Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] у період з червня 2023 року по травень 2025 року включно було спожито природний газ, постачальником якого є позивач, за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 39065,37 грн, вартість якого просить стягнути з відповідача та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. У відзиві відповідач зазначила, що у 2014 році будинок за адресою: [ADDRESS] , був відчужений на підставі договору про купівлю-продаж, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вона не була власником домоволодіння в період, за який існує заборгованість по оплаті комунальних послуг. Також у 2015 році вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що позивач - ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у період з червня 2023 року по травень 2025 року надавав послуги з постачання природного газу за адресою [ADDRESS] , за якою рахується спожитий природний газ на суму 39065,37 грн, вартість якого не оплачено (а.с.10). Відповідно до актуальної інформації про нерухомість з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 та 2/3 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр №120, виданий 29.01.2016 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області (а.с. 54). Будь-яких доказів на підтвердження існування договірних відносин між позивачем та відповідачем з приводу постачання природного газу суду не надано. Посилання у позовній заяві на заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу носить загальний характер та не підтверджується відповідними доказами. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Верховний Суд зауважив, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Отже, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки не була власником майна нерухомого майна у період виникнення спірної заборгованості, а відтак в задоволенні позовних вимогах слід відмовити з вищенаведених підстав.

Outcome: dismissed