Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Лисенко Сергій Дмитрович, звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27.02.2019 в рамках справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.10.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області, станом на липень 2025 року залишок боргу становить 287 722,76 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за пенею по аліментам за період з жовтня 2018 року по 31.07.2025 становить 2 996 070,79 грн. З урахуванням викладеного, беручи до уваги приписи ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 287 722,76 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що він майже завжди був працевлаштований та офіційно отримував доходи, однак виконавчий лист на виконання надійшов лише тоді, коли відповідач був зарахований до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України для проходження військової служби. З часу надходження виконавчого листа до військової частини аліменти сплачувалися вчасно, шляхом утримання аліментів з його доходів. Однак, необізнаність про існування рішення суду про стягнення аліментів призвела до високої заборгованості по пені за прострочення сплати аліментів. Відповідач є учасником бойових дій, з 05.03.2022, після отримання мінно-вибухової травми, має суттєве погіршення стану здоров`я, йому встановлено другу групу інвалідності, він втратив 70% працездатності, потребує реабілітації та тривалого лікування. Внаслідок такої травми відповідач втратив можливість виконувати обов`язки військової служби, у зв`язку з чим з 16.04.2025 він виключений зі списків особового складу військової частини. Також, з 30.12.2023 в нього змінився сімейний стан, він зареєстрував шлюб зі [PERSON] . Остання не працевлаштована. Його родина має статус багатодітної сім`ї. Крім того, старша дочка відповідача [PERSON] , 07.07.2006, також перебуває на його утриманні, адже продовжує навчання. В судовому засіданні, що було призначено на 20.02.2026, представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених в ньому. Відповідач та його представник визнали позовні вимоги частково та просили зменшити розмір пені з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву. Суд, з`ясувавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26.10.2016 розірвано. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 12-13). В шлюбі у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27.02.2019 в рамках справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.10.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 14-17). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.08.2025, складеним державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області, станом на липень 2025 року залишок боргу становить 287 722,76 грн (а.с. 19). Згідно розрахунку, здійсненого позивачем, розмір пені за період з жовтня 2018 року по 31.07.2025 становить 2 996 070,79 грн. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц прийшла до висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1%. Суд погоджується з розрахунком пені, здійсненим позивачем, з боку відповідача він не оспорюється, альтернативного розрахунку ним не подано. Однак, при ухваленні рішення в рамках даної справи, суд враховує позицію відповідача та приписи ч. 2 ст. 196 СК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено з боку відповідача відповідними доказами, що він має статус учасника бойових дій; має суттєве погіршення стану свого здоров`я внаслідок бойових дій; є інвалідом ІІ групи та згідно з медичною документацією, потребує постійного лікування (а.с. 61, 67-88). Узагальнюючи доводи сторін, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в розмірі 187 722,76 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п. 3 та п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів та особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судовий збір в розмірі 1 211,20 грн відноситься за рахунок держави. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Факт надання адвокатом правової допомоги підтверджено наступними документами: ордером на надання правничої допомоги, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Лисенком С.Д., копією договору про надання правової допомоги, укладеного 20.08.2025 між Адвокатським бюро «Лисенко та партнери» та позивачем [PERSON] , копією додаткової угоди № 1 від 20.08.2025 до договору про надання правової допомоги від 20.08.2025, в якій погоджено розмір правничої допомоги 5 000,00 грн, копією акта приймання-передачі послуг від 25.08.2025 на суму 5 000,00 грн, копією квитанції на суму 5 000,00 грн (а.с. 20-29). Відповідач та/або його представник не подали жодних заперечень з приводу неспівмірності витратпозивача на правничу допомогу, а суд, в свою чергу, не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, на 65,24%, то розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката підлягає стягненню зі [PERSON] на її користь пропорційно задоволеним вимогам, що становить 3 262,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial