Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та дружину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м.Київ), про що 22 числа лютого місяця 2022 року складена відповідний актовий запис за №248. Від спільного проживання та шлюбу у позивачки з відповідачем народилась спільна дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка з відповідачем, прожили у спільному шлюбі більше 2 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. За останні місяці між ними не було порозуміння. На сьогодні позивачка з дитиною та відповідач проживають окремо. Позивачка проживає у кв. [ADDRESS] , разом зі своїми батьками. відповідач же проживає за адресою: [ADDRESS] , хоча не має постійного місця проживання, і тому адреса проживання може змінюватись. Відповідач не піклується про позивачку як дружину, елементарні базові потреби дружини фінансово не задовольняє, натомість вона не має змоги забезпечити себе самостійно через малолітній вік їхньої спільної дитини. Спільна дитина, проживає разом з матір`ю - позивачкою по справі. Вік дитини -1,5 року - потребує значно більших витрат, ніж витрати на старшу дитину. У цьому віці формується імунітет, потрібне якісне харчування, регулярні огляди у лікарів, вакцинація, одяг, засоби догляду, що створює значне фінансове навантаження на матір, яка фактично забезпечує догляд. Запитувана сума 10 000 грн відповідає реальним потребам дитини. Матір обмежена у можливості працювати повний день, оскільки дитина потребує постійного догляду. Аліменти на матір - це часткове забезпечення її базових потреб, які виникають саме через те, що вона забезпечує догляд за дитиною. Мати виконує цілодобову функцію доглядальниці, виховательки, кухаря, прибиральниці та відповідає за фізичний і психоемоційний розвиток дитини. Це той внесок, який повинні компенсувати аліменти. Тобто реальна сума витрат матері становить понад 5 000 грн., а тому заявлений розмір позивачка вважає обґрунтованим і помірним. Враховуючи, що дитина є малолітньою та потребує значних матеріальних витрат позивачка вважає за необхідне просити суд постановити рішення про розірванні шлюбу, стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в твердій грошові: сумі 10 000, 00 грн. та 5000, 00 грн. на матір дитини. Просить стягнути на свою користь сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Розом позовною заявою подано клопотання про виклик відповідача через оголошення. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 09.12.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 09.12.2025 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати на адресу суду інформацію Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщеної особи відносно відповідача [PERSON] 17.02.2025 року до суду з Міністерства соціальної політики України надійшла відповідь, згідно якої [PERSON] , [INFO] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення копії ухвали суду від 09.12.2025 на поштову адресу, що зазначена у відповіді з Міністерства соціальної політики України та шляхом розміщення оголошення про виклик особи, відзиву на позов до суду не надано. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судовогопроцесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 22.02.2022 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Оболонським відділом державної реєстрап актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 248. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 21.06.2024 року. З матеріалів справи також вбачається, що позивач [PERSON] та її малолітній син зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки виданої Макарівською селищної ради. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємної допомоги, що є морально-правовою основою шлюбу за наявності бажання обох сторін, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Крім того, як вбачається з позовної заяви, доходів позивача не вистачає для повноцінного забезпечення всіх вікових потреб дитини, її утримання та розвитку. Батько дітей відповідач по справі, в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 03.11.2021 в справі №487/5798/20, тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. З наданих доказів вбачається, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у визначеному в позові розмірі, оскільки він є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також суд враховує вік відповідача та відсутність доказів його непрацездатності та ненадання заперечень проти позову. За таких обставин з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. За правилами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Так, судом встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю позивачем по справі, що встановлено з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Макарівською селищною радою. Заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів на її утримання, що становить 5 000,00 гривень щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, суд вважає обґрунтованим, адже мати дітей має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, натомість відповідач проти заявлених вимог позивачки заперечень суду не надав, на відсутність у нього матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу, не зазначив. Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що задоволенню також підлягають позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справ про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях, а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1211 гривень 20 коп. за кожну позовну вимогу про стягнення аліментів, всього 2422 грн. 40 коп. Крім того, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211 грн 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved