Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Карлівським районним судом Полтавської області від 12 травня 2025 року у справі №531/866/25, із способу стягнення аліментів у частці від заробітної плати (доходу) на спосіб стягнення у твердій грошовій сумі та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. У позові посилається на те, що сторони по справі мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 30.03.2022 шлюб між сторонами було розірвано. Згідно з судовим наказом Карлівського районного суду Полтавської області від 12.05.2025 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частина всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.04.2025 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 26.05.2023 по справі №531/489/23 визначено місце проживання дитини з позивачем, батьком дитини. Позивач вважає, що виникли обставини, які дають підстави звернутися до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, зважаючи на те, що відповідач на даний час офіційно працевлаштована, так як проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] - має нестабільну, нерегульовану заробітну плату, оскільки раніше виконувала службові обов`язки на передовій лінії фронту, а на даний момент працює кухарем медичного пункту в/ч [NUMBER] , тобто заробітна плата відповідача є нерегульованою. Ухвалою від 09.12.2025 було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 09.01.2026 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін на розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. В позові міститься клопотання в якому просив справу розглядати без його участі, за наявності обставин, передбачених ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки відповідача суду не відомі. Клопотання про розгляд справи за її відсутності від відповідача до суду не надходило. Відзиву на позов відповідач не подала. Тому суд, за письмової згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони по справі мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 30.03.2022 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13). Судовим наказом Карлівського районного суду Полтавської області від 12.05.2025 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частина всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.04.2025 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з Витягами з Реєстру територіальної громади від 03.07.2025 №2025/008914896, 2025/008914634 та довідкою, виданою Лип`янським старостинським округом Карлівської міської ради №4331 від 03.07.2025 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 15, 16). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У ч.1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В Постанові від 05.02.2014, винесеній у справі за № 143 цс - 13 Верховним Судом України, висловлено правову позицію, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (чч.1.2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, зважаючи на пред`явлення позову про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів частку від доходу платника аліментів на тверду грошову суму, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, а також й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України. Предметом доведення у спорах про зміну раніше визначеного розміру аліментів є не переоцінка обставин, які були підставою для попереднього визначення розміру аліментів, а доведення змін, які відбулися у подальшому. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких конкретних правових та допустимих доказів, які б свідчили саме про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача аліментів та інших випадків, передбачених СК України і які б давали саме правові підстави для зміни способу стягнення аліментів позивачем до суду не надано, як і не надано доказів, що [PERSON] має нестабільну та нерегульовану заробітну плату. Будь-яких доказів матеріального стану відповідача з часу встановлення їй аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, позивачем надано не було, незважаючи на те, що це є процесуальним обов`язком. Суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни матеріального становища відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом способу стягнення аліментів, які стягуються на утримання дитини, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи вище викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»). Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору, відповідно до положеньст.141 ЦПК України, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed