Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 02.12.2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними та частково недійсним свідоцтв про право на спадщину, свідоцтва про право власності та заповіту, а також визнання права власності в порядку спадкування. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку під [ADDRESS] . На момент відкриття спадщини позивач був неповнолітнім, однак мати позивача та дружина померлого - [PERSON] вищевказану спадщину прийняла одноосібно. 12.10.2010 року [PERSON] повторно отримала правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок у вигляді Свідоцтва про право власності на бланку [NUMBER] . На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким житловий будинок заповіла сину позивача - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 19.04.2024 року [PERSON] оформив своє право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] та отримав Свідоцтво про право на спадщину. Позивач наголошує на тому, що на момент відкриття спадщини після смерті його батька - [PERSON] він був неповнолітнім, постійно проживав разом з батьком та після його смерті продовжував проживати за адресою проживання спадкодавця, таким чином, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, вважається таким, що прийняв спадщину, заяв про відмову від спадщини не надавав. У зв`язку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. 3. 05.02.2025 року від відповідача, в особі представника, надійшов відзив на позовну заяву, яким просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позивач не звертався до нотаріальної контори ні з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , ні з заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті батька, а тому не отримував відмови у вчинені нотаріальних дій та не був позбавлений можливості реалізувати свої права, у тому числі і на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , тому його право, на думку представника відповідача, не є невизнаним чи оспорюваним і не підлягає судовому захисту. Також наголосив на тому факті, що позивачем було пропущений строк позовної давності. Вважав за необхідне вказати, що по-перше [PERSON] якщо і мав право на обов`язкову частку як неповнолітній, то не на 1/2 частину від спадкової маси, а лише на 1/3 частину, яка б належала йому при спадкуванні за законом, оскільки [PERSON] було скрито від суду той факт, що у нього також був рідний брат - [PERSON] [INFO] , який був спадкоємцем першої черги. Наголосив на тому факті, що з 24.02.1995 року (з часу видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину) розпочався перебіг позовної давності, однак позивач звернувся до суду лише у грудні 2024 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності для звернення до суду, що, на його думку, є підставою для відмови в позові із цих підстав. Задоволення вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за спливом більше ніж 29 (двадцять дев`ять) років після його видачі, а також триваючого, мирного та відкритого володіння спадковим майном померлою матір`ю [PERSON] , є недопустимим, оскільки це порушувало б закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд в такому його елементі, як правова визначеність, та право на мирне володіння майном, закріплене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Інші позовні вимоги вважає похідними від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , а тому також є такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на зазначене, заявив, про необхідність застосування судом строків позовної давності. Щодо позовних вимог про визнання недійсним заповіту вважав за необхідне наголосити, що він складений та посвідчений відповідно до норм закону. Окрім того, з тексту самого заповіту вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно (без конкретизації його частин) де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті. (а.с. 67-74) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. В прохальній частині позовної заяви позивач виклав клопотання про витребування доказів від Біляївської державної нотаріальної контори. (а.с. 11) 5. Сторона відповідача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, але представник надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, відзив на позовну заяву підтримав в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог позивача просив відмовити в повному обсязі. (а.с. 153) 6. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала наданий відзив та просила суд відмовити у задоволенні позову. 7. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 8. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 року, цивільну справу № 496/7661/24, передано на розгляд головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 55) 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16.12.2024 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Окрім того відповідачу був визначений строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 56-57) 10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24.07.2024 року було закрите підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу по суті. (а.с. 149) ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 11. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з № 50. (а.с. 14) 12. 21.12.1982 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування жилого будинку, посвідчений виконавчим комітетом Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 32, відповідно до умов якого [PERSON] набув право особистої приватної власності на житловий будинок під [ADDRESS] . (а.с. 19-20) 20. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , а/з № 3. (а.с. 16) 13. 24.02.1995 року [PERSON] оформила своє право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок під [ADDRESS] , зареєстроване в реєстрі за № 1-751, яке видане Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області. (а.с. 21-22) 14. З довідки № 09/06-08, виданої 09.01.2024 року Усатівською сільською радою Одеського району Одеської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , був неповнолітнім. (а.с. 17) 15. 16.09.2010 року виконавчим комітетом Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області від імені [PERSON] посвідчено заповіт, зареєстровано в реєстрі за № 112, відповідно до якого остання все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося заповіла своєму онуку - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 23) 16. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , а/з № 639. (а.с. 18) 17. 19.04.2024 року [PERSON] оформив своє право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] та отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок під [ADDRESS] , зареєстроване в реєстрі за № 2-1055, яке видане Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.04.2024 року, номер запису про право власності: 54650625, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2920527951100. (а.с. 26, 29, 78, зворотній а.с. 79-80) 18. З копії погосподарської книги вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , входять: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 77) 19. Відповідно до копії спадкової справи № 585/2023, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , вона заведена 17.10.2023 року за заявою [PERSON] (а.с. 82-142) 20. З копії довідки № 262/06-08, виданої 09.10.2023 року Усатівською сільською радою Одеського району Одеської області, наявної в матеріалах спадкової справи № 585/2023, вбачається, що [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня смерті в [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті за вказаною адресою проживаючих та зареєстрованих не було. (а.с. 85) 21. Згідно з копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 74368340 від 17.10.2023 року, [PERSON] заповітів, окрім заповіту, посвідченого 16.09.2010 року Іллінською сільською радою Біляївського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 112, не складала. (а.с. 88) 22. Також в матеріалах спадкової справи № 585/2023 наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини від 06.02.2024 року. (а.с. 100) 23. Листом від 06.02.2024 року за вих. № 253/02-14, Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області повідомила [PERSON] про неможливість видати на його ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю заповіту, складеного від імені спадкодавця, не на користь [PERSON] (а.с. 15, 104) V. Оцінка Суду. 24. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 25. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 26. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 27. За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. 28. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 29. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. 30. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. 31. Оскільки спадкодавець - [PERSON] помер [INFO] , а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року. 32. За правилами ст.ст. 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. 33. Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. 34. Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. 35. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 36. Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. 37. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст.ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. 38. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов?язком спадкоємця. 39. Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР за неповнолітніх, які не досягли п?ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. 40. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , після спливу шести місяців після смерті [PERSON] , одноосібно оформила своє право на спадщину, яка залишилася після смерті останнього, та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок під [ADDRESS] . 41. Мати позивача, як законний представник свого неповнолітнього на той час сина - [PERSON] , якому на той час було 15 років, до нотаріусу з заявою про прийняття сином спадщини не зверталась, тобто нею не було вчинено передбачених законом дій щодо прийняття спадщини в інтересах неповнолітнього, та не здійснено передбачених на той час чинним законодавством дій, що свідчать про прийняття спадщини неповнолітнім. 42. Нормами ЦК УРСР не було передбачено автоматичного прийняття спадщини неповнолітньою особою. 43. До нотаріуса з заявою про видачу спадщини позивач не звернувся, з даною позовною заявою позивач звернувся - 02.12.2024 року (у віці 46 років), тобто як з пропуском шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, так і зі спливом шести місяців після набуття ним повноліття (більше 28 років). 44. Виходячи з зазначеного суд дійшов висновку, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги, мав право на спадкування за законом, але стосовно нього як неповнолітнього, а в наступному і ним самим у повнолітньому віці, не було здійснено дій щодо виконання вимог ст. 549 ЦК УРСР, відтак останній не прийняв спадщину. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.04.2021 року по справі № 185/10173/16 (провадження № 61-6398св20). 45. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2023 року у справі № 559/4056/13-ц (провадження № 61-3745св23) зазначено, що: «згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є, зокрема, фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього». (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2024 року по справі № 721/1188/21 (провадження № 61-12997св23). 47. Особи, які мали право на обов?язкову частку в спадщині на підставі ст. 535 ЦК УРСР, у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (ст. 550 ЦК УРСР). 48. Частиною 1 ст. 550 ЦК УРСР визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Аналогічна норма міститься у ст. 1272 ЦК України. 49. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила вищезазначених статей можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнанні судом поважними. 50. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. 51. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов?язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прийняття спадщини, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. 52. Суд вважає, що неповнолітній вік позивача та нездійснення його матір`ю встановлених законодавством обов`язків щодо прийняття спадщини після смерті батька є поважними причинами, щодо пропуску строку прийняття спадщини позивачем до його повнолітня, тобто до [INFO] , але позивачем не зазначено поважності причин пропуску строку прийняття спадщини після досягнення ним повноліття ( [INFO] ), а сам лише факт того, що на момент повноліття він не знав діючого законодавства, та не знав, що його права порушені, а також думав, що спадщина до нього переходить автоматично, як до неповнолітнього, відповідно до норм ЦК, які були чинні коли він досяг повноліття, не можуть бути визнані поважними. 53. Досягнувши [INFO] повноліття, позивач набув право на звернення із заявою про прийняття спадщини. Однак, з такою заявою позивач не звернувся взагалі, а до суду за захистом своїх прав звернувся лише 02.12.2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. 54. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 55. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 56. Отже, позивачем не доведено факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, які давали б підстави для продовження строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк, з урахуванням того, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено автоматичне прийняття спадщини малолітньою/неповнолітньою особою. Інші вимоги позивача є похідними вимогами від вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, які також не підлягають задоволенню. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі № 358/1647/18. 57. Крім наведеного, суд враховує заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності. Оспорюване свідоцтво про право на спадщину видано 24.02.1995 року, а позивач досяг повноліття [INFO] , з цього часу набув повної цивільної дієздатності та мав реальну можливість звернутися за захистом своїх спадкових прав. Водночас із позовом до суду він звернувся лише 02.12.2024 року, тобто після спливу загальної позовної давності, визначеної статтями 256, 257 ЦК України. Доказів поважності причин її пропуску матеріали справи не містять. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суд також враховує сплив встановленого законом строку як додаткову підставу для відмови у задоволенні позову. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 58. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed