Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

03.10.2025 року позивач, Державна іпотечна установа, звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.02.2008 року між КБ «Західінкомбанк» ТОВ (далі за текстом - банк) та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 2602/08-961 (далі за текстом кредитний договір). Відповідно пунктів 1.1., 1.2., 1.3. кредитного договору банком надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 420 000, 00 грн. з оплатою по процентній ставці 13% процентів річних із строком погашення до 26.02.2028 року (п.1.2 договору) для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно до 26 числа кожного місяця, починаючи з наступного після фактичного отримання коштів, здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 1 757,32 грн. та сплачувати відсотки нараховані кредитором на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № [NUMBER] відкритий у кредитора. Згідно п. 3.1. Кредитного договору в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між банком та [PERSON] і [PERSON] укладено посвідчений в нотаріальному порядку Іпотечний договір № б/н від 26.02.2008 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі за тестом договір іпотеки). Даний іпотечний договір особисто підписаний відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Шкльодою Я.А. Також, приватним нотаріусом посвідчено заяву від імені відповідачів про те, що в квартирі зареєстровано двоє неповнолітніх дітей. 17.04.2008 року, між Державною іпотечною установою та ТОВ «Західінкомбанк» був укладений договір відступлення права вимоги № 734/08, відповідно до умов якого, право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки було відступлено Державній іпотечній установі. Заборгованість за кредитним договором становить 70658 грн. 26 коп., з яких 65569 грн. 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5088 грн. 59 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Крім цього зазначає, що згідно умов кредитного договору [PERSON] отримав кредитні кошти на придбання у власність квартири з метою постійного проживання. Отримання кредиту відбувалось в період перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, а також покласти на них судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 06.11.2025 року відповідач, [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтував тим, що позивачем не вірно проведено розрахунок заборгованості, так як ним 08.10.2025 року, 26.10.2025 року та 03.11.2025 року, в рахунок погашення заборгованості було сплачено грошові кошті у загальній сумі 14301,55 грн. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву до суду не надала. Від позивача відповідь на відзив до суду не надходила. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.02.2008 року КБ «Західінкомбанк» ТОВ та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № 2602/08-961, який відповідач підписав власноруч. Відповідно до умови договору про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року: - кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 420000,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 420000,00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (п. 1.1. договору); - кредит надається строком погашення не пізніше 26.02.2028 року на придбання (набуття) у власність окремої квартири з метою постійного проживання за інвестиційним договором № 25/02-7 від 25.02.2008 року, розташованої за адресою: [ADDRESS] (п. 1.2. договору); - кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п. 1.3. договору); - позичальник зобов`язується щомісячно до 26 числа кожного місяця, починаючи з наступного після фактичного отримання коштів, здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 1757,32 грн. та сплачувати відсотки нараховані кредитором на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № [NUMBER] , відкритий у кредитора (п. 2.4 договору); - виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визначеного в іпотечному договорі (п. 3.1 договору). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі 420000,00 грн., що стверджується заявою на отримання кредиту від 25.02.2008 року та визнається відповідачем. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] , малолітніми [PERSON] , [PERSON] укладено іпотечний договір № б/н від 26.02.2008 року. Згідно з п. 1.1. Договору іпотеки іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] 26а. 17.04.2008 року між Державною іпотечною установою (новий кредитор) та ТОВ «Західінкомбанк» (первісний кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги № 734/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А., зареєстрований в реєстрі за № 711 (далі за текстом - договір відступлення). Відповідно до п. 1.1. Договору відступлення, банк (первісний кредитор) передає, а установа (новий кредитор) набуває всі права вимоги за: договором про іпотечний кредит між банком та [PERSON] № 2602/08-961 від 26.02.2008 року; іпотечним договором між банком і [PERSON] № б/н від 26.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Шкльода Я.А. Таким чином, Державну іпотечну установу наділено правом вимоги до відповідача за договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року, що також не заперечується відповідачем [PERSON] . На виконання вимог Договору відступлення, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині заміни іпотекодержателя з Банку на Державну іпотечну установу. Вказана обставина стверджується витягом з Державного реєстру іпотек від 17.07.2014 року № 6672111. Крім того, первісний кредитор, КБ «Західінкомбанк» ТОВ, 17.04.2008 року вручив боржнику повідомлення про відступлення права вимоги від 17.04.2008 року, що підтверджується особистим підписом [PERSON] . Таким чином, позичальник був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором, та подальше часткове виконання зобов`язань за кредитним договором здійснювалось позичальником на користь Державної іпотечної установи. З наданої позивачем виписки з особового рахунку за договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року та розрахунку простроченої заборгованості за договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року вбачається, що, за підрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року становить 70658 грн. 26 коп., з них: 65569 грн. 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5088 грн. 59 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її повної відсутності відповідачі не надали. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за простроченим зобов`язанням не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі встановлених судом обставин слідує, що відповідач дійсно порушив свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернув кредит повністю у строк, встановлений договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року, відсотки, які нараховані позивачем, нараховувалися в межах узгодженого сторонами строку кредитування, у зв`язку з чим у нього, станом на 01.10.2025 року, існує заборгованість у розмірі 70658,26 грн., з яких 65569,67 грн. - основна заборгованість, 5088,59 грн. - заборгованість за відсотками. Однак, відповідачем, [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року, 08.10.2025 року, 26.10.2025 та 03.11.2025 року було сплачено грошові кошти у загальній сумі 14301,55 грн. (08.10.2025 року у сумі 7000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № СВНЗ-МХР7-М331-95ЕХ від 08.10.2025 року, 26.10.2025 року у сумі 2301,55 грн., що підтверджується квитанції № 2125-3923-8768-0406 від 26.10.2025 року, 03.11.2025 року у сумі 5000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 577Т-ММ9Т-Р6ТР-ВАСА від 03.11.2025 року). Таким чином, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року, станом на 01.10.2025 року, з урахуванням часткового її погашення, складає 56356,71 грн. (70658,26 грн. (сума заборгованості станом на 01.10.2025 року, яка нарахована позивачем) 14301,55 грн. (сума, сплачена позичальником в рахунок погашення заборгованості)). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір про іпотечний кредит відповідачем [PERSON] укладався та кредит отримувався під час перебування його в шлюбі з відповідачем [PERSON] . З п. 1.2. Іпотечного договору вбачається, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю іпотекодавців, якою являється й відпоідач [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Таку правову позицію підтримав і Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 490/6024/16-ц / провадження № 61-22579св18/. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит відповідач [PERSON] отримав на придбання (набуття) у власність квартири з метою постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . За змістом договору іпотеки вказана квартира є спільною сумісною власністю відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як подружжя, а також їх малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . Верховний Суд 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц /провадження № 61-1028св18/ висловив позицію, що тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. В постанові ВС від 14 червня 2022 року у справі № 2011/13610/12, зазначено «оскільки використано кредит в інтересах сім`ї, дружина позичальника несе солідарну відповідальність за неповернення боргу відповідно до частини четвертої статті 65 СК України». У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок них майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. До такого висновку дійшов КЦС ВС у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 640/1846/19. Враховуючи ці обставини, мету отримання кредиту та використання його в інтересах сім`ї, придбання квартири на праві спільної сумісної власності майна, як подружжя, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і до відповідача [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за договором про іпотечний кредит № 2602/08-961 від 26.02.2008 року у розмірі 56356, 71 грн. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial