідачки. З наданої виписки вбачається, що відповідачка користувалася переважно власними коштами, які самостійно вносила на картковий рахунок, а тому такі кошти не можуть вважатися доказом отримання кредиту. З огляду на викладене представник відповідача просить суд врахувати наведені заперечення та відмовити у задоволенні позову. В судовому засідання представник позивача Омельченко Є.В.., в режимі відео конференції, позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Тивоненко Д.Р. в судовому засіданні, підтримав позицію, яка викладена в відзиві та в письмових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 23.11.2020 року [PERSON] звернулась до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Підписавши анкету - заяву відповідач надала свою згоду, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» становить між сторонами договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, 18.01.2021 року [PERSON] підписала Заяву Клієнта №ABH0CT155101610965735911 про надання послуги «Швидка готівка», яка містить інформацію щодо загальної вартості кредиту, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору (Заяви клієнта про надання послуги «Швидка готівка»), Сума кредиту: 25000.00 грн.; Мета кредиту: Придбання товару, здійснення платежу, оплата послуг; Строк кредиту 36 місяців. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом процентна ставка фіксована 50 % річних. Відповідно до п. 7 Кредитного договору, номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 5375235105712051. У пукнті 8 вказаної заяви [PERSON] зазначила свої персональні дані. В пункті 9 вказаної заяви [PERSON] погодилась з тим, що ця Заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних в АТ «А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспорта споживчого кредиту та отримала їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткових пояснень. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що застосування позивачем «простого електронного підпису» у вигляді OTP-паролю не може вважатися належним підтвердженням волевиявлення відповідачки на укладення договору. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Матеріали справи свідчать про те, що Анкета заява про приєднання до Умов та надання правил надання банківських послуг в «А-БАНК», заява Клієнта №ABH0CT155101610965735911 від 18.01.2021 року підписано відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» Також відповідачка підписала цифровим підписом Паспорт споживчого кредиту, яка містить інформацію щодо загальної вартості кредиту, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій. Як вбачається з меморіального ордера № TR.16413508.24061.65455 від 18 січня 2021 року, [PERSON] отримала від АТ «Акцент-Банк» кошти в сумі 25000 грн. згідно кредитного договору № ABH0CT155101610965735911 від 18.01.2021 року. Суд критично оцінює твердження представника відповідача, про те що належними доказами не підтверджується факт надання кредитних коштів, з огляду на наступне. На підтвердження виконання свого обов`язку, крім копії меморіального ордеру, представником позивача до відповіді на відзив було долучено виписку по картці [PERSON] [NUMBER] (яка зазначена в заяві) за період з 18.01.2021 року по 10.09.2025 року, з якої вбачається, що на рахунок відповідачки 18.01.2021 року (в день укладення договору) було зараховано 25 000 грн. (сума кредиту відповідно до умов договору). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. Отже, надані докази в своїй сукупності свідчать про виконання банком обов`язку з надання відповідачці кредитних коштів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняти пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами Банку. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №ABH0CT155101610965735911 від 18.01.2021 року та випискою по картці за період з 18.01.2021 до 25.03.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 26.03.2025 складає 31707,60 грн., яка складається з: 19085,37 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 12622,23 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. При цьому, на думку суду, посилання представника відповідача на посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. В даному ж випадку розмір процентної ставки визначено безпосередньо в пункті 6 Заяви Клієнта, до матеріалів справи додано не лише тарифи із сайту Банку, а Паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка Готівка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки відповідач [PERSON] порушила зобов`язання щодо повернення кредиту, так як сплачував його несвоєчасно і не в повному обсязі, утворилась заборгованість за кредитом, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, станом на 26.03.2025 року становить 31707,60 грн. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, що на час розгляду справи відповідачка порушила умови кредитного договору, має невиконані перед позивачем зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved