Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме Державного акту серії ЯА №099337. В обґрунтування заяви зазначив, що на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації від 28.10.2004 за №298 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,8592 га, яка розташована на території Ілляшівської сільської ради Тростянецького району. 25.07.2006 [PERSON] видано Державний акт серії ЯА №099337 на право власності на дану земельну ділянку. Однак, при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку було допущено неправильне написання прізвища заявника - замість « [PERSON] », як було вказано у паспорті, записали « [PERSON] », оскільки при видачі державного акту паспорт ніхто не вимагав. Вважає, що дана помилка зроблена механічно, адже те, що прізвище заявника « [PERSON] » підтверджується іншими документами, які додано до заяви. Внести зміни до Державного акту в частині зміни прізвища на сьогоднішній день неможливо. Таким чином, вирішення питання про визнання належним [PERSON] . Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку може бути вирішено тільки в судовому порядку. За таких обставин заявник просив встановити факт належності [PERSON] . Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №099337 від 25.07.2006. Ухвалою суду від 04.02.2026 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи. В судове засідання заявник не з`явилася. Від представника заявника, адвоката Шуляк В.М., надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі заявника. Заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Від Тростянецької селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №099337, виданого 25.07.2006 на підставі розпорядження Тростянецької РДА від 28.10.2004 року №298, « [PERSON] », житель [ADDRESS] , являється власником земельної ділянки площею 1,8592 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Ілляшівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Кадастровий номер земельної ділянки 0524181800010020301 (а.с.9). Заявник зазначає, що при видачі Державного акта серії ЯА №099337 було допущено помилку в написанні прізвища власника, зокрема записано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Листом начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.01.2026 №0-2-0.6-676/2-26, представнику заявника, адвокату Шуляк В.М., повідомлено про те, що відповідно до вимог чинного законодавства видача дубліката державного акту у зв`язку з невірно вказаним прізвища власника, не передбачається. Починаючи з 01.01.2013 р., з часу набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», дублікати державних актів не видаються (а.с.10,11). Заявником [PERSON] на підтвердження факту належності йому державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №099337, виданого 25.07.2006, надано належні та допустимі докази. Так, [PERSON] народився [INFO] в с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). У грудні 1986 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис під №26. Після укладання шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с.25). [INFO] народився [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , його батьком записано - [PERSON] (а.с.26). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.01.2026 вбачається, що [PERSON] на підставі права власності належить земельна ділянка, кадастровий номер якої 0524181800:01:002:0301. Документ, який є підставою для виникнення права - державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА 099337 від 25.07.2006 (а.с.13-18). З виписок з погосодарської книг Ілляшівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області за 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки від 05.01.2026, вбачається, що до членів господарства [PERSON] ( [ADDRESS] ) входить зокрема - чоловік [PERSON] , 1960 р.н. (а.с.22-24). Відповідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] та пенсійного посвідчення № [NUMBER] заявник значиться, як [PERSON] , [INFO] (а.с.5-7, 29). Також, [PERSON] уклав 04.03.2000 з Приватно-орендним агрокооперативом ім. Шевченка договір оренди земельної частки (паю) розміром 1,82 умовних кадастрових гектарів (а.с.28). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, зокрема, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали. Суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Із наведеного слідує, що заявниця обрала належний спосіб захисту своїх прав, звернувшись із заявою про встановлення факту у порядку окремого провадження. Від встановлення факту належності заявнику вищевказаного документу залежить його право на розпорядження своєю власністю. Іншого порядку встановлення факту, про який просить заявник чинним законодавством не передбачено, а приведення у відповідність Державного акту на даний час є неможливим, при цьому встановлення цього факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Суд також враховує, що із набранням чинності з 01.01.2013 Закону України "Про Державний земельний кадастр", виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", крім того, чинним законодавством України не передбачено внесення будь-яких змін та виправлень до державних актів на право приватної власності на землю, що були видані раніше. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести факт належності йому Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №099337, виданого 25.07.2006 Тростянецькою райдержадміністрацією на ім`я [PERSON] , оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, тому судові витрати слід залишити за заявником.

Outcome: approved