Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

30.12..2025 року представник позивача [PERSON] , адвокат Остащенко О.М. звернулася з позовом до ФГ «Олена» про визнання відсутнім права оренди відносно земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що 09.01.2012р. між [PERSON] та ФГ «Олена» (надалі - Відповідач) укладено Договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3521110100:02:000:0286, що розташована на території Гайворонської міської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, площею 2.7142 га (надалі - Договір оренди), строком на 10 років. 30.11.2012р. проведено державну реєстрацію речового права - права оренди Земельної ділянки, яка належить Позивачу. Дія Договору оренди припнилась 01.12.2022р., через сплив строку оренди Земельної ділянки. В грудні 2022р. [PERSON] стало відомо з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 30.11.2022р. (запис речового права 48591514) державним реєстратором Благовіщенської міської ради Кіровоградська області Корсун Віталіною Станіславівною, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2022р. (індексний номер 65649777) про державну реєстрацію права оренди на підставі Додаткової угоди від 14.11.2022р. до Договору оренди земельної ділянки (надалі - Додаткова угода), відносно Земельної ділянки кадастровий номер 3521110100:02:000:0286, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2665330435020. Електронна реєстраційна справа, що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер об`єкта нерухомого майна 2665330435020 (земельна ділянка кадастровий номер 3521110100:02:000:0286) містить відскановану Додаткову угоду від 14.11.2022р. на підставі якої продовжено строк дії Договору оренди, яку Позивач не підписував та не укладав. Згідно Додаткової угоди від 14.11.2022р. до Договору оренди земельної ділянки №0286 про викладення в новій редакції від 09.01.2012р., строк оренди склав 20 років (до 30.11.2032р.). [PERSON] , який не підписував (не укладав) Додаткову угоду до Договору оренди, звернувся в 2023р. до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ФГ «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023р. в справі №385/404/23, позовну заяву [PERSON] задоволено - усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14.11.2023р. в справі №385/404/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023р., з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Земельна ділянка 3521110100:02:000:0286, яка є предметом спору в даній справі, належала [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки є його дружина - [PERSON] (надалі - Позивач), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.12.2025р., видане приватним нотаріусом Гайсинського РНО Вінницької області 09.12.2025р., зареєстровано в реєстрі №3186 та Договором про поділ спадщини від 09.12.2025р. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки Позивач є правонаступником [PERSON] , право якого було порушено за життя та належало право на захист, то Позивач на підстав ст.4 ЦПК України має право на звернення з даним позовом для захисту права власності, що йому належить. Просить суд: визнати відсутнім права оренди у Фермерського господарства «Олена», що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.11.2022р. (номер запису про інше речове право 48591514) державним реєстратором Благовіщенської міської ради Кіровоградська області Корсун В.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2022р. (індексний номер 65649777), яке прийняте на підставі Додаткової угоди від 14.11.2022р. до Договору оренди земельної ділянки, відносно земельної ділянки кадастровий номер 3521110100:02:000:0286, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2665330435020, що належить на праві власності [PERSON] . Зобов`язати Фермерське господарство «Олена» повернути [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3521110100:02:000:0286, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2665330435020, площею 2.7142 га, що розташована: Кіровоградська область, Гайворонський район, Гайворонська міська рада. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.01.2026 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2026 року витребувано у Фермерського господарства «ОЛЕНА», оригінал Додаткової угоди від 14.11.2022 року до Договору оренди земельної ділянки №0286 про викладення в новій редакції від 09.01.2012 року. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Остащенко О.М. позов підтримала з підстав зазначених у ньому. В судовому засіданні представник відповідача ФГ «Олена» адвокат Персій І.В. проти позову заперечила. Вказала, що спірна додаткова угода в ФГ «Олена» відсутня, так як була втрачена. Земельну ділянку ФГ «Олена» готове повернути позивачу та вирішити питання мирним шляхом. Виявила незгоду з судовими витратами та вказала, що такі становлять 5000 грн. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представників позивача та відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.01.2012 року між [PERSON] та ФГ «Олена» було укладено Договір оренди земельної ділянки, яким передано в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:02:000:0286 строком на 10 років (а.с.8-9,10). 14.11.2022 року між [PERSON] та ФГ «Олена» було укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки №0286 про викладення в новій редакції, яким строк дії договору продовжено на 20 років з дати укладання та діє до 30.11.2032 року (а.с. 11-13). Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.12.2025, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,7142 га, кадастровий номер 3521110100:02:000:0286. Номер запису про інше речове право: 48591514 дата та час державної реєстрації 30.11.2022; підстава для державної реєстрації: додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 14.11.2022, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: [PERSON] ; договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 30.11.2012, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: [PERSON] . Підстави внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 656649777 від 02.12.2022, [PERSON] , Благовіщенської міської ради державної адміністрації Кіровоградської області. Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки (а.с.15). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023р. в справі №385/404/23, позовну заяву [PERSON] задоволено - усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Рішенням від 05.07.2023р. в справі №385/404/23, встановлено, що «29.12.2022 [PERSON] звернувся до відповідача ФГ «Олена» з листом\-повідомленням, в якому повідомив останнього, що не бажає поновлювати дію договору оренди землі, який укладений між ним та ФГ «Олена», та має намір самостійно обробляти орендовану земельну ділянку, загальною площею 2,7142 га, кадастровий номер 3521110100:02:000:0286 (а.с. 10-11).» (а.с. 16-21). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14.11.2023р. в справі №385/404/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023р., з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Також встановлено апеляційним судом «Встановивши, що позивач заперечував факт підписання додаткової угоди № б/н від 14.11.2022 щодо оренди земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, врахувавши ненадання відповідачем оригіналу спірного договору, а також відсутність оригіналу цього договору в матеріалах справи, що унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання спірного договору земельної ділянки.» (а.с.22-27). [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] та є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3521110100:02:000:0286, що розташована на території Гайворонської міської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, площею 2.7142 га (а.с. 29,30,31). В судовому засіданні представник відповідача ФГ «Олена» адвокат Персій І.В. вказала, що оригінал Додаткової угоди Договору оренди земельної ділянки №0286 про викладення в новій редакції від 09.01.2012 року, укладеної 14.11.2022 року втрачений та у ФГ «Олена» відсутній. Норми права та мотиви їх застосування. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробив висновок про те, що «належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В справі №385/404/23 Гайворонським районним судом Кіровоградської області в рішенні від 05.07.2023 року було встановлено: «На думку суду, твердження позивача про те, що він не укладав Додаткової угоди від 14.11.2022 до договору оренди землі між ним та ФГ «Олена» від 30.11.2012 та не підписував її, залишились неспростованими відповідачем. Факт реєстрації речового права оренди спірної земельної ділянки не може заміняти договір про таке право, так як згідно положення ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. І лише після виникнення речового права оренди таке підлягає державній реєстрації. Зважаючи на таке, суд вважає за можливим визнати, що підпис виконаний від імені [PERSON] в Додатковій угоді від 14.11.2022 про викладення в новій редакції Договору оренди земельної ділянки без номера від 30.11.2012, зареєстрованої 30.11.2022, виконаний не ним». Встановлені обставини у вказаній справі Кропивницький апеляційний суд у постанові від 14.11.2023 р. підтвердив, але рішення суду першої інстанції скасував з мотивів обрання позивачем [PERSON] неефективного способу захисту. Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у своїй постанові від 02.11.2022 р. по справі № 140/6115/21 вказав: «преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої статті 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Суд зазначає, що відповідач по даній справі ФГ «Олена» було залучено до участі у справі № 385/404/23 як відповідач, а тому в силу приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини справи, встановлені рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.07.2023, Постанові Кропивницького апеляційного суду від 14.11.2023 року у справі №385/404/23, мають юридичні наслідки для ФГ «Олена» при розгляді позову у справі 385/2113/25. За таких обставин суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами, те, що спірну додаткову угоду не підписував [PERSON] . Враховуючи вищезазначене позов підлягає задоволенню повністю. Щодо стягнення судових витрат. Розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді позивачем підтверджується договором про надання правової допомоги від 15 грудня 2025 року №166 та додатковою угодою від 15.12.2025 року № 1, актом виконаних робіт від 29.12.2025 року , квитанціями від 26.12.2025 року №476 та від 29.12.2025 року № 477, відповідно до яких позивачем сплачено гонорар за надану правову допомогу у розмірі 34500 грн. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Представник ФГ «Олена» у судовому засіданні зазначила про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді є неспівмірним зі складністю цієї справи, наданими адвокатом послугами, витраченим ним часом та не відповідає реальності таких витрат, розумності їх розміру. З урахуванням вищевказаного, обґрунтувань позову, в якій порушено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів, а також заперечень проти задоволення відповідної заяви, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника [PERSON] адвоката Остащенко О. М., та стягнення з відповідача на користь [PERSON] 20500 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Крім того, позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 1937 грн. 92 коп., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved