Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 березня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №103450252, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7 000,00 грн. Підписавши договір, відповідачка погодилася з його умовами. Кредитор умови договору виконав, надавши кредит, проте відповідачка не виконала своєчасно зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 25 725,00 грн. 27 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 100-МЛ/Т, за умовами якого позивач отримав право вимоги до боржників, зокрема до відповідачки. Просить стягнути з відповідачки вищезазначену суму заборгованості, а також та судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. Від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги визнає. Проте вважає розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 000,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просить розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідачки надав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачки. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 13 листопада 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14 січня 2026 року постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з викликом сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 15 березня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №103450252, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 105 днів (15 днів пільговий період, 90 днів поточний період); дата остаточного погашення заборгованості 28 червня 2023 року; комісія за надання кредиту 350,00 грн, яка нараховується за ставкою 5 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 105,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитомпротягом поточного періоду; тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 2.3.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких самих умовах за умови, що кредитодавецем надано таку можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені цим п. 2.3 договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці. Відповідачка ознайомилася з умовами договору та погодилася з ними. Договір укладений шляхом підписання електронним підписом відповідачки (вчиненим одноразовим ідентифікатором). Підписавши договір, відповідачка зобов`язалася його виконувати. ТОВ «Мілоан» виконало умови договору щодо надання кредиту, що підтверджується наданим позивачем платіжним дорученням. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості через неналежне виконання відповідачкою грошових зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 25 725,00 грн, яка складається з: 7 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 350,00 грн прострочена заборгованість за комісією; 18 375,00 грн прострочена заборгованість за відсотками. 27 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог №100-МЛ/Т, згідно з яким ТОВ «Мілоан» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки за договором №103450252 на загальну суму 25 725,00 грн (номер запису в реєстрі боржників 631). 16 жовтня 2025 року позивач надіслав відповідачці претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором, таким чином повідомивши боржника про заміну кредитора. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором. а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписамист. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Матеріалами справи підтверджується, що договір, укладений між позивачем та відповідачкою, підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1статті 526 Цивільного кодексу України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк. У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідачка користувалася кредитними коштами, проте в повному обсязі та належним чином умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків і комісії не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). На підставі договору відступлення прав вимоги від 27 червня 2023 року позивач набув права вимоги до відповідачки за договором №103450252. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах граничного строку кредитування, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Відповідачкою укладення договору з первісним кредитором, отримання кредитних коштів та невиконання умов договору не оспорюється, позовні вимоги визнаються. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 1 211,20 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 8 000,00 грн. Відповідачкою заявлено про неспівмірність витрат на правничу допомогу. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 8 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн відповідатиме принципу розумності та реальності витрат.

Outcome: approved