Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просить: надати їй дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] , а також надати без його згоди дозвіл на реєстрацію місця проживання цих дітей за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивачка позивачка [PERSON] покликається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 17.10.2022 року в справі №943/2197/21. Від даного шлюбу в сторін народилися двоє дітей, зокрема: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачкою, у зв`язку з чим спору між сторонами щодо фактичного місця проживання дітей не виникало. Крім того, із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей, однак відповідач свої обов`язки належним чином не виконує та аліменти не сплачує. Станом на день звернення до суду заборгованість зі сплати аліментів становить 356 648,40 грн. Діти фактично проживають разом із позивачкою у с. Побужани в житловому будинкуякий належить матері позивачки [PERSON] , відвідують школу в с. Побужани, однак місце проживання дітей зареєстроване в с. Сторонибаби Золочівського району Львівської області, за місцем реєстрації батька. У зв`язку з тим, що місце реєстрації дітей не відповідає їхньому фактичному місцю проживання, у позивачки регулярно виникають труднощі в повсякденному житті. Зокрема, виникають проблеми під час оформлення документів у навчальних закладах, отримання соціальної допомоги, медичного обслуговування, а також у питаннях, що потребують підтвердження місця проживання дітей. Крім того, через реєстрацію дітей за адресою відповідачапозивачка не має можливості належним чином оформити їх проживання з нею, що створює незручності та перешкоди в реалізації нею батьківських прав. Також позивачка неодноразово зверталася до колишнього чоловіка із проханням, щоб він надав свою згоду на зміну місця реєстрації дітей, тим більше, що сам відповідач більше семи років проживає за кордоном, зв`язок із дітьми не підтримує, їхнім навчанням та розвитком не цікавиться, однак усі звернення були проігноровані, жодних відповідей він не надав. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник позивачки - адвокат Коченаш Ю.К. направила до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, а відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник третьої особи Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності та підтримали позовні вимоги. Ураховуючи згоду представника позивача, яка у поданій заяві не заперечувала проти розгляду справи за відсутності позивачки та проти ухвалення судом заочного рішення, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Буського районного суду Львівської області від 17.10.2022 року в справі №943/2197/21, яке набрало законної сили від 05.12.2022, шлюб між сторонами по справі: [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім того, свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.08.2025 року, підтверджується зміна прізвища позивачки після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із копії судового наказу, виданого Буським районним судом Львівської області від 08.07.2019 року у справі №440/933/19, вбачається, що із відповідача стягуються аліменти в користь позивачки на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] , в розмірі однієї третьої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного Буським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області 06.08.2025 року (ВП №59518317), вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів становить 356 648,40 грн. Актом, складеним Виконавчим комітетом Буської міської ради від 23.07.2025 року №321, підтверджується, що діти: син [PERSON] та донька [PERSON] проживають разом із позивачкою без реєстрації в [ADDRESS] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як слідує із довідки Побужанської ЗЗСО І-ІІІ ступенів Буської міської ради від 08.10.2025 року №41, що [PERSON] навчається у 4 класі, Захар навчається у 2 класі Побужанського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Буської міської ради. Разом із тим, згідно висновку органу опіки та піклування Красненської селищної ради від 20.01.2026 року №1449 слідує, що Орган опіки та піклування Красненської селищної ради вважає доцільним надання дозволу [PERSON] , жительці [ADDRESS] на зняття її малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з реєстрації місці проживання та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей без згоди батька [PERSON] . Частина перша статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Відповідно до частини 6 статті 18 вищевказаного закону подання заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників такої особи за згодою іншого з батьків чи законних представників. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. У відповідності до положень пункту 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Отже, чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку. Оскільки відсутність реєстрації місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] за фактичним місцем проживання разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , суперечить інтересам дітей та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, зважаючи на ісеуючий між батьками спір та відсутність згоди батька на надання матері такого дозволу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дітей без згоди батька підлягають задоволенню. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved