Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Грибанов Денис В`ячеславович, який діє в інтересах позивача ТОВ «ФК ЄАПБ» звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30100 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.02.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (далі ТОВ «ФК «Незалежні фінанси») та [PERSON] було укладено кредитний договір №1877339. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтверджує, що умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. 25.06.2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладено Договір факторингу №25062025, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №25062025 від 25.06.2025 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 30100 гривень, з яких: 10000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2500 гривень заборгованість по комісії за надання кредиту; 12600 гривень заборгованість по комісії за обслуговування кредиту; 5000 гривень - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). Всі нарахування, що відбулися до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювалися безпосередньо ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2025 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Ратнівського районного суду Волинської області. До Ратнівського районного суду Волинської області дана цивільна справа надійшла 26 січня 2026 року. Ухвалою суду від 28 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК ЄАПБ» не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив не подала. Ухвалою суду від 02.03.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.02.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №1877339. Згідно умови договору: сума кредиту становить 10000,00 грн; строк кредитування - 345 днів; комісія за надання кредиту 2500 грн, яка нараховується за ставкою 25% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; комісія за обслуговування кредиту 30800 грн, що нараховується за ставкою 14% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період; проценти за користування кредитом за весь строк кредитування складають 0,00 грн. Отже, [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного кредитного договору, який є предметом позову та на її картку № [NUMBER] перераховано 10000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 40828608 від 09.02.2025 (а. с. 18). 25.06.2025 року між ТОВ «ФК Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладено Договір факторингу №25062025, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК Незалежні фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК Незалежні фінанси» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а. с. 20-24). Відповідно до Реєстру боржників від 25.06.2025 року до Договору факторингу №25062025 від 25.06.2025 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 30100 гривень, з яких: 10000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2500 гривень - сума заборгованості по комісії за надання кредиту; 12600 гривень сума заборгованості по комісії за за обслуговування кредиту, 5000 гривень - сума заборгованості по штрафним санкціям (а. с. 28). Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, Відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідачки, остання не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» ( далі Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із норм ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що умови кредитного договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачкою не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідачки, яке тягне можливість примусового стягнення простроченої суми за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 25100 грн. з яких: 10000 грн. - основного боргу, 2500 грн. заборгованість по комісії за надання кредиту; 12600 грн. заборгованість по комісії за обслуговування кредиту. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за неустойкою у розмірі 5000 грн за кредитним договором, суд зазначає наступне. Згідно до пункту 18 "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, у частині стягнення заборгованості за неустойкою у розмірі 5000 грн за кредитним договором, слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 2020,01 грн (25100 (задоволені вимоги)/30100 (заявлені вимоги)*2422,40 (сплачений судовий збір)) судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог. Разом з тим, відмовити позивачу в стягненні з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 1514 грн, оскільки вони не доведені належними, достатніми, допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial