Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] 30.10.2025 року звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що її мати [PERSON] є донькою, її бабусі, [PERSON] . Заява мотивована тим, що заявник звернулась до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку необхідністю підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , оскільки відсутнє свідоцтво про народження [PERSON] . Звернувшись в телефонному режимі до Правобережного відділу РАЦС та до Головного управління юстиції в м. Дніпрі про відновлення свідоцтва про народження [PERSON] , заявник отримала відмову. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 31.10.2025 року заяву залишено без руху. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18.11.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник письмово просила розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просила розглядати справу без її участі відповідно до діючого законодавства. У судовому засіданні 06.02.2026 року проведено допит свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вислухавши свідків, вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). 15.10.2025 року заявник [PERSON] звернулась до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Проте поставою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олехнович Л. від 15.10.2025 року заявнику відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме свідоцтва про народження (а.с. 15). З відповіді на запит від 12.02.2026 року вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.07.1974 року по 15.11.2005 року. [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою 05.07.1974 року по 28.01.2015 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що за часи навчання у школі [PERSON] жила по [ADDRESS] зі своїми батьками та бабусею. Свідок [PERSON] повідомила, що на [PERSON] , 20 проживає і з 1974 року знає всіх родичів заявниці: бабусю [PERSON] та батьків. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, заявником не надано належних та допустимих доказів звернення до органів РАЦС з приводу повторної видачі свідоцтва про народження [PERSON] , як і не було заявлено суду клопотання про витребування зазначених доказів. Також заявником не надано доказів зміни свого прізвища з [PERSON] на [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження заявлених вимог. Таким чином,

Outcome: dismissed