Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 10 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4374092 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов вказаного договору, відповідачу надано кредит в розмірі 3000 грн. строком на 350 днів, з 10 лютого 2024 року по 25 січня 2025 року, з періодичністю заліснення платежів кожні 25 днів. Умовами вказаного договору також погоджено на пільговий строк 25 днів умови пільгового кредитування (пониженої процентної ставки) на умовах 2,5 відсотків у день, однак позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5% у день. Кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до ст. 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які виникають із цього кредитного договору. На підставі погоджених умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої позичальником зазначено особисто під час укладення договору. 23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4374092 від 10 лютого 2024 року в розмірі 21525 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 17025 грн.; заборгованості за нарахованими штрафами/неустойками в розмірі 1500 грн. Оскільки станом на дату укладення договору факторингу від 23 вересня 2024 року № 23/09/2024, строк дії договору № 4374092 від 10 лютого 2024 року не закінчився, позивачем в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, нараховано відсотки за 123 календарних дні в розмірі 9225 грн. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 29250 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом та заборгованості за процентами, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Крім того, позивач просив суд в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, за наведеною формулою, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Також просив, роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який має здійснюватись таке нарахування. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Вказаною ухвалою судді, також задоволено клопотання представника позивача про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» доказів. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, згідно позовної заяви просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, порти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляв, будь-яких заяв чи то клопотань не направляв. При цьому, відповідач причин своєї неявки до суду не вказував, будь-яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, не направляв, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно в силу положень ч. 9 ст. 10, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Судом встановлено, що 10 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4374092 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами вказаного договору товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до умов п. 1.2, 1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 3000,00 грн.; строк кредиту 350 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. У відповідності до п. 1.4 договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Згідно п. 1.5 договору зазначено орієнтовну реальну річна процентну ставку на дату укладення договору, яка складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 133839,05% річних. Відповідно до п. 1.6 кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29250,00 грн. Сторонами також погоджено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п. 2.1 договору). За умовами п. 3.1 договору сторони дійшли згоди, що проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Умовами договору також передбачено, що у разі допущення прострочення платежів, вказаних у графіку для клієнта може мати наступні наслідки: необхідність сплати неустойки у розмірі та порядку, що визначені в п. 6.4 договору (п. 4.5.1 договору). Відповідно до п. 6.4 договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7 день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативний актів Національного банку України (п. 9.3 договору). Умовами пункту 9.5 договору передбачено, що недійсність окремих умов цього договору, встановлена рішенням суду, не може мати наслідків недійсності всього договору та в будь-якому разі не звільняє клієнта від грошового зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти та суму неустойки за користування кредитом. За умовами п. 9.9 договору підписуючи цей договір, клієнт зокрема підтверджує, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: про фінансову послугу та пор її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання, та яка розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, актуальна на дату укладення договору редакція яких розміщена на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти викладено у паспорті споживчого кредиту. Зазначений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом також досліджено правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» (нова редакція), затвердженні наказом директора ТОВ «Лінеура Україна» № 101-ОД від 20 листопада 2023 року. Як вбачається з повідомлення ТОВ «Пейтек» № 20241003-1479 від 03 жовтня 2024 року, ТОВ «Лінеура Україна» 10 лютого 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 3000 грн. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 26 грудня 2025 року зазначається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 10 лютого 2024 року здійснено переказ в сумі 3000 грн. від P2P_LІ-CR_KYIV. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4374092 від 10 лютого 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, здійсненого ТОВ «Лінеура Україна» станом на 23 вересня 2024 року, заборгованість [PERSON] становила 21525 грн. та складалась з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000 грн.; заборгованості за процентами за користування в розмірі 17025 грн.; штрафних санкцій в розмірі 1500 грн. Також, судом встановлено, що 23 вересня 2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 23/09/2024 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 23 вересня 2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги до [PERSON] за договором № 4374092 в сумі 21525 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17025 грн. - сума заборгованості за відмотками; 1500 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції № 42 від 25 вересня 2024 року. Тим самим суд встановив, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 4374092 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, складеного ТОВ «Українські фінансові операції», останнім було здійснено нарахування процентів за договором за 123 календарних дні з 24 вересня 2024 року по 24 січня 2025 року, розмір яких за вказаний період становить 9225 грн. Будь-яких інших нарахувань за договором, у вказаний період, позивачем не здійснювалось. Оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором № 4374092 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10 лютого 2024 року У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» врегульовано правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання ним умов укладеного договору про споживчий кредит та непогашення дійсної заборгованості. Однак, щодо розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає таке. Згідно умов укладеного договору, відповідачу 10 лютого 2024 року надано споживчий кредит строком на 350 днів та у відповідності до п. 1.4.1 договору встановлено стандартну процентну ставку, яка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом. Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24 грудня 2023 року, пунктом 5 розділу І цього закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Однак, у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24 грудня 2023 року) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі був укладений 10 лютого 2024, тобто після набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. В зв`язку з зазначеним, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день від суми кредиту не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за час користування кредитним коштами слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день. Таким чином, з урахуванням того, що відповідачем погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювалось, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, в межах строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору, становить 10500 грн. (3000 грн. тіла кредиту*1% процентної ставки в день*350 днів строку кредиту). За такого, суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено умови кредитного договору щодо погашення заборгованості, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення на користь позивача заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 13500 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 10500 грн. Щодо позовних вимоги про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Частиною 11 ст. 265 ЦПК України передбачено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таким чином, відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, при прийнятті рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 10 лютого 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Таким чином, відповідач відповідно до вимог підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільнений від спати інфляційних втрат і 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у період дії в Україні воєнного стану. За такого, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду порядку стягнення інфляційних втрат та 3% річних Оскільки, позовні вимоги про роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду порядку стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від позовних вимог про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, в задоволенні якої судом відмовлено, зазначена позовна вимога також задоволенню не підлягає. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1117 грн. 94 коп. судового збору, що становить 46,15 відсотків задоволених вимог. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується правилами ст. 137 ЦПК України і вважає, що розмір цих витрат належно доведений і обґрунтований, оскільки в матеріалах справи наявний договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2025 року, заявка № 4374092 від 01 серпня 2024 року на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, акт прийому передачі робіт (наданих послуг) від 25 листопада 2025 року згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, рахунок на оплату № 4374092 від 25 листопада 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг) № 4374092 від 25 листопада 2025 року та документи, що підтверджують надання правничої допомоги адвокатом. Разом з тим, відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру цих витрат та недоведеність їх не співмірності, в зв`язку з чим не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає, що ця вимога позивача підлягає повному задоволенню у розмірі, що ним визначений і доведений, а саме - у розмірі 10000 грн. Крім цього, суд не убачає підстав для відхилення тих правових норм, на які представник позивача посилався в позовній заяві, оскільки всі вони визначені правильно і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З цих підстав,

Outcome: partial