Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі позивач, ТОВ «ФК «Кредит-капітал») через свого представника адвоката Усенка М.І. за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до Борзнянського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач, позичальник, [PERSON] ) про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 23328-05/2024 від 19.05.2024 у розмірі 25 000,60 грн, а також 2 422,40 грн у відшкодування сплаченого судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ухвали від 01.12.2025 суд постановив прийняти до розгляду позовну заяву, відкрити провадження у справі, призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; задовольнити клопотання представника позивача про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» інформації в порядку ст. 84 ЦПК України. 16.12.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду засобами поштового зв`язку надійшов лист, згідно якого банк не може надати запитувану інформацію, оскільки за наданими судом відомостями не вдалося ідентифікувати вказану у запиті особу. Згідно ухвали від 17.12.2025 суд постановив витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про отримання коштів [PERSON] , уточнивши особисті дані відповідача. 30.12.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь, згідно якої на ім`я [PERSON] у банку емітовано картку та 19.05.2025 на неї було зараховано кошти у розмірі 9 000,00 грн. Позивач у судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як у межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Судом встановлено, що 19.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОВ «Стар файненс груп»» (надалі ТОВ «Стар файненс груп», Товариство) та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 23328-05/2024 (надалі кредитний договір) у розмірі 9 000 грн. Відповідно до розділу 1 договору про надання фінансового кредиту ТОВ «Стар файненс груп» надає позичальнику фінансовий кредит у сумі 9 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Дата надання кредиту 19.05.2024 Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 15.09.2024. Кредит надається строком на 120 днів, денна процентна ставка становить 1,5 % на день. Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, уключаючи використання реквізитів платіжної картки протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. ТОВ «Стар файненс груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало [PERSON] грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника, яку вона вказала при оформленні кредиту. На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором є лист про перерахування коштів кредиту № 23328-05/2024. Одночасно вказана інформація підтверджена відповіддю на запит суду від АТ КБ «ПриватБанк» від 21.12.2025, згідно якої на ім`я [PERSON] у вказаній установі відкрито банківський рахунок та 19.05.2024 на рахунок відповідача було зараховано кошти у сумі 9 000 грн. Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, не сплачуючи поточні щомісячні платежі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24.09.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було укладено договір факторингу № 24092024, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 23328-05/2024 від 19.05.2024 становить 25 000,60 грн, з яких: - заборгованість по тілу кредиту 8 849,00 грн; - заборгованість по відсотках 11 651,60 грн; - заборгованість за штрафом 4 500,00 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладання договору. Відповідно до частини другої ст. 1050, частини другої ст. 1054 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Закон України «Про електронні довірчі послуги» визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, утому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Електронний підпис електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ним пов`язуються і використовуються ним як підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною 3 ст. 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 7.1. договорів ці договори вважаються укладеними з моменту їх підписання електронними підписами сторін та діють протягом строку, вказаного в п. 1.2. цих договорів. [PERSON] 19.05.2024 електронним цифровим підписом W2519 підписала пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявки на отримання кредиту, підтвердила укладення кредитного договору та отримала на свій рахунок кошти у розмірі 9 000 грн, а отже акцептувала умови договору. Позичальником під час укладення кредитного договору № 23328-05/2024 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації [PERSON] із документів, створених на матеріальних носіях та/або електронних даних, було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договорами належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. [PERSON] усупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог позивача. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами (тіла кредиту та процентів за користування кредитом) є обґрунтованими й підлягають задоволенню в цій частині. Щодо стягнення штрафу, суд зазначає наступне. 15.03.2022 був прийнятий Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З розрахунку штрафу за порушення умов договору, доданого представником позивача до матеріалів позовної заяви, судом встановлено, що штраф за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті боргу нарахований у 2024, тобто в період дії воєнного стану, і становить 4 500,00 грн. З огляду на викладене, суд, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу з відповідача, який нарахований у період дії в Україні воєнного стану, оскільки такий підлягає списанню кредитодавцем. Щодо судових витрат. У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги на загальну суму 25 000,60 грн задоволені судом на 82,00 % (20 500,60/25 000,60=82,00), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 986,37 грн ( 2 422,40х0,8200=1 986,37). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2024, акту № 308 надання послуг (правової (правничої) допомоги) від 08.10.2025, детального опису наданих послуг до акту № 308 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2024, ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК «Кредит-капітал» адвокатом Усенком М.І. Ураховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-капітал» задоволено частково, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу також підлягає частковому задоволенню: 8 000,00 грн х 82,00% = 6 560,00 грн. Крім того, у даному питанні суд керується практикою Верховного Суду, згідно якої інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Так, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial