Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокредит» звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] ,у якому просить: 1) стягнути із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] )на користь ТОВ «Єврокредит» суму заборгованості у розмірі 28297,07 грн, що складається з: 9831,40 грн заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 18465,67 заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена); 2) стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Єврокредит» судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 11200 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 02.04.2021 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № ТDВ.2021.0001.8733 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продкутів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продкутів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана заява-договір. Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії на Поточний рахунок Клієнта у гривні і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах Доступного ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами Доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією відповідач не виконав. Згідно виписок по рахунку позичальника станом на 03.09.2024 року у позичальника сформувалась заборгованість перед банком у розмірі 28297,07 грн, що складається з: 9831,40 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 18465,67 грн - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена). 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлене право вимоги за договором № ТDВ.2021.0001.8733 від 02.04.2021. 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до умов договору ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлене право вимоги за договором № ТDВ.2021.0001.8733 від 02.04.2021. Всі нарахування відповідачці, що відбувалися до дати отримання ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» права грошової вимоги, здійснювалися лише АТ «Мегабанк» станом на дату відступлення прав вимоги 03.09.2024. Ані ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», ані ТОВ «ФК Єврокредит» додаткових нарахувань не здійснювали, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 28297,07 грн, у т.ч. за кредитом (у т.ч. прострочена) - 9831,40 грн, за відсотками (у т.ч. прострочена) - 18465,67 грн. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 28.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 25.12.2025 клопотання представника відповідачки про продовження строку для подання відзиву задоволено. Продовжено представнику відповідачки строк для подання відзиву та надання доказів в обґрунтування позиції по справ до 31 грудня 2025 року. 01.01.2026 представником [PERSON] адвокатом Кінько О.В. подано письмовий відзив на позов, у якому зазначено, що відповідно до підписаної відповідачем 02.04.2021 заяви-договору №TDB.2021.0001.8733 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, строк дії ліміту овердрафту у розмірі до 200 000 грн становить 12 місяців - з 02.04.2021 по 02.04.2022. Нарахування відсотків за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме у даному випадку 02.04.2022. Після спливу цього строку можливе лише нарахування штрафних санкції на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних, однак, позивач про таке не зазначав. Банк не надав належних доказів на підтвердження правомірності нарахування відповідачці відсотків за користування позиченими коштами після 02.04.2022 та після того, як Банк відніс 20.12.2022 суму основного боргу до простроченої. Позивачем не надано доказів пролонгації договору (додаткових угод) та протиправно продовжено нарахування відсотків протягом 20232024 років. За відсутності чинного строку договору нарахування відсотків є необґрунтованим та незаконним. При цьому, детальний розрахунок заборгованості містить початковий період нарахування лише з 29.07.2022, тобто, після закінчення строку дії договору. На думку представника відповідачки, позивач помилково вважає, що сума основного зобов`язання складає 9831,40 грн (6196,23 грн + 3635,17 грн). Так, як вбачається з банківської виписки, сума 3635,17 грн сформувалася в період з 31.08.2021 по 30.11.2022 та складається виключно з сум простроченої заборгованості. Ця сума 3635,17 грн не може бути тілом кредиту, тому що рахунок 2203 відсотковий, відсутнє формулювання «кредит», «основний борг», ця сума з`являється окремо від 6196,23 грн, після неї не змінюється тіло кредиту і вона корелює з сумами щоденних відсотків у серпнігрудні 2022. Отже, позивач сумував основний борг та нараховані в серпні-грудні 2022 року відсотки, та помилково визначив цю суму основним боргом. Таким чином, єдиною умовно-безспірною сумою основного боргу є 6196,23 грн. На запит відповідачки Українське бюро Кредитних історій надало звіт по всім кредитним історіям, які мають відношення до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зокрема, щодо кредитного Договору TDB.2021.0001.8733_2897196. Відповідно до відомостей в витягу з УБКІ станом на серпень 2022 року за позивачкою не значиться заборговності за кредитом. Враховуючи викладене, просить позовні вимоги щодо стягнення основного боргу зменшити до 6196,23 грн, а в задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованих відсотків в розмірі 18465,67 грн відмовити. Також просить зменшити розмір правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності до 2000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві та надісланих до суду письмових заявах просив розглянути справу без його участі, повідомив, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка та її представник в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідачки у поданій до суду письмовій заяві просила розглянути справу за відсутності сторонни відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справ, позивач просив розглянути справу за відсутності його представника, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 02.04.2021 між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір № TDB.2021.0001.8733 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продкутів todobank, за умовами якого [PERSON] просить відкрити на її ім`я поточні рахунки: в гривні, доларах США, у Євро та надати платіжну картку міжнародної платіжної системи. Просить встановити на її поточний рахунок ліміт кредитної лінії в розмірі до 200000,00 грн на умовах згідно з Тарифами Банку та паспортом споживчого кредиту. У вказаній заяві-договорі [PERSON] вказала свої особисті дані та додала копії документів, які підтверджують її ідентифікаційні дані (копії паспорту, ідентифікаційного коду). Підписанням цієї заяви-договору клієнт беззастережно підтверджує прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (далі - договір), що розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com (п. 1 Договору). За умовами договору максимальний ліміт кредитної лінії становить 200000,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 273293,00 грн, строк кредиту 12 місяців, процентна ставка (фіксована) 56% річних, пільговий період 62 днів, у пільговий період процентна ставка 0,0001% річних, орієнтовна реальна річна процентна ставка 87,30% річних. Строк дії договору: набирає чинності з моменту підписання цієї заяви-договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою. Вказаний договір підписаний [PERSON] власноручним підписом. Також [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, у якому також зазначені основні умови кредитування. Довідкою про відкриття рахунків підтверджується відкриття клієнту [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) поточних рахунків. З виписок по особовому рахунку позичальника за період з 02.04.2021 по 02.12.2022 та з 03.12.2022 по 03.09.2024 вбачається, що відповідачка користувалася кредитним лімітом, здійснювала платежі, спрямовані на погашення заборгованості, та їй нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами. Загальна заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021 становить 28297,07 грн, з яких: 9831,40 грн заборгованість за основним боргом, 18465,67 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, складеної АТ «Мегабанк», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021 становить 28297,07 грн, з яких: 9831,40 грн заборгованість за основним боргом, 18465,67 грн заборгованість за відсотками. 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідачки за кредитним договором №TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021. Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення права вимоги від 03.09.2024 до ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021 у загальному розмірі 28297,07 грн, з яких: 9831,40 грн - заборгованість за основним боргом, 18465,67 грн заборгованість за відсотками. 27.12.2024 між ТОВ «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, за умовами якого до ТОВ «ФК «Єврокредит» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором №TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021. Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021 у загальному розмірі 28297,07 грн, з яких: 9831,40 грн - заборгованість за основним боргом, 18465,67 грн - заборгованість за відсотками. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «ФК Єврокредит» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі -ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. З викладеного вище вбачається, що між АТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021 у письмовій формі, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у користування сторона відповідача не оспорює. Щодо тверджень представника відповідачки про неправомірність нарахування відсотків за період після 02.04.2022, зокрема, протягом 2023-2024 років, відсутність доказів пролонгації договору, суд зазначає наступне. Відповідно до Заяви-договору № TDB.2021.0001.8733 від 02.04.2021 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, договір набирає чинності з моменту підписання цієї заяви-договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою. Враховуючи викладене, строк дії кредитного договору до 02.04.2024. Доказів того, що [PERSON] заявляла про розірвання договору за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору, відповідачем суду не надано. Отже, суд вважає необґрунтованими твердження представника відповідачки про неправомірність нарахування відсотків за кредитним договором після 02.04.2022. Доводи представника відповідачки про помилковість розрахунку заборгованості суд відхиляє, з наступних підстав. Так, на думку представника відповідачки, позивач помилково вважає, що сума основного зобов`язання складає 9831,40 грн (6 196,23 грн + 3635,17 грн), оскільки безпідставно сумував основний борг та нараховані в серпні-грудні 2022 року від`сотки та помилково визначив цю суму основним боргом. Таким чином, на думку представника відповідачки, єдиною умовно-безспірною сумою основного боргу є 6196,23 грн. Однак, як вбачається з виписки/особового рахунку за боржником [PERSON] , сума 3635,17 грн, так само як і сума 6196,23 грн, була перенесена у прострочену кредитну заборгованість по договору овердрафту, тобто окремо від нарахування відсотків. Суд зазначає, що представник відповідачки, заперечуючи проти розміру заброргованості, не скористався правом подати власний розрахунок заборгованості або ж клопотати перед судом про призначення судово-економічної експертизи для визначення розміру заборгованості. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими твердження представника відповідачки про необгрунтованість розміру заборгованості, заявленої до стягнення. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Єврокредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 28297,07 грн (9831,40 грн тіло кредиту, 18465,67 відсотки) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, вимоги ТОВ «ФК Єврокредит» підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ФК Єврокредит» витрат на правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн до матеріалів справи надано наступні документи: копія договору про надання правничої допомоги №1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; «Вартість послуг (прейскурант)"(додаток №2 до договору про надання правничої допомоги №1/07 від 01.07.2025) від 01.07.2025; Реєстр боржників від 21.07.2025; Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12117898 від 14.08.2025 за боржником [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на загальну суму 11200,00 грн (проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1200,00 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника 10000,00 грн). При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved