Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій за період з вересня 2021 року по серпень 2025 року у сумі 20 418,25 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідачу надаються послуги з утримання будинку відповідно до договору №177 від 22.06.2021 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладений між співвласниками вказаного будинку та ЛКП "Старий Львів". Позивач стверджує, що відповідач не здійснює оплату за житлово - комунальні послуги, внаслідок чого за період з вересня 2021 року по серпень 2025 року утворилась заборгованість в розмірі 17188,03 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачами до позивача ЛКП «Старий Львів» акти - претензії не пред`являлись, що свідчить про фактичне та належне виконання позивачем своїх обов`язків з надання послуг. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.09.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача ЛКП «Старий Львів» Любашевський В.П. у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. 03.10.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачаться, що вимоги позову вважає безпідставними. Зазначає, що у неї відсутні договірні відносини з ЛКП «Старий Львів» та заперечує існування будь - якої заборгованості. Просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились. Належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превілеює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Незважаючи на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлену на те, що умисно перешкодило досягненню органом судової влади вказаних завдань. Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Проблеми, пов`язані із недобросовісним виконання своїх процесуальних обов`язків та зловживанням процесуальним правом, можуть ущемити право кожного на судовий розгляд протягом розумного строку, що захищається гарантіями статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Так, відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Разом з тим, відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися. Так, з метою обмеження можливості реалізації чи порушення прав інших осіб, які беруть участь у справі, а також із метою правильного і своєчасного розгляду та вирішення справи, суд вважає за доцільне, розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї і прописки, виданою ЛКП «Старий Львів» від 18.09.2025 року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як співвласникам кв. [ADDRESS] надаються послуги з утримання будинку відповідно до договору №177 від 22.06.2021 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладений між співвласниками вказаного будинку та ЛКП "Старий Львів", що підтверджується копією договору. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.09.2024 року скасовано судовий наказ №461/7660/23, виданий Галицьким районним судом м. Львова 26.09.2023 року. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №3765 від 08.06.2007 р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» ЛКП визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова. Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 2 такої виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктами 6, 9, 13 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Частиною 1 ст. 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корись другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(ч.1 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). На підтвердження заборгованості відповідача позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості за адресою: [ADDRESS] , згідно із яким, станом на серпень 2025 року за вказаною адресою наявна заборгованість в розмірі 17188,03 грн. Таким чином, документально підтверджена заборгованість відповідачів з послуг утримання будинку та прибудинкової території, яка становить 17 188,03 грн. Відповідачі вказаного розрахунку не спростували, власний розрахунок заборгованості не надали, докази оплати вказаної заборгованості відповідачами у матеріалах справи відсутні. Щодо доводів відповідача [PERSON] , викладених у відзиві на позовну заяву, щодо недійсність договору управління та недостовірність нарахувань, суд зазначає таке. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Відповідно до ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору. Як вбачається з матеріалів справи, договір укладений ЛКП «Старий Львів», в особі директора Білоус О.І., який діє на підставі статуту КП «Старий Львів», затвердженого розпорядженням Голови Галицької РА ЛМР №245 від 25.06.2015 року та з співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] в особі [PERSON] , яка діє на підставі рішення зборів багатоквартирного будинку від 22.06.2021 року з іншою сторони. В додатку 1 до договору №177 від 02.06.2020 року затверджено кошторис та вимоги до якості послуг на управління будинком за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, щодо «неукладеності» договору, у постанові Великої Палати ВС (20.06.2018, справа № 910/5672/17; 27.03.2019, справа № 127/208/16-ц) містять принциповий висновок: Фактичне отримання послуг або перебування у статусі співвласника є підставою виникнення зобов`язань, незалежно від формальних недоліків договору. Відтак, вказаний договір укладено, відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», будинок обслуговується ЛКП «Старий Львів», як управителем відповідно до рішення органу місцевого самоврядування згідно із Законом «Про житлово-комунальні послуги». Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, які б підтвердили порушення порядку укладення договору, відсутність повноважень особи, що його підписувала, або наявність підстав недійсності відповідно до вимог ст. 203, 215 ЦК України. Отже, правових підстав для визнання договору недійсним судом не встановлено. Таким чином, навіть якби договір мав формальні недоліки - це не звільняє від обов`язку сплачувати за фактично надані послуги. Особа, яка вимагає визнання послуг ненаданими або неналежними, повинна довести: факт ненадання або неналежного надання; конкретний період; конкретний обсяг порушень; причинний зв`язок із вимогами. Належність доказів підтверджується лише документами встановленої форми. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 522/1916/17 зазначив: Загальні твердження про незадовільний стан будинку не є доказом ненадання послуг як таких. Відповідно до ч.1-3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Таким чином, оплата послуг з утримання будинку формується згідно погоджених сторонами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. У разі надання (ненадання) належної якості послуг тариф може бути скоректований відповідно Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 №970 (далі - Порядок). Згідно із п.2 Порядку, перерахунок - операція, пов`язана із зміною розміру нарахованої плати за послуги у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі та/або без урахування встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, у разі надання послуг без дотримання вимог щодо їх якості шляхом зменшення розміру такої плати виходячи з фактично наданих у період перерахунку послуг. При цьому, відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останніми не надано. Вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виконати певні дії є похідною і не може бути задоволена за відсутності встановлених порушень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст.77,79,80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Тому,

Outcome: approved