Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») та [PERSON] 12.07.2021 року на підставі кредитного договору № 2001920841301 видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 32 795,00 грн., який в подальшому було збільшено до 37 795,00 грн. Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 04.06.2024 року складає 61 986,76 грн., з яких: 37 599,90 грн. заборгованість за кредитом, 24 386,86 грн. заборгованість за процентами. Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також витрати з оплати судового збору. 03.04.2025 року заочним рішенням суду позовні вимоги АТ «ПУМБ» було задоволено та стягнено з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 2001920841301 від 12.07.2021 року станом на 04.06.2024 року в загальному розмірі 61 986,76 грн., з яких: 37 599,9 грн. заборгованість за сумою кредита, 24 386,86 грн. заборгованість за відсотками, а також суму судового збору у розмірі 2422,40. 29 липня 2025 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яку обгрунтував тим, що відповідач не отримував повістки і таким чином не повідомлявся належним чином про розгляд справи, у зв`язку з чим був позбавлений можливості викласти свої заперечення та надати відповідні докази, зауваження до розрахунку суми заборгованості. Просив скасувати заочне рішеня Самарського районного суду міста Дніпра від 03.04.2025 року та призначити справу до розгляду у загальному прядку. 25.09.2025 року ухвалою суду заяву про скасування заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2025 року по цивільній справі за позовом АТ «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 27.02.2026 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У позовній заяві позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду копію виписки стану рахунку відповідача за кредитною карткою, з позначенням автосписанням коштів на погашення заборгованості. Просив розглядати справу за його відстуністю. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяві з процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12.07.2021 року на підставі кредитного договору № 2001920841301 видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 32 795,00 грн., який в подальшому було збільшено до 37 795,00 грн. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на те, що заява разом із Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів складають договір кредитування, підтвердивши ознайомлення із такими документами, до яких не має заперечень. Відповідач [PERSON] своїм підписом у заяві від 12 липня 2021 року № 2001920841301 підтвердив, що отримав примірник зазначеної заяви. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 12 липня 2021 року також було підписано паспорт споживчого кредиту. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту за договором №2001920841301 від 12.07.2021року оформленої на [PERSON] неодноразово змінювався кредитний ліміт, а саме: 12.07.2021 року встановлено кредитний ліміт 61 005,00 грн., 12.01.2022 року збільшено кредитний ліміт 81 000,00 грн., 15.02.2022 року збільшено кредитний ліміт 84 000,00 грн., 27.02.2022 року зменшено кредитний ліміт до 32 795,00 грн., 03.03.2022 року збільшено кредитний ліміт до 37 795,00 грн. Згідно із розрахунком, наданим представником позивача, вбачається, що у відповідача [PERSON] станом на 04.06.2024 року наявна заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 2001920841301 від 12.07.2021 року в загальному розмірі 61 986,76 грн., з яких: 37 599,9 грн. заборгованість за сумою кредита, 24 386,86 грн. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно зі статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Згідно із статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданій йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, останній користувався кредитними коштами, наданими банком, частково сплачував заборгованість за кредитом. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ст.614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12червня 2009 року №2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вище вказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Надана представником відповідача виписка з рахунку [PERSON] не містить даних щодо відсутності заборгованості, її іншого розміру, а по суті є доказом дійсного руху коштів та автоматичних списань в рахунок погашення заборгованості, буд-якого контррозрахунку суду надано не було. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві, письмовому розрахунку заборгованості, інших доказів на спростування вищезазначеного суду надано не було. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 2001920841301 від 12.07.2021 року станом на 04.06.2024 року в загальному розмірі 61 986,76 грн., з яких: 37 599,9 грн. заборгованість за сумою кредита, 24 386,86 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, відповідно до ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2 422,40 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved