Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

17 жовтня 2025 року представник позивача звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 19.09.2024-100002255 від 19 вересня 2024 року у розмірі 16 100,00 грн та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 19.09.2024-100002255 шляхом підписання електронним підписом у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000,00 грн строком на 140 днів, з процентною фіксованою незмінною ставкою у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, із сплатою комісії з надання кредиту в розмірі 1 200,00 грн (20 % від суми кредиту) та з сплатою неустойки у розмірі 60,00 грн, яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання, визначено дату повернення кредиту 05 лютого 2025 року. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, а Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 16 100,00 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 6 000,00 грн, заборгованості по процентам 7 173,65 грн, заборгованості по комісії 706,35 грн, неустойки - 2 220,00 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заявлену до стягнення заборгованість за кредитним договором № 19.09.2024-100002255. (а.с. 2-9) 19 січня 2026 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області відповідно до ухвали судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 жовтня 2025 року про передачу для розгляду за підсудністю отримано матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с. 34, 36) Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2026 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. (а.с. 39-40) Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Кузьменко М.В. у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. (а.с. 9) Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надсилання до електронного кабінету відповідача. (а.с.72) Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Отже, відповідач, повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином, відзив щодо позову з можливими запереченнями позовних вимог та заяв про розгляд справи без її участі не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 80 ЦПК України) Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом встановлено, що 19 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) № 19.09.2024-100002255, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки, Відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору та Інформаційного повідомлення позичальника. Відповідно до умов вказаного Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 6 000,00 грн строком на 140 днів з процентною ставкою «фіксована незмінна» у розмірі 1,0 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, визначено дату повернення кредиту 05 лютого 2025 року, встановлено комісію в розмірі 360,00 грн, пов`язану з наданням кредиту у розмірі 20% від суми кредиту та дорівнює 1 200,00 грн та з сплатою неустойки у розмірі 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. (а.с. 18-24) З інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 91-0810 від 08 жовтня 2025 року вбачається, що відповідно до договору про переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року, було успішно перераховано кошти на суму 6 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua -514522416, призначення платежу: видача за договором кредиту: № 19.09.2024-100002255. (а.с. 25) Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 19.09.2024-100002255 від 19 вересня 2024 року заборгованість [PERSON] складає 16 100,00 грн, з яких: основний борг 6 000,00 грн, заборгованість за процентами 7 173,65 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту 706,35,00 грн, неустойка 2 220,00 грн, відсотки нараховані за період з 19 вересня 2024 року по 05 лютого 2025 року. (а.с. 11) Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. За нормами ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З положень ст. 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Із змісту статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язання сплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 13 880,00 грн, з яких: основний борг 6 000,00 грн, заборгованість за відсотками 7 173,65,00 грн, заборгованість за комісією 706,35,00 грн. Водночас, вимоги ТОВ «Споживчий центр» у частині стягнення з відповідача неустойки не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України, що викладено в постановах від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Зважаючи на викладене, враховуючи, що кредитний договір був укладений 19 вересня 2024 року, підстави для стягнення неустойки відсутні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 088,35 грн (86,21 %).

Outcome: partial