Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про видачу обмежувального припису відносно її колишнього чоловіка [PERSON] , в зв`язку з тим, що вона протягом 2024-2026 років потерпає від систематичного домашнього насильства з його боку, неодноразово викликала поліцію, що стверджується її зверненнями у ВП №4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області. 03 вересня 2025 року заявниця розірвала шлюб з [PERSON] , однак чоловік продовжує вчиняти психологічне насильство над нею. Просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] [INFO] , жителя [ADDRESS] , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] адвокат Іжук Б. В. заяву підтримує просить задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`являвся. Про час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення на веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам частин 11, 12 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вислухавши адвоката Іжука Б. В., розглянувши заяву, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 липня 1998 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровали у Свидівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 02. 03 вересня 2025 року Чортківським районним судом шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Протягом 2024-2026 років [PERSON] постійно вчиняється відносно [PERSON] домашнє насилля психологічного характеру, внаслідок чого [PERSON] декілька разів викликала поліцію. На звернення заявниці поліція складала висновки та протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] . Так, з відповіді ВП №4 Чортківського районного відділу поліції №8747-2026 від 26.01.2026 вбачається, що 10.06.2025 о 21:45 надійшло повідомлення від [PERSON] [INFO] , жительки [ADDRESS] , про те, що її чоловік погрожує фізичною розправою, шарпав заявницю. Заявниця подала на розлучення, через що він неадекватно поводиться. ЕМД непотрібно. Виїздом на місце події за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини. [PERSON] , а саме вживав нецензурні слова в сторону останньої, чим міг зашкодити психологічному здоров`ю заявниці. Дане звернення зареєстровано в ЄО ВП №4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області №2382 від 10.06.2025. Рішення: складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП №618078 від 16.06.2025 та винесено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника №АА 334767 від 16.06.2025. Матеріали скеровано до Заліщицького районного суду від 17.06.2025 №89927; 08.01.2026 о 08:24 надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що в даний час її чоловік, якому 07.01.2026 виписали Тимчасовий заборонний припис, прийшов до неї та вчиняє психологічне насильство у сім`ї. Виїздом на місце події встановлено, що громадянин [PERSON] порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника, а саме заборону на прихід до житла [PERSON] . Дане звернення зареєстровано в ЄО ВП №4 Чортківського РУП від 08.01.2026 за № 139. Рішення: складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 173-8 КУпАП №735407 від 08.01.2026. Матеріали скеровано до Заліщицького районного суду від 08.01.2026 №2244. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання). Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. Базовим нормативно-правовим актом, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.2 ч.1 ст. 24 вказаного Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У відповідності з вимогами ч.2 ст.26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно вимог ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. З огляду на те, що заявника слід вважати постраждалою особою у відповідності з вимогами п.8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно якого особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі, - суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для вжиття спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису стосовно кривдника. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці [PERSON] , яка, як жертва домашнього насильства, потребує захисту з боку держави та необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] , шляхом встановлення тимчасового обмеження прав кривдника та покладення обов`язку, зокрема, встановленого пп 4, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved