Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

24 вересня 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - адвокат Столітній М.М. звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за Договором № 4737013 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.06.2024 року у загальному розмірі 33 397,64 гривень; судові витрати у розмірі 2422,40 гривень; витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень; в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15.06.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4737013 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 6000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 15.06.2024 року по 10.06.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 6000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК». У порушення умов кредитного договору № 4737013 від 15.06.2024 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого в неї виникла заборгованість у загальному розмірі 33 397,64 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5999,98 грн.; нарахованих відсотків первісним кредитором у розмірі 21 007,66 грн.; нарахованих процентів позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у розмірі 6390 грн. Також, позивач просить покласти на відповідача зобов`язання компенсувати позивачу витрати на судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 04.11.2025 року відкрито провадження по справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної карти [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а також підтвердження факту зарахування коштів 15.06.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом, якої є АТ «Універсал Банк» у сумі 6000 гривень, за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК». 11 листопада 2025 року на адресу суду від АТ «Універсал банк» надійшла відповідь згідно якої убачається, шо на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 15.06.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] , були зараховані коштів у сумі 6000 гривень. Додатково повідомляють, що кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у Банку відсутня інформація, щодо призначення, та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ «ЛНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК», Банк не може. 26 листопада 2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Скользнєва В.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки у справі відсутні докази відступлення прав вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Також відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачу. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. 28 листопада 2025 року скориставшись своїми процесуальними правами представник позивача Столітній М.М. подав відповідь на відзив, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представнику відповідача у задоволенні клопотання щодо стягнення з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на користь [PERSON] витрат на правову професійну правничу допомогу у розмір 8000 гривень відмовити. У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У своїй заяві зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд доходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 15.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 4737013 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 Договору тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 6000 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору строк кредиту складає 360 днів. Відповідно до п. 1.4.1 Договору процентна ставка вкладає 1,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до листа директора ТОВ «Пейтек» від 01.04.2025 року убачається, що відповідно до відомостей, що містяться в Реєстрі платіжної інфраструктури ТОВ «ПЕЙТЕК» є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг. Відповідно до отриманої ліцензії від Національного банку України (рішення від 29.05.2023 № 21/990-РК), Товариство надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Між Товариством та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 2024-01-03. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 15.06.2024 18:31:07 на суму 6000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - eb2ced19-c367-46f8-a417-a434914fdd67, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 47370131718465465, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , також підтверджується наданою АТ «Універсал Банк» інформацією. Відповідно до розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Лінеура Україна», доданого до позовної заяви, [PERSON] станом на 31.03.2025 року має заборгованість за кредитним договором № 4737013 від 15.06.2024 року в розмірі 30 007,64 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5999,98 грн.; нарахованих відсотків 21 007,66 грн.; штрафні санкції в сумі 3000 грн. 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та «ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 31/03/2025, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором № 4737013 від 15.06.2024 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 31.03.2025 до Договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 30 007,64 грн., яка складається з: 5999,98 грн. тіло кредиту; 21 007,66 грн. нараховані відсотки, та 3000 грн. (пеня, штраф). Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшли права щодо права вимоги до [PERSON] за договором № 4737013 від 15.06.2024 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступи до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З аналізу чинного законодавства слідує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК). Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Враховуючи, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 6000 грн. водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, кредитні кошти позивачу не повернула, внаслідок чого за нею утворилася прострочена заборгованість. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19). Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості завлений стороною позивача. Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, дослідивши письмові документи суд, вважає доведеним, що між позивачем та відповідачем укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4737013 від 15.06.2024, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 6000 грн. та зобов`язалась повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитним коштами. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 31.03.2025 утворилась заборгованість за сумою тіла кредиту 6000 грн., суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованості за сумою тіла кредиту у розмірі 6000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX всесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» яким обмежено максимальний розмір денної процентної ставки. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Отже до 22.04.2024 застосовується максимальна денна процентна ставка у розмірі 2,5%, з 23.04.2024 до 20.08.2024 застосовується максимальна денна процентна ставка у розмірі 1,5%, з 21.08.2024 застосовується максимальна денна процентна ставка у розмірі 1 %. Отже заборгованість за відсотками за 66 днів (за період з 15.06.2024 по 20.08.2024) в межах строку договору, а саме: 6000 грн. х 1,5% х 66 календарних днів, складає 5940 гривень. Заборгованість за відсотками за 222 дня (за період з 21.08.2024 по 31.03.2025) в межах строку договору, а саме: 6000 грн. х 1% х 222 календарних днів, складає 13 320 гривень. Отже заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 19 260 гривень. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення відсотків в розмірі 19 260 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», то вони також підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 4260 гривень за 71 календарних днів (за період з 01.04.2025 по 10.06.2025) в межах строку договору, а саме: 6000 грн. х 1% х 71 календарних днів, складає 4260 гривень. Щодо вимог позивача про застосування положень частин 10, 11 статті 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Водночас, згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, однак, вказана стаття не передбачає нарахування інфляційних втрат. Крім того, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вказує на необхідність наявності декількох підстав для застосування положень частин 10, 11 статті 265 ЦПК України, а саме: наявність процесуального клопотання позивача, позовної вимоги про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Разом із тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введено воєнний стан, дія якого триває на теперішній час. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку частин 10, 11 статті 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки по-перше вказана стаття не передбачає нарахування інфляційних втрат, по-друге 3 % річних не були заявлені як позовна вимога на суму боргу, а також не підлягають стягнення з огляду на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, у загальному розмірі 10 000 грн. представником позивача надано: копія Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М.; заявка № 10530 на виконання доручення до Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024; платіжне доручеення; копія акту № 10530 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 10 000 грн. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи. Оскільки, по даній категорій справи, правова практика є усталеною, по справі було проведено три судових засідання без участі адвоката, відповідач відзив на позовну заяву не подала. Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правничої допомоги у цій справі є меншим, а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 3000 грн. Відповідно до правил статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2141,15 грн.

Outcome: partial