Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У поданій в системі «Електронний суд» заяві представник позивача просить визнати право власності по 1/2 частці за [PERSON] та за [PERSON] на земельну ділянку (кадастровий номер 5622610100:00:006:0211, площа 0,06 га, цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] ) та на домоволодіння по [ADDRESS] загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що сторони з 14 липня 2002 року до 14 грудня 2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого ними набуте у власність вказану вище земельну ділянку та домоволодіння, які зареєстровано за відповідачем. Відповідно до ст.60 СК України набуте під час шлюбу майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, частки яких згідно ст.70 СК України, ст.372 ЦК України у разі поділу майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або законом. Відзив на позов відповідач не подавав. Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без їх участі. За таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення в справі на підставі наявних доказів. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14 липня 2002 року до 14 грудня 2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого подружжям набуто у власність земельну ділянку (кадастровий номер 5622610100:00:006:0211, площа 0.06 га, цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] ) та домоволодіння по [ADDRESS] загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 липня 2025 року вбачається, що власником спірного майна з часткою 1/1 є відповідач [PERSON] , за яким право власності зареєстровано на підставі договорів купівлі-продажу від 09 вересня 2010 року №896 та №892. Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік згідно ч.1 ст.63 СК України мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною ч.1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.71 СК України). Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у ч.1 ст.70 СК України. Спірне нерухоме майно, яке є предметом позову, набуте сторонами під час шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю. З роз`яснень, які містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Ураховуючи те, що позивачем не ставиться питання про поділ земельної ділянки та домоволодіння в натурі чи отримання грошової компенсації за свою частку, то спірне майно слід вважати об`єктом спільної часткової власності подружжя з визначенням ідеальних часток кожного з них шляхом визнання права власності. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 4680,20 грн. та 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 19680 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved