Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] уклала із АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» кредитний договір №1001421707, який за правовою природою є змішаним договором, а саме кредитний договір та договір про надання банківських послуг, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток в межах якого було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . 20 червня 2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20/06/25 відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним картковим рахунком, відкритим в межах кредитного договору № 1001421707, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до рестру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору № 1001421707, в сумі 24 975,50 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами, а також судові витрати по справі. Представник відповідача надав відзив на позов, відповідно до якого заперечив проти позову та просить відмовити в задоволенні його вимог. Заперечення мотивував тим, що жодним доказом, що наданий позивачем разом із позовною заявою, не доказано: 1. надання (перерахування) АТ «ОТП Банк» відповідачу коштів у кредит за кредитним договором від 20.03.2012 № 1001421707; 2. відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача за договорами про відступлення прав вимоги; 3. наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Також відповідач звертає увагу суду на пропуск позовної давності при поданні цього позову, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача. Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Згідно з п.п. 1.1., 2.5. кредитного договору строк кредиту на придбання товару складає 12 місяців, а строк дії кредитної лінії - 3 роки з моменту підписання банком та позичальником кредитного договору. Таким чином грошові кошти за користування кредиту на придбання товару мали бути повернуті 20.03.2013, а грошові кошти отримані за кредитною лінією 20.03.2015. Звертаємо увагу суду на те, що порядку пролонгації кредитний договір не містить. Таким чином, враховуючи п.п. 1.1., 2.5. кредитного договору у позивача виникло право на стягнення заборгованості з 20.03.2013 та/або з 20.03.2015. За нормами ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Між тим, позивач звернувся до суду в квітні 2024 року. Просить також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій вказав, що відзив є безпідставним та необґрунтованим. Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Договір було підписано Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор було направлено позичальнику на номер мобільного телефону. ТОВ «ФК ЄАПБ» не має доступ до Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Як зазначалось згідно акту прийму-передачі до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано тільки кредитний договір. У заявці Клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. Всі нараховані відсотки, нараховувались виключно первісним кредитором відповідно до умов укладеного договору. Перехід права вимоги за Договором позики від АТ «ОТП БАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законним та таким, що відповідає законодавству, підтверджується Договором факторингу та додатками нього. З моменту отримання права вимоги до Відповідача Позивачем не здійснювалося нарахування відсотків та не застосовувалося жодних штрафних санкцій. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами та судові витрати, розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав заяву відповідно до якої заперечив проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Суд дослідив у судовому засіданні матеріали справи, встановив наступне. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] уклала із АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» кредитний договір №1001421707, який за правовою природою є змішаним договором, а саме кредитний договір та договір про надання банківських послуг, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток в межах якого було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . За умовами договору банком надано відповідачеві кредит в розмірі 7308,33 гривні на придбання товару у продавця та послуг. Строк кредиту 12 місяців. Також на картковий рахунок клієнта встановлений кредитний ліміт. Відповідно до п.2.2.1 та 2.2.2 розділу 2 договору банк взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, випуску кредитної картки та виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій здійснених з використанням картки, її реквізитів або без використання кредитної картки. На картковий рахунок, відкритий за погодженням із відповідачем встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Відповідно до п.2.4 розділу 2 договору розмір кредитного ліміту складає 1000 гривень, строк дії кредитної лінії складає 3 роки. Відповідно до п. 3.17 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та всіх додатків до нього і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору в повному обсязі. Позивач виконав свої зобов`язання за договором споживчого кредиту перед відповідачем. У свою чергу відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути позичальнику вказані кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі. Але, на порушення умов зазначеного договору, користуючись кредитними коштами відповідач сплату платежів банку здійснював неналежним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, розмір якої становить 24975,5 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредита 16353,53 грн, заборгованості по відсотках 8621,97 грн. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ч.1 та ч.2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до наданої виписки з рахунку приватного клієнта №10014421707 та розрахунку заборгованості за договором №10014421707 від 19.09.20212, [PERSON] користувалася наданими їй кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту та овердрафтом. Останні транзакції по рахунку проводилася відповідачем у грудні 2020 року шляхом оплати товарів та послуг через інтернет ресурси. Відповідач сплату платежів банку здійснював неналежним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, розмір якої становить 24975,5 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредита 16353,53 грн, заборгованості по відсотках 8621,97 грн. Відповідно до ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 20 червня 2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20/06/25 відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним картковим рахунком, відкритим в межах кредитного договору № 1001421707, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до рестру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору № 1001421707, в сумі 24 975,50 грн. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виходячи із ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор лише несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. 516, 613 ЦК України). Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина перша ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, внаслідок укладення договору факторингу відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №1001421707. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з подачею даного позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо застосування строків позовної давності суд вважає відмовити відповідачеві в такому застосування та зазначити наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 255, 257 ЦК України) Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). 24.02.20204 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції чинній на час звернення позивача до суду) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 УК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Дія карантину завершена 1 липня 2023 року відповідно до Постанови КМУ №651 від 27.06.2023. Таким чином, зважаючи нате, що останні транзакції по рахунку проводилася відповідачем у грудні 2020 року шляхом оплати товарів та послуг через інтернет ресурси, враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.02.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2024, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за кредитним договором і до часу винесення рішення по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved