Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до [PERSON] у квітні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року в розмірі 27074,10 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.04.2019 року [PERSON] уклав із АТ «ОТП Банк» кредитний договір № 2023700501 від 27.04.2019 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 22825,00 грн. до 27.04.2021 року на придбання товарів. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, у сумі 22828,58 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 22825,00 грн., заборгованості за відсотками 3,58 грн. Додатково позивачем зазначено, що відповідно до умов договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий за заявою відповідача, встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку, розділ 2.1 Кредитного договору передбачає, що за користування кредитом АТ «ОТП Банк» нараховує проценти у розмірі 5% в місяць. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, у сумі 4245,52 грн., яка складається з: заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] за Кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року в сумі 2500,00 грн., заборгованості за відсотками за картковим рахунком № [NUMBER] за Кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року 1745,52 грн. 16.12.2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» укладено договір факторингу № 16/12/21, за умовами якого АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» набуває права вимоги до боржників згідно Реєстру Боржників. Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року, та Реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» приймає права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року в розмірі 4245,52 грн., з яких: 2500,00 грн. загальна сума боргу по тілу; 1745,52 грн. загальна сума боргу по відсотках. 17.12.2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» укладено договір факторингу № 17/12/21, за умовами якого АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» набуває права вимоги до боржників згідно Реєстру Боржників. Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 17/12/21 від 17.12.2021 року, та Реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 17/12/21 від 17.12.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» приймає права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року в розмірі 22828,58 грн., з яких: 22825,00 грн. загальна сума боргу по тілу; 3,58 грн. загальна сума боргу по відсотках. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від учасників справи заперечень щодо розгляду справи у поряду спрощеного позовного провадження не надходило. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик до суду за адресою реєстрації місця проживання відповідача. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 82-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» . Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст.280,281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст.280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судомне встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.04.2019 року [PERSON] уклав із АТ «ОТП Банк» кредитний договір № 2023700501 від 27.04.2019 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 22825,00 грн. до 27.04.2021 року на придбання товару у продавця 1. За умовами даного договору банк надає позичальнику кредит безготівково, шляхом перерахування банком кредитних коштів на поточний рахунок продавця, зменшених на утриману банком комісійну винагороду за видачу кредиту (якщо суму комісійної винагороди за видачу кредиту включено до суми кредиту), а також на оплату додаткових послуг банку, страхової премії страховій компанії, якщо вищезазначені суми включені до суми кредиту та з подальшим перерахуванням цих сум за цільовим використанням кредиту згідно із дорученням позичальника. Кредит видається протягом 1 (одного) банківського дня з дати укладення кредитного договору. Розрахунок загальної вартості кредиту на дату укладення кредитного договору зазначені у додатку № 1 до кредитного договору. Згідно п. 1.1 Договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: 21975,00 грн. на придбання товару у продавця 1; 350,00 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме: послуга «СМС + Довідка»; 500,00 грн. на придбання послуг зі страхування у продавця 2: страхування здоров`явід ПАТ «СК «Арсенал Страхування» Майно. Відповідно до п.п 1.2-1.3 Договору, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись: фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені: у додатку № 1 до кредитного договору. Якщо дата повернення кредиту та нарахованих процентів припадає на не банківський день, платежі здійснюються позичальником в банківський день, наступний за таким не банківським днем. Згідно додатку № 1 до Договору, позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу становить 1094,00 грн. з моменту укладання договору до 29.03.2021 року включно. З 30.03.2021 року розмір ануїтетного платежу становить 1088,86 грн. Факт виконання АТ «ОТП Банк» прийнятих за Кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року підтверджується товарним чеком № 000080010749120 від 27.04.2019 року, видатковою накладною № 80010749120 від 27.04.2019 року, фіскальним чеком № 0008092 від 27.04.2019 року, службовим чеком № 0008093 від 27.04.2019 року та специфікацією до Кредитного договору від 27.04.2019 року. 17.12.2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» укладено договір факторингу № 17/12/21, за умовами якого АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» набуває права вимоги до боржників згідно Реєстру Боржників. Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 17/12/21 від 17.12.2021 року, та Реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 17/12/21 від 17.12.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» приймає права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року в розмірі 22828,58 грн., з яких: 22825,00 грн. загальна сума боргу по тілу; 3,58 грн. загальна сума боргу по відсотках. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року, станом на 17.12.2021 року виникла заборгованість, у сумі 22828,58 грн., з яких: 22825,00 грн. загальна сума боргу по тілу; 3,58 грн. загальна сума боргу по відсотках. Додатково судом встановлено, що відповідно до умов договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий за заявою відповідача, встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку, розділ 2.1 Кредитного договору передбачає, що за користування кредитом АТ «ОТП Банк» нараховує проценти у розмірі 5% в місяць. З розрахунків заборгованості, наданих позивачем вбачається, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, у сумі 4245,52 грн., яка складається з: заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] за Кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року в сумі 2500,00 грн., заборгованості за відсотками за картковим рахунком № [NUMBER] за Кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року 1745,52 грн. 27.04.2019 року [PERSON] підписав розписку, чим підтвердив отримання картки, емітованої на ім`я відповідача. 16.12.2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» укладено договір факторингу № 16/12/21, за умовами якого АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» набуває права вимоги до боржників згідно Реєстру Боржників. Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року, та Реєстру Боржників № 1 до Договору Факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» приймає права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року в розмірі 4245,52 грн., з яких: 2500,00 грн. загальна сума боргу по тілу; 1745,52 грн. загальна сума боргу по відсотках. Щодо наявного права вимоги у позивача за наведеним кредитним договором на підставі договору факторингу суд зазначає про наступне. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вивчивши надані суду докази, враховуючи, що договір факторингу, у встановленому законом порядку, не визнаний недійсними, суд вважає, що позивач довів наявність у відповідача кредитної заборгованості за договорами, що укладені з первісними кредитором та наявність права вимоги за ними у позивача. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного встановлення відповідачу кредитного ліміту, а також доказів користування ним кредитними коштами. Зокрема, до матеріалів справи не долучено виписок з карткового рахунку, які б підтверджували здійснення операцій за рахунок кредитних коштів, рух грошових коштів, виникнення дебетової заборгованості чи використання відповідачем кредитного ліміту. Сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, без первинних бухгалтерських документів та виписок з рахунку, не може вважатися належним доказом наявності та розміру заборгованості. Підписання відповідачем розписки про отримання платіжної картки також не свідчить про отримання ним кредитних коштів та їх використання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Між Банком та фізичною особою виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно положень ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомленим. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року у розмірі 22828,58 грн., з яких: 22828,58 грн. заборгованості за основним боргом та 3,58 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам. та за кредитним договором № 2038026690 від 13.11.2021 року в розмірі 12493,70 грн. Оскільки відповідачем не спростовано тверджень позивача, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення вказаного розміру заборгованості. Щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року у частині користування картковим рахунком суд зазначає наступне. Насамперед слід зазначити, що позивачем не надано належних та допустимих доказів встановлення відповідачу кредитного ліміту за картковим рахунком № [NUMBER] та фактичного використання ним кредитних коштів. Зокрема, до матеріалів справи не долучено виписок з карткового рахунку, які б підтверджували рух грошових коштів, здійснення операцій за рахунок кредитного ліміту, виникнення заборгованості за тілом кредиту та нарахування процентів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не може вважатися належним доказом отримання та використання відповідачем кредитних коштів, оскільки не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. На переконання суду, сам факт відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту та підписання кредитного договору, так само як і підписання розписки про отримання платіжної картки, не є беззаперечним доказом фактичного отримання та використання відповідачем кредитних коштів. Відповідно до вимог процесуального закону, обов`язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається саме на позивача. Разом із тим, ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» як правонаступником АТ «ОТП Банк» не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували фактичне надання відповідачу кредитних коштів, їх використання та обґрунтованість заявленої до стягнення суми заборгованості. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Водночас представник позивача до суду з таким клопотанням не звертався. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за банківськими рахунками а також інші первинні бухгалтерські документи можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. В той же час, відповідні виписки по рахункам відповідача та будь-які інші первинні бухгалтерські документи надано не було, клопотання про витребування їх судом в порядку, передбаченому ст. 84 ЦПК України, не подано. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). За таких обставин, кредитний договір у частині надання кредитних коштів вважається виконаним з моменту фактичного отримання та використання позичальником кредитних коштів. Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що первісний кредитор здійснив надання відповідачу кредитних коштів у межах встановленого кредитного ліміту за картковим рахунком № [NUMBER] . Зокрема, відсутні документи, які б підтверджували рух коштів по рахунку, виникнення дебетової заборгованості, проведення операцій за рахунок кредитних коштів або інші первинні бухгалтерські документи, що свідчили б про фактичне користування відповідачем кредитом. Отже, факт надання кредитних коштів та належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань у спосіб, зазначений у позовній заяві, суду не доведено. ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст», яке набуло права вимоги на підставі договору факторингу, не подано належних, допустимих та достатніх доказів, що підтверджують фактичне надання відповідачу кредитних коштів та виникнення заборгованості за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року у частині користування [PERSON] картковим рахунком. За таких обставин заявлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року за користування картковим рахунком у загальному розмірі 4245,52 грн., з яких: 2500,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1745,22 грн. заборгованості за відсотками, є недоведеними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Натомість, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» у частині стягнення з [PERSON] у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2023700501 від 27.04.2019 року за видачу кредиту на придбання товару у загальному розмірі 22828,58 грн., з яких: 22825,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3,58 грн. заборгованості за відсотками, є обґрунтованими і такими, що доведеними належними і допустимими доказами, а, отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 152 від 02.04.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,40 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (22828,58/27074,10*100)= 84,32 %, отже 2553,21 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial