Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» М. Хлопкова 22.12.2025 звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 32 751 грн. 36 коп. боргу за кредитним договором № 153624 від 16.09.2024. Позов обґрунтовує тим, що 16.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачкою укладено кредитний договір № 153624, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого Товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 20 732 грн. 00 коп., а остання зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання за таким належним чином не виконувала, через що у неї перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» виникла заборгованість, яка станом на 20.01.2025 склала 32 751 грн. 36 коп., що 06.02.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивачем укладено договір факторингу № 06022025, 06.03.2025 підписано реєстр прав вимоги № 2 до договору факторингу, згідно умов якого право грошової вимоги за договором № 153624 від 16.09.2024 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», сума заборгованості на дату формування позову складає 32 751 грн. 36 коп., з яких 19 369 грн. 45 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 12 581 грн. 91 коп. - заборгованість за процентами, 800 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією. Просила стягнути з відповідачки 32 751 грн. 36 коп. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн. 40 коп. судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. Ухвалою судді від 24.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М. при зверненні із позовом до суду просила про розгляд справи за відсутності представника Товариства. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзиву не подала, тому згідно з ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у позовній заяві представник позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором ( ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Із змісту позовної заяви, із долучених до неї копій документів, зокрема договору про споживчий кредит (публічна частина) в редакції від 21.11.2023, договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) №153624, паспорта споживчого кредиту, Правил надання грошових коштів та банківських металів у кредит, інших матеріалів справи убачається, що 16.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 153624, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. За умовами договору Товариство надало відповідачці кредит у розмірі 20 732 грн. 00 коп., а остання зобов`язалася повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором. За змістом п. 2.2.1 договору, кредит в розмірі 20 732 грн. 00 коп. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 17000.24 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 3731.76 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 330,00 % річних . Тип процентної ставки фіксована . Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п. 2.3 договору). Згідно довідки ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» від 30.10.2025 Вих. № 3880/30-10, на підставі Договору №1412/22-1 від 14.12.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю «Контрактовий дім» 16.09.2025 перерахувало грошові кошти у сумі 17 024 грн. 24 коп. на платіжну картку № [NUMBER] , вказану [PERSON] 06.02.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивачем укладено договір факторингу № 06022025, а 06.03.2025 підписано реєстр прав вимоги № 2 до договору факторингу, згідно умов якого право грошової вимоги за договором № 153624 від 16.09.2024 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Із матеріалів справи убачається, що на 20.01.2025 заборгованість за договором № 153624 від 16.09.2024 [PERSON] не погашена, сума заборгованості на дату формування позову складає 32 751 грн. 36 коп., з яких 19 369 грн. 45 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 12 581 грн. 91 коп. - заборгованість за процентами, 800 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, що позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 153624 від 16.09.2024 на законних підставах, що внаслідок неналежного виконання останньою умов спірного договору допущена заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 19 369 грн. 45 коп. - заборгованості по тілу кредиту та 12 581 грн. 91 коп. - заборгованості за процентами, є підставним та підлягає до задоволення. Підстав для стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту в розмірі 800 грн. 00 коп., суд не убачає, з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження №61-27618св18 зазначено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15-рп/2011, держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Так, кредитним договором № 153624 від 16.09.2024, укладеним між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачкою, передбачено нарахування комісії. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним та фактично нарахував комісію за ту саму послугу, за яку відповідачка повинна сплатити згідно з договором проценти. Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа №311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа №760/20414/14-ц, провадження №61-31205св18. Умова, зазначена у договорі порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нарахування позичальнику комісії без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, відтак вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 800 грн., задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від заявленої представником позивача суми. Беручи до уваги складність справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, який є завищеним, обсяг наданих адвокатом послуг, та те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, у розмірі 4000 грн. Також, відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial