Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , в особі представника адвоката Пелеха Володимира Володимировича, заінтересована особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення юридичного факту, в якій просили встановити, що громадянка Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] та громадянин Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з цією заявою про встановлення юридичного факту, заявники посилаються на те, що [INFO] у подружжя громадянки Федеративної Республіки [PERSON] та громадянина Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] народилася дитина [PERSON] в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства, яка має генетичну спорідненість із заявниками. [PERSON] громадянка України, яка надавала послуги сурогатного материнства та народила дитину, надала свою письмову згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. від 09 грудня 2025 року, на те, щоб батьками народженої нею у м. Києві дитини чоловічої статі, яка народилася в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства було записано подружжя [PERSON] та [PERSON] , які є батьками новонародженої дитини. Заявники отримали відповідне свідоцтво про народження дитини, у якому вони записані батьками дитини. Заявники посилаються на те, що звернення із цією заявою до суду обумовлене спеціальним для Федеративної Республіки Німеччина порядком реєстрації батьківства щодо дітей, народжених шляхом сурогатного материнства за кордоном. Так, Верховний федеральний суд Федеративної Республіки Німеччина у справі ХІІ ZB 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Відповідно до частини першої параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону Федеративної Республіки Німеччина «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. Таким чином, відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччина, для оформлення батьківських прав заявників щодо їх дитини з урахуванням забезпечення як найкращих інтересів дитини, необхідно рішення компетентного суду України, яке б встановлювало юридичний факт батьківства заявників щодо їх дитини. Рішення суду України про встановлення юридичного факту батьківства заявників щодо їх дитини є єдиним документом, який необхідний для оформлення батьківських прав на території Федеративної Республіки Німеччина, тому, у розумінні пункту 2 частини першої статті 318 Цивільного процесуального кодексу України, встановлення цього факту іншими засобами є неможливим з огляду на вищевказані джерела права. Наявність такого рішення забезпечуватиме права заявників та дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, а також права на повагу до сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, заява подана з метою охорони прав подружжя та дитини на повагу до приватного та сімейного життя, а також, з метою створення умов для здійснення подружжям особистих немайнових прав щодо дитини в країні їх громадянства та постійного проживання. Суд ухвалою від 09 січня 2026 року заяву [PERSON] та [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив до розгляду на 23 лютого 2026 року. Представник заявників, адвокат Пелех В.В. просив розгляд справи проводити без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа подала до суду лист про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. За змістом частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами частини першої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За змістом статті 496 Цивільного процесуального кодексу України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Між громадянкою Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] та громадянином Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , 29 квітня 2015 року укладений шлюб, актовий запис № Е 9/2015 (свідоцтво про шлюб, справжність перекладу та вірність копії засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 08 грудня 2025 року). Копія паспорту громадянина Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , справжність перекладу та вірність копії засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 08 грудня 2025 року. Копія паспорту громадянки Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , справжність перекладу та вірність копії засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 08 грудня 2025 року. У заявників в Україні [INFO] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , видане 11 грудня 2025 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 1236. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] , його батьками записані [PERSON] громадянин Федеративної Республіки Німеччина та [PERSON] , громадянка Федеративної Республіки Німеччина. Дитина народилася у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний перинатальний центр», про що було складено медичне свідоцтво про народження від 05 грудня 2025 року № 162. Дитина народилась в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, методом сурогатного материнства, а сурогатною матір`ю дитини стала [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою ТОВ «ВІОТЕХСОМ» про генетичну спорідненість батьків (матері та батька) з плодом від 08 грудня 2025 року № 0812/1-25/2 та довідкою про результати дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства від 05 грудня 2025 року № 2952. [PERSON] , громадянка України, яка надавала послуги сурогатного материнства та народила дитину, надала свою письмову згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 09 грудня 2025 року, на те, щоб батьками народженої нею у м. Києві дитини чоловічої статі (медичне свідоцтво про народження № 162, видане 05 грудня 2025 року КНП КОР «Київський обласний перинатальний центр», яка народилася в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , було записано подружжя: громадянин Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] та громадянка Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , які є батьками новонародженої дитини. Відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 02 липня 2025 року, остання вказала, що в даний час в зареєстрованому шлюбі, як в Україні, так і за її межами, не перебуває та не проживає ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Як вбачається з копії Повного витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11 грудня 2025 року № 00055275416 вказано, що 11 грудня 2025 року реєстратор Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зареєстрував актовий запис № 1236 про народження [PERSON] , який народився [INFO] у місті Київ, Україна; відомості про батька: громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , [INFO] ; відомості про матір: громадянка Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , [INFO] . Підстава запису відомостей про батька: актовий запис про укладення шлюбу від 29 квітня 2015 року № Е 9/2015, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Нойштадт-ан-дер-Айш, Федеративна Республіка Німеччина. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 65 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Згідно з частиною другою, третьою статті 123 Сімейного Кодексу України, у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Відповідно до пункту 11 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків /матері чи батька/ з плодом. При цьому в графі «Для відміток» актового запису про народження робиться один з таких записів: «Матір`ю дитини, яка ідентифікована електронною системою охорони здоров`я за даними заяви про згоду на запис подружжя батьками дитини, є громадянка (прізвище, власне ім`я, по батькові)» або «Матір`ю дитини згідно з медичним свідоцтвом про народження є громадянка (прізвище, власне ім`я, по батькові)», а також зазначаються найменування закладу (установи), що видав(ла) довідку, дата її видачі та номер, дані нотаріуса (прізвище та ініціали, нотаріальний округ чи державна нотаріальна контора), дата та за яким реєстровим номером засвідчено справжність підпису жінки на заяві про її згоду на запис подружжя батьками дитини. Як вбачається з копії Повного витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11 грудня 2025 року № 00055275416 в графі «Відомості про відмітки зроблені в актовому записі» зроблено відповідні записи, а саме: «Прізвище та власне ім`я дитини записано за письмовою згодою батьків. По батькові дитини не зазначено згідно національних традицій батьків. Матір`ю дитини, яка згідно з медичним висновком № 162 від 05 грудня 2025 року виданим КНП КОР «Київський обласний перинатальний центр», є громадянка України [PERSON] , яка дала згоду на запис громадян Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] та [PERSON] батьками дитини. Справжність підпису на заяві громадянки [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 09 грудня 2025 року, зареєстровано в реєстрі за № 4816. Довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) із плодом видана Медичним центром Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІОТЕХСОМ», місто Київ, 08 грудня 2025 року за № 0812/1-25/2. Відомості графи 9 документами не підтверджені. По батькові батьків дитини документами не підтверджено. Місце проживання батьків дитини зазначено згідно паспортів та їх нотаріально посвідчених перекладів на українську мову. Реєстрація народження проведена за участі перекладача Матіюк Тетяни Олегівни , паспорт [NUMBER] , виданий органом 8018 від 11 червня 2025 року. Диплом магістра [NUMBER] від 31 травня 2022 року, виданий Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (освітня програма германська філологія і переклад (німецька мова та англійська мова). Відповідно до статей 2, 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають та забезпечують всі права, передбачені цією Конституцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Верховний федеральний суд Федеративної Республіки Німеччина у справі XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини першої параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Відповідно до частини першої параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності», за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. У рішеннях у справі «Меннессон проти Франції» та у справі «Лабассе проти Франції», Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак, Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею восьмою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно із статтею 7 Конвенції «Про права дитини», дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду Федеративної Республіки Німеччина XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, таке порушення прав може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що є достатньо підстав вважати, що громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] та громадянка Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , є відповідно батьком та матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] . За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви. Судові витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на заявників.

Outcome: approved