Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

у жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 25 104,50 грн, витрати на оплату судового зборув розмірі 2 423,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.08.2019 року між ним та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено Договір позики № 99778, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн, а відповідач зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію за користування кредитом, в порядку та строки, визначені договором. Відповідач в установлений договором строк свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 25 104,50 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за позикою, 20 104,50 грн - заборгованість за процентами та комісією. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 20.11.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 61-62). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.08.2019 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (зі сторони позичальника підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 5z927f1q) укладено Договір позики № 99778, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн (п.1.1.1., розділ 10Договору). Пунктом 1.1.2 цього Договору за користування позикою передбачена плата у виді: процентів в розмірі 0,01 % в день від поточного залишку позики (п. 1.1.2.1.) та комісії в розмірі 1,4 % в день від початкового розміру позики (п. 1.1.2.2.). Відповідно до п. п. 1.1.3., 1.1.4. вказаного Договору нарахування процентів та комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Згідно п. 1.1.5. Договору строк повернення позики (термін платежу) 27.09.2019 року. Пунктом 2.1. передбачено, що строк дії Договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за Договором. Відповідно до п. 4.3. Договору обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в п. п. 1.1.5. Договору включно. Пунктом 5.2. Договору визначено, що порушенням умов цього Договору є його не виконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Підвищену комісійну винагороду передбачено п.5.3. Договору, згідно з яким у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0 % в день від суми позики за кожний день прострочення. Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» № 99778 від 01.09.2025 року [PERSON] перераховано на банківську картку [NUMBER] грошові кошти 5 000,00 грн, транзакція № 1144960828. Судом з`ясовано, що ТОВ «ФК «Елаєнс» надає послуги з переказу коштів на підставі договору № 04/08-17 ПК, укладеного 04.08.2017 року між ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «ФК «Гелексі». Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором № 99778 від 29.08.2019 року за період з 29.08.2019 року по 01.08.2025 року становить 25 104,00 грн, з яких: сума простроченої позики 5000,00 грн, сума прострочених відсотків (п. 1.1.2.1.) - 74,50 грн, сума прострочених комісій (п. 5.3.) - 20 030,00 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Факти укладення 29.08.2019 року між сторонами Договору позики та отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 5000,00 грн на умовах, зазначених в цьому Договорі підтверджуються матеріалами справи та стороною відповідача не спростовані. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За нормами ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено з матеріалів справи, сторони Договору в п. 1.1.5. визначили строк повернення позики 27.09.2019 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу нараховано суму прострочених відсотків в розмірі 74,50 грн, визначених п. 1.1.2.2. в період з 29.08.2019 року по 27.09.2019 року, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відомостей про нарахування процентів поза межами строку кредитування розрахунок заборгованості не містить. Пунктом 5.3.Договору сторони узгодили умови про те, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення. Отже, п. 5.3 договору передбачена відповідальність боржника, яка застосовується з моменту прострочення терміну платежу в разі наявності заборгованості поза межами строку повернення позики, тобто, починаючи з 28.09.2019 року, та яку, як міру відповідальності, сторони визначили у виді підвищеної комісійної винагороди. Умови договору не містять положень обмеження строку відповідальності позичальника, визначеної п. 5.3., а тому з урахуванням порушення відповідачем строків повернення позики та невиконання нею умов договору щодо обов`язку повернення отриманих кредитних коштів, позивачем здійснено нарахування комісії за період з 29.08.2019 року по 24.01.2020 року в розмірі 20 030,00 грн. Спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Отже, судом встановлено факт невиконання відповідачем взятих зобов`язань за Договором позики, що в свою чергу порушує право позивача, в зв`язку із чим заборгованість за Договором позики № 99778 від 29.08.2019 року в загальному розмірі 25 104,50 грн підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 2 423,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд вказує, що згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, укладений між адвокатом Рудзеєм Ю.В. та ТОВ «ФК «Гелексі» та Акт № 99778 наданих послуг правничої допомоги від 01.09.2025 року за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року умовами якого адвокат надав правову допомогу на суму 5 000,00 грн за правовий аналіз обставин справи, складення позовної заяви та формування додатків, всього затрачено 5 год 00 хв. Разом із тим, на думку суду, розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною позивача в загальному розмірі 5 000,00 грн із затратою 5 год 00 хв, є не співмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної, в зв`язку із чим, оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на справу цієї категорії, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 3 000,00 грн за рахунок відповідача. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва в суді. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц. Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved