Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №12.08.2024-100000270. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 124 дні. Тривалість чергового періоду 31 день, процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом протягом перших двох чергових періодів, 1% за один день користування кредитом протягом всього іншого строку кредиту, комісія 450,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 2 775,00 від 10.09.2024, на суму 2 775,00 від 12.10.2024. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 10100,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000,00 грн, по процентам в розмірі 3100,00 грн, по комісії в розмірі 450,00 грн, по неустойці 1550,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір. Представник відповідача подала клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору. Посилається на те, що відповідач з 25.02.2022 по даний час проходить військову службу, а тому звільнений від сплати відсотків по кредиту, на підставі положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Додатково надала квитанцію, про сплату відповідачем на користь позивача 23.02.2026 суми 2230,00 грн на погашення заборгованості по кредиту. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 09.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 12.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №12.08.2024-100000270, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Даний договір складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та заявки позичальника. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 124 дні. Процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом перші 2 чергові періоди (черговий період становить 31 день) днів з дня отримання чергового траншу, 1% за один день користування кредитом протягом всього іншого строку кредиту. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором Е415, в ньому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки. [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 5000,00 грн на картку 4790-72XX-XXXX-0126 яка вказана в договорі, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24.04.2025 №102-2404. Факту укладення договору та отримання коштів [PERSON] не заперечує. Позивач підтверджує, що відповідач здійснював два платежі по кредитному договору на суму 2 775,00 від 10.09.2024, на суму 2 775,00 від 12.10.2024. Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача по договору складає 10100,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн, заборгованість по процентах 3100,00 грн, заборгованість по комісії 450,00 грн, заборгованість по неустойці 1550,00 грн. Згідно записів військового квитка, [PERSON] призваний до лав ЗСУ 25.02.2022 по мобілізації, та продовжує службу на час розгляду справи. Згідно довідки форми 6, з 06.06.2022 по 14.10.2025 [PERSON] неодноразово брав участь в бойових діях по забезпеченню оборони України. IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту. У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, та триває донині. За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжений та діє до тепер. П. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц. У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, що 12.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням договору про надання кредиту. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримав кредитні кошти і в нього виникло зобов`язання повернути їх. Разом з тим, враховуючи факт служби [PERSON] в ЗСУ, та положення ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», останній звільняється від сплати відсотків по кредиту та штрафних санкцій. В позовній заяві позивач вказав, що відповідач на виконання договору здійснив два платежі: на суму 2 775,00 грн від 10.09.2024 та на суму 2 775,00 грн від 12.10.2024. Представник відповідача надала суду платіжну інструкцію, згідно якої відповідач 23.02.2026 оплатив на користь позивача заборгованість у розмірі 2230,00 грн. Таким чином, сумарно відповідач сплатив позивачу 7780,00 грн, що перевищує заборгованість по договору, за виключенням відсотків та штрафних санкцій. Таким чином, суд вважає, що задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Клопотання представника відповідача про закриття провадження задоволенню не підлягає, оскільки між сторонами існує спір про розмір заборгованості по кредитному договору. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed