Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 53-58) просить: упорядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.08.2013 [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою, який розірвано рішення суду від 13.12.2022. Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . У період перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2021 набуто у власність двокімнатну квартиру загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, позивач зазначає, що вони не вирішили питання щодо поділу спільного сумісного майна, набутого за період шлюбу, спірне майно є об`єктом спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу в рівних частинах. Ухвалою суду від 25.12.2025 за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову; до набранням законної сили рішенням суду у цивільній справі накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 172528595910, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. В поданому відзиві представник відповідачки [PERSON] вказував, що [PERSON] погоджується з позовними вимогами щодо поділу квартири, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, не заперечує проти визнання за кожним із подружжям права власності на 1/2 частину квартири та стягнення не більше 50 % сплаченого судового збору. Заперечує проти стягнення з неї 2600 грн витрат на проведення оцінки вартості майна. У відповіді на відзив представник позивача просила позов про поділ майна подружжя задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати у повному обсязі. Представник позивача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив вирішити питання про стягнення з відповідачки 50 % сплаченого судового збору. Заперечував проти стягнення витрат на проведення оцінки вартості майна. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 31.08.2013 перебували у шлюбі, зареєстрованому Зарічним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.12.2022 (а.с. 25, 40, 70). За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме: згідно з договором купівлі-продажу квартири від 03.06.2021 на ім`я [PERSON] було придбано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. (а.с. 21, 71, 123-124). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц. Як встановлено судом, майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] придбали під час шлюбу, тобто спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин, враховуючи, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами за спільні кошти у шлюбі в інтересах сім`ї, воно відповідає критерію спільного майна подружжя, та відповідно кожен із подружжя має право на 1/2 частину такого майна, виходячи із презумпції рівності часток, яка ніким не була оспорена. За таких обставин, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За змістом п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності визначається вартістю майна. При зверненні до суду з позовом позивачем визначено ціну позову у розмірі 855 900 грн. на підставі Довідки за результатами проведення маркетингового аналізу з визначенням найбільш імовірної ринкової вартості двокімнатної квартири ТОВ «ПРОФ-ТН» від 19.11.2025 та з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір у розмірі 6 847,20 грн. (а.с. 1). Суд не приймає зазначену довідку як доказ на підтвердження визначення вартості спірного майна, оскільки вона не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не є звітом про оцінку майна, містить визначення орієнтовної, а не ринкової вартості майна. З цих підстав заявлені позивачем витрати на проведення оцінки вартості майна у розмірі 2600 грн стягненню не підлягають. На підтвердження дійсної вартості майна суд приймає до уваги наданий представником відповідачки Звіт про оцінку майна НС 46/2-26 від 11.02.2026, згідно з яким ринкова вартість спірної квартири становить 938 600 грн. Отже розмір судового збору за подання позовної заяви про поділ майна подружжя з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 7 508,80 грн (938 600 грн х 1 % х 0,8 = 7508,80 грн). Сума недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, складає 661,6 грн (7 508,8 грн 6 847 грн). Крім того, позивач сплатив 484,48 грн за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 32). Таким чином, у зв`язку з визнанням [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 996,64 грн ((7508,80 грн + 484,48 грн) х 50 % = 3 996,64 грн). Позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та за подання заяви про забезпечення позову (6 847,20 грн + 484,48 грн = 7 331,68 грн), що становить 3 665,84 грн. Водночас, на підставі ч.2 ст.176 ЦПК України з позивача підлягає стягненню сума недоплаченого судового збору 330,80 грн (661,60 грн х 50%). В зв`язку з чим суд вважає необхідним повернути позивачеві з державного бюджету сплачений судовий збір без врахування недоплаченої суми у розмірі 3 335,04 грн (3 665,84 грн 330,80 грн). Вжиті ухвалою суду від 25.12.2025 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню після набрання законної сили рішенням суду.

Outcome: approved