Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гагаріна 14-Рівне» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Рівненської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам, стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі є власниками квартир та/або нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим, відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-III, відповідачі є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку та, як наслідок, на них поширюються права й обов`язки співвласників, визначені зазначеними законами. Позивач вказує, що згідно зі статтею 7 Закону України № 417-VIII співвласник, зокрема, зобов`язаний: забезпечувати належне утримання, а також належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати технічне обслуговування та, у разі необхідності, проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, виконувати рішення зборів співвласників, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги та інші обов`язкові платежі, передбачені законодавством і рішеннями уповноважених органів ОСББ. Як зазначає позивач, рішенням загальних зборів ОСББ від 30 грудня 2021 року затверджено розмір внеску на управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] у розмірі 5,90 грн. за 1 кв. м. Також рішенням загальних зборів ОСББ від 19 травня 2023 року затверджено додатковий цільовий внесок на купівлю нового насосу та заміну автоматики подачі холодної води, заміну вікон та дверей на горищі (даху) у розмірі 1 400 грн. з кожної квартири. У подальшому, за твердженням позивача, внаслідок невиконання окремими співвласниками обов`язку зі сплати встановлених внесків та платежів, у ОСББ утворилася заборгованість відповідачів, зокрема: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом про її стягнення. Крім суми основної заборгованості, позивач також просить суд стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачену ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачі своєчасно не сплачували встановлені рішеннями загальних зборів ОСББ внески, внаслідок чого у позивача виникло право на нарахування та стягнення зазначених сум за весь період прострочення. Вказує, що згідно положень п. 2 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не є предметом регулювання цього закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». 07.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 7 - Рівненської міської ради Кунаш Т.В. подано відзив на позовну вимогу, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні в частині вимог, заявлених саме до Рівненської міської ради, як таких, що є безпідставними. Рівненська міська рада аргументуючи свою позицію, вказує, що вона не є власником квартири [ADDRESS] , оскільки, за твердженням ради, право власності за нею не зареєстровано, правочинів щодо набуття не вчинялося, а тому Рівненська міська рада вважає себе неналежним відповідачем у цій частині спору. Вказує, що у 1981 році виконкомом було видано ордер № 1010 на заселення квартири [ADDRESS] [PERSON] разом із членами її сім`ї, і підкреслює, що надання приміщенню статусу службового (або факт видачі ордера) саме по собі не є підтвердженням права власності органу місцевого самоврядування на квартиру; також зазначає, що сам позивач у матеріалах позову визнає відсутність у ради права власності та вказує на фактичне проживання іншої особи. Крім цього, Рівненська міська рада посилається на ч. 4 ст. 12 Закону № 417-VIII: у разі здачі в найм (оренду) квартир/приміщень державної або комунальної власності витрати на управління будинком несуть наймачі (орендарі), тобто відбувається заміна боржника у відповідних відносинах. Відтак міська рада вважає, що відповідальною особою за оплату витрат/платежів щодо квартири [ADDRESS] є [PERSON] , як особа, що отримала ордер у 1981 році. Крім заперечень по суті належного відповідача, міська рада заявляє про сплив позовної давності (3 роки) та просить суд застосувати наслідки її спливу, зазначаючи, що посилання позивача на карантинне продовження строків є безпідставним, оскільки карантин, на думку ради, завершено 30.06.2023 року. Вказує на релевантність карантинних норм щодо заборони нарахування/стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасні платежі за ЖКП. Від інших відповідачів у справі відзивів на позов, заперечень чи будь-яких інших письмових заяв (клопотань) до суду не надходило. Про дату, час та місце судового розгляду такі відповідачі були належним чином повідомлені у встановленому законом порядку, однак своїм правом подати відзив та надати суду пояснення і докази на підтвердження заперечень проти позову не скористалися. 12.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 6 - [PERSON] адвокатом Волошиною В.С. подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову в частині вимог до [PERSON] та просить відмовити ОСББ у стягненні з [PERSON] основного боргу 36 849,78 грн., інфляційних 5 366,15 грн. і 3 % річних 1 619,50 грн., вважаючи такі вимоги безпідставними та неправомірними. Вважає, що позивач не довів виникнення у нього зобов`язання зі сплати внеску 5,90 грн./м?, оскільки [PERSON] був відсутній на загальних зборах 30.12.2021 року та, за його твердженням, не був повідомлений у визначений законом/статутом спосіб про прийняте рішення (вручення під підпис або направлення рекомендованим листом), а отже він не міг знати про відповідний обов`язок, і ОСББ не надало доказів належного доведення рішення до його відома. Зазначає, що у протоколі зборів (на який посилається ОСББ) нібито не визначено порядку та строків сплати внесків (до якого числа, на які реквізити тощо), що, на його думку, унеможливлює виконання такого рішення. Також відповідач ставить під сумнів належність і допустимість доказів боргу: довідка ОСББ про заборгованість, на його позицію, не підтверджує факту отримання ним рахунків/квитанцій і не доводить прострочення; він наголошує на необхідності первинних документів у розрахунках та стверджує, що з 30.12.2021 йому не надходили квитанції-повідомлення про оплату внеску, а доказів їх надсилання ОСББ не подало. За змістом заперечень відповідач також посилається на те, що є власником частини нежитлових приміщень і з 2007 року самостійно забезпечує їх утримання та ремонт (у т.ч. прибудинкової території), а тому вважає застосований до нього тариф завищеним/таким, що не відповідає фактично наданим послугам; у поданих заявах він прямо просить визнати довідку про заборгованість (з тарифом 5,90 грн.) недостовірним доказом і виключити її з доказів, а також стверджує, що реальний тариф має бути 2,50 грн., а не 5,90 грн. Відповідач стверджує, що ОСББ тривалий час не надсилало йому повідомлень/вимог/рахунків щодо несплати внесків, чим нібито сприяло збільшенню суми заборгованості та не вживало заходів для її зменшення; додатково він вказує, що після витребування судом деталізованого переліку робіт (послуг) за тарифом 5,90 грн виявив у ньому роботи, які виконує самостійно або які фактично йому не надаються, і це використовує як підставу для заперечень. Також стверджує, що рішення загальних зборів ОСББ (протокол № 2 від 30.12.2021 року), на яке посилається позивач як на підставу виникнення обов`язку зі сплати внеску 5,90 грн., було прийнято/реалізовано з порушенням встановленого законом і статутом порядку, оскільки він не був присутній на зборах і, за його твердженням, не був належним чином повідомлений про прийняте рішення (не вручено під підпис і не надіслано рекомендованим листом), що він прямо кваліфікує як грубе порушення вимог законодавства та статутних положень. У зв`язку з цим відповідач наполягає, що сам факт прийняття рішення зборами без належного доведення його змісту до відома відсутнього співвласника, на його думку, не створює зобов`язання для такої особи, а відтак у позивача відсутні підстави вимагати виконання обов`язку, про який відповідач не міг знати з причин, що від нього не залежали. Крім того, [PERSON] заявляє про сумнів у належності/достовірності статуту, поданого позивачем (нова редакція 2023 року), вказуючи, що цей документ набув чинності пізніше за дату спірного рішення 30.12.2021 року, а також містить внутрішні неузгодженості (посилання на абзаци, яких фактично немає), що, на його думку, додатково підтверджує порушення порядку та ставить під сумнів доказову базу позивача. 24.04.2025 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачкою 1 - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 569/4449/25 та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22.05.2025 року залучено до участі у справі за позовом ОСББ "Гагаріна 14-Рівне" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Рівненської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 7 - [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам, стягнення 3% річних та інфляційних втрат в якості третьої особи на стороні відповідача 1 [PERSON] [PERSON] ( [ADDRESS] ). Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14.10.2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСББ «Гагаріна 14-Рівне» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Рівненської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 7 - [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача 1 [PERSON] [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам, стягнення 3% річних та інфляційних втрат та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.03.2026 року позовні вимоги ОСББ «Гагаріна 14-Рівне» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Рівненської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 7 - [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача 1 [PERSON] [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам, стягнення 3% річних та інфляційних втрат в частині: -стягнення з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гагаріна 14-Рівне» (код ЄДРПОУ 44240030) заборгованості по внескам в сумі 6 663,84 грн. основної суми заборгованості, 879,91 грн. інфляційні втрати, 263,29 грн. три відсотка річних та судові витрати - залишено без розгляду; -стягнення з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гагаріна 14-Рівне» (код ЄДРПОУ 44240030) заборгованості по внескам в сумі 2 089,57 грн. основної суми заборгованості, 260,58 грн. інфляційні втрати, 74,28 грн. три відсотка річних - залишено без розгляду; -стягнення з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гагаріна 14-Рівне» (код ЄДРПОУ 44240030) заборгованості по внескам в сумі 7 020,07 грн. основної суми заборгованості, 927,08 грн. інфляційні втрати, 272,02 грн. три відсотка річних - залишено без розгляду. Представник позивача адвокат Кхатер Ф.Е., який діє в інтересах ОСББ «Гагаріна 14-Рівне» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні також була присутня голова правління ОСББ [PERSON] , яка підтримала позицію адвоката Кхатера Ф.Е. та підтримала заявлені вимоги. Відповідачка 2 - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву не подала. Відповідачка 3 - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву не подала. Представник відповідача 6 - Вакуленка В.В. - адвокат Волошина В.С. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в частині вимог до [PERSON] , посилаючись на доводи, викладені у поданому до суду відзиві та інших письмових заявах. Представник Рівненської міської ради Сидорчук К.В. в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог у частині, заявленій до міської ради, з підстав, наведених у відзиві. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 7 - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 7 - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 1 - [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вирішення справи поклав на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доводами і доказами, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно положень ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. За змістом ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статуту позивача, об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласники багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. З огляду на викладене, відповідачі як співвласники багатоквартирного будинку в розумінні Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зобов`язані виконувати рішення загальних зборів ОСББ "Гагаріна 14-Рівне". Рішенням загальних зборів ОСББ "Гагаріна 14-Рівне"від 30 грудня 2021 року затверджено розмір внеску на управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] у розмірі 5,90 грн. за 1 кв. м. 19 травня 2023 року, загальними зборами було затверджено розмір внеску на купівлю нового насосу та заміну автоматики подачі холодної води, заміну вікон та дверей на горищі (даху), а саме в розмірі 1 400 грн. з кожної квартири. Статтею 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, якою встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюються Законом №417. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону №417, співвласники зобов`язані, зокрема, виконувати рішення зборів співвласників та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частиною 2 ст. 7 Закону №417 передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 Закону № 417, витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Слід зазначити, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», діяльність об`єднань і асоціацій регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельним кодексами України, іншими нормативно - правовими актами та статутом об`єднання, асоціації. Згідно положень п. 2 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не є предметом регулювання цього закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно дост. 22Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Крім того, чинним законодавством України про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не передбачено укладання договорів між ОСББ та співвласниками багатоквартирного будинку, а внески по утриманню будинку та прибудинкової території та внески до ремонтного фонд (послуги по утриманню будинку та прибудинкової території та ремонту багатоквартирного будинку відносяться до послуг, які надаються ОСББ самостійно встановлюються рішенням Загальних Зборів ОСББ. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішення загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексу України в частині господарчого забезпечення діяльності не господарюючих суб`єктів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. Відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших співвласників ОСББ і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках за житлові послуги примусовому порядку. Відповідно до п. 3 ст. 3 ГК України, діяльність не господарюючих суб`єктів спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально - технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності господарюючих суб`єктів. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання має право відповідно до законодавства та статут об`єднання: виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у том числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати для виконання статутних завдань господарче забезпечення діяльності об`єднання в порядку, визначеному законом; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень свої обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласник; відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного; ремонтного фондів. Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, виконувати рішення статутних органів прийняті у межах їхніх повноважень; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівною законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів технічного переоснащення приміщень або їх частин. Відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідач [PERSON] у відзиві не заперечує, що є власником 36/100 частки нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] , що також підтверджується письмовими доказами з матеріалів справи, а відтак є співвласником багатоквартирного будинку у розумінні Закону України «Про ОСББ». За змістом ч. 1 ст. 15 Закону № 2866-III, а також ст. 360 ЦК України, співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах повноважень, та брати участь у витратах на управління й утримання спільного майна пропорційно своїй частці. Відтак, сам по собі обов`язок участі у витратах та сплати внесків виникає із факту набуття статусу співвласника, а не з факту особистої присутності на зборах чи отримання протоколу «під підпис». Довід [PERSON] про те, що «рішення зборів саме по собі не створює зобов`язань для осіб, які були відсутні», суд оцінює як помилковий, оскільки, обов`язок співвласника брати участь у витратах на утримання/управління спільним майном та здійснювати відповідні платежі виникає безпосередньо із закону як наслідок права власності на квартиру/нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку. Верховний Суд у постановах від 22.02.2018 року у справах № 910/13182/17 та № 910/11312/17 прямо зазначив, що «обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства», зокрема зі ст. 322 ЦК України та ч. 2 ст. 7 Закону № 417-VIII. В свою чергу відповідно до ч. 9 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-III, до виключної компетенції загальних зборів співвласників належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Водночас ч. 13 ст. 10 Закону № 2866-III встановлює, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Отже, відсутність відповідача на загальних зборах не припиняє і не скасовує встановлений законом обов`язок виконувати чинні рішення загальних зборів ОСББ та здійснювати витрати на управління і утримання будинку у порядку, визначеному такими рішеннями. Оцінюючи доводи відповідача [PERSON] про те, що «без персонального вручення/надсилання протоколу під розписку або рекомендованим листом обов`язок зі сплати внесків не виникає», суд зазначає таке. Пунктом 11 розділу III Статуту (редакція 2021 року) закріплено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Цим же пунктом визначено порядок доведення рішень загальних зборів до відома співвласників: загальним правилом є оприлюднення рішення шляхом розміщення його тексту в місцях загального користування будинку, а щодо рішень з питань, віднесених Статутом до визначеної категорії (зокрема, питань виключної компетенції загальних зборів, серед яких міститься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників), Статут передбачає додатковий спосіб доведення надання рішення співвласникам під розписку або направлення поштою рекомендованим листом ініціатором зборів (правлінням або ініціативною групою). При цьому Статутом також гарантовано право співвласників знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими документами та за власний рахунок робити з них копії та виписки. З наведеного суд робить висновок, що конструкція п. 11 розділу III Статуту спрямована на врегулювання способу інформування співвласників про прийняті рішення (через оприлюднення та, у передбачених випадках, через персональне надання/надсилання), однак не містить положення про те, що відсутність персонального вручення або направлення протоколу автоматично означає «не виникнення» самого обов`язку зі сплати внесків чи нечинність рішення. Навпаки, статутна норма спершу встановлює обов`язковість рішень загальних зборів для всіх співвласників, а вже після цього визначає порядок їх доведення до відома, тобто розмежовує правовий ефект рішення (його обов`язковість) та механізм повідомлення (оприлюднення/вручення/надсилання). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протокол № 2 від 30.12.2021 року був оприлюднений шляхом розміщення у місцях загального користування (у під`їздах/на дошках оголошень), а також те, що відповідач не звертався до правління ОСББ із заявою про надання йому рішення під розписку чи про ознайомлення з протоколом (до пред`явлення позову), хоча Статут прямо гарантує співвласникам відповідне право доступу до протоколів та можливість отримання копій. Судом також встановлено, що рішення загальних зборів ОСББ «Гагаріна 14-Рівне», оформлене протоколом № 2 від 30.12.2021 року, прийняте у період дії первинної редакції Статуту ОСББ, затвердженої протоколом установчих зборів від 22.07.2021 року № 1 (складений 06.08.2021 року). Нова редакція Статуту затверджена загальними зборами 02.05.2023 року (протокол № 2) вже після прийняття спірного рішення, а тому саме Статут у редакції 2021 року є належною статутною підставою для оцінки порядку прийняття та доведення до відома співвласників рішень загальних зборів станом на 30.12.2021 року. При цьому суд зауважує, що зміни, внесені у 2023 році, не стосуються суті правил діяльності ОСББ, а зумовлені насамперед приведенням адреси до актуальної топоніміки (перейменування вулиці). Отже, доводи [PERSON] про те, що у нього «не виник обов`язок» зі сплати внесків виключно через відсутність персонального вручення або направлення протоколу, суд визнає необґрунтованими. Питання дотримання статутної процедури доведення рішення до відома співвласників у разі заявлення відповідних процесуальних вимог може мати значення для оцінки належності доказів та інших обставин справи, однак саме по собі не спростовує того, що рішення загальних зборів, прийняте у межах компетенції ОСББ, є обов`язковим для всіх співвласників та підлягає виконанню, у тому числі в частині обов`язку зі сплати внесків, встановлених таким рішенням. Крім зазначеного, [PERSON] заперечує проти позову, посилаючись на те, що поданий позивачем розрахунок (довідка) заборгованості не підтверджує отримання ним рахунків/квитанцій та, на його думку, не є належним доказом існування боргу. Суд такі доводи відхиляє, оскільки у цій категорії спорів предметом доказування є: наявність у відповідача статусу співвласника, чинність рішень загальних зборів про встановлення внесків, правильність нарахувань (площа/ставка/період) та факт їх несплати. Отримання або неотримання рахунку не є юридичною умовою виникнення обов`язку зі сплати внесків, які встановлюються рішенням загальних зборів та є обов`язковими для співвласників. У постанові Верховного Суду від 23.02.2022 року у справі № 761/39110/16 (Касаційний цивільний суд) Суд виходив із того, що за встановленого факту невиконання співвласниками рішень загальних зборів та відсутності сплати визначених внесків вимоги ОСББ про стягнення заборгованості є обґрунтованими; водночас розрахунок позивача підлягає судовій перевірці в сукупності з іншими доказами. За правилами ст. 81 ЦПК України тягар доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на цю сторону. Якщо відповідач заперечує проти боргу, належним способом спростування є подання доказів оплати (банківські документи, квитанції, платіжні доручення) та/або контррозрахунку з прив`язкою до періодів і сум. Саме лише посилання на неотримання рахунків не доводить виконання грошового обов`язку і не спростовує нарахування, здійснені на підставі чинних рішень загальних зборів. Суд звертає увагу, що внески на управління/утримання будинку, встановлені рішенням загальних зборів, мають характер періодичних грошових платежів, що підлягають сплаті у строки, визначені статутом/рішенням зборів або такими, що випливають із природи зобов`язання. Не надсилання додаткових нагадувань чи претензій не є умовою виникнення або дійсності обов`язку зі сплати внесків та не впливає на сам факт прострочення, якщо платіж у належний строк не здійснений. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 сформульовано підхід до періодичних щомісячних грошових зобов`язань: розрахунковим періодом є календарний місяць; прострочення починається з визначеної дати наступного місяця; відповідно перебіг позовної давності обчислюється окремо за кожним щомісячним платежем від моменту прострочення. Цей висновок застосовний за своєю правовою природою і до внесків ОСББ як періодичних платежів, оскільки йдеться про однаковий тип зобов`язання регулярні (місячні) грошові платежі. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі № 911/2109/22 (Касаційний господарський суд) Суд констатував, що предметом спору може бути саме стягнення щомісячних внесків ОСББ за визначений період, а відсутність доказів їх оплати є підставою для висновку про наявність заборгованості (за умови належного підтвердження підстав і розміру нарахувань). Додатково [PERSON] обґрунтовує заперечення тим, що після отримання деталізованого переліку робіт (послуг), витрати на які включені до складу внеску 5,90 грн., він дійшов висновку про наявність у цьому переліку робіт, які він забезпечує власним коштом, а також робіт, які фактично йому не надаються, у зв`язку з чим стверджує, що застосований до нього розмір внеску є завищеним і має становити 2,50 грн., а довідка ОСББ про заборгованість за ставкою 5,90 грн. є недостовірною. Розмір і структура внесків не визначаються співвласником на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 Закону № 2866-III питання визначення внесків і платежів належить до компетенції загальних зборів, а рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Цей підхід узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.07.2020 у справі № 466/8748/16-ц: визначений загальними зборами розмір внесків на утримання будинку і прибудинкової території встановлюється на підставі статуту та закону і не потребує будь-якого додаткового затвердження органами державної влади чи місцевого самоврядування. Суд враховує також висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 07.02.2024 у справі № 911/2109/22, що предметом стягнення можуть бути саме внески, питання про затвердження яких вирішується рішеннями загальних зборів, і такі внески спрямовуються на управління ОСББ та утримання й управління будинком. Відтак доводи відповідача щодо власної оцінки окремих робіт або їх доцільності для його приміщення не є належною підставою для самостійного встановлення іншого (меншого) розміру внеску у межах спору про стягнення заборгованості. Поданий відповідачем розрахунок так званого реального внеску 2,50 грн. фактично є незгодою з рішенням загальних зборів щодо розміру внеску 5,90 грн., тобто запереченням проти встановленого органом управління ОСББ розміру платежу. Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 року у справі № 204/9551/18 звернув увагу, що встановлений загальними зборами розмір внеску (тарифу) має оцінюватися з урахуванням того, чи оскаржувався він у встановленому порядку. Аналогічний підхід випливає з постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, у якій Суд виходив з того, що питання встановлення (у тому числі диференціації) внесків належить до сфери рішень співвласників, а незгода з таким рішенням вирішується шляхом його оскарження, а не шляхом односторонньої зміни платежу. За матеріалами справи внесок 5,90 грн./кв.м встановлено рішенням загальних зборів ОСББ від 30.12.2021 року та сплачується переважною більшістю співвласників; відповідач доказів сплати внесків у встановленому розмірі не надав. Тому посилання відповідача на те, що частину робіт він виконує самостійно або що певні роботи не надаються, саме по собі не усуває його обов`язку брати участь у витратах на управління та утримання спільного майна і не є підставою для зменшення судом розміру внеску в цій справі, оскільки це означало б підміну судом компетенції загальних зборів ОСББ та фактичний перегляд рішення, яке в установленому порядку не скасоване. Щодо штрафних санкцій нарахованих позивачем, то суд зазначає, що згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання, ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України відповідач вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень п. 2 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не є предметом регулювання цього закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Статтею 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності здійснюються відповідно до законодавства України. Крім того, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з договором і вимогами чинного законодавства, інших актів діючого законодавства. Таким чином, внески та платежі в об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) не є комунальними послугами, а отже на правовідносини, щодо стягнення таких внесків не розповсюджуються постанова КМУ від 05 березня 2022 року № 206 про Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану . Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти заявленого розміру заборгованості, не надав суду належних доказів її погашення (квитанцій, банківських виписок, платіжних доручень) та не подав контррозрахунку заборгованості із зазначенням конкретних періодів, нарахувань і здійснених платежів, який би спростовував розрахунок позивача. Натомість його заперечення зводяться переважно до оспорювання правомірності встановленого загальними зборами розміру внеску та до посилань на неналежність доведення рішення зборів до його відома і на незгоду з переліком робіт (послуг), що не є доказами оплати або математичної помилки у нарахуваннях та не спростовують факту існування заборгованості за відсутності підтвердження її погашення. Отже, встановивши факт прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання зі сплати внесків у розмірах і за періоди, визначені рішеннями загальних зборів ОСББ, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів, крім суми основної заборгованості, також інфляційних втрат (за офіційними індексами інфляції за відповідні періоди прострочення) та трьох процентів річних (від простроченої суми за час прострочення) відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Оцінюючи заперечення Рівненської міської ради про те, що вона є неналежним відповідачем у частині вимог щодо квартири [ADDRESS] з мотивів «відсутності державної реєстрації права власності» та «відсутності правочинів з набуття», суд виходить із такого. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (зокрема у справі № 911/3594/17 від 12.03.2019 року), державна реєстрація не є самостійною підставою набуття права власності, а лише підтверджує вже набуте право; відтак при встановленні належності нерухомого майна суд насамперед має з`ясувати підставу набуття права, а не ототожнювати існування права з фактом його реєстрації. Аналогічний підхід відображено і в висновках об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (справа № 910/10987/18 від 24.01.2020 року) щодо того, що державна реєстрація підтверджує право, але не замінює юридичну підставу його набуття. Отже, сам по собі довід ради про відсутність запису в Реєстрі не є достатнім для висновку про відсутність у територіальної громади (в особі органу місцевого самоврядування) права на відповідну квартиру. Суд також враховує правову природу ордера. Відповідно до статті 58 Житлового кодексу Української РСР ордер видається виконавчим комітетом відповідної ради на підставі рішення про надання жилого приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду і є єдиною підставою для вселення у надане приміщення. Для службових жилих приміщень спеціальний порядок визначено Положенням, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37: на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення, і ордер є дійсним протягом 30 днів. Верховний Суд у постанові від 17.11.2021 року у справі № 759/3119/16-ц наголосив, що ордер є адміністративним актом індивідуальної дії, адресованим житлово-експлуатаційній організації, та не є правовстановлюючим документом на житло; він слугує підставою для вселення і подальшого оформлення відносин користування (найму) у житловому фонді. Таким чином, факт видачі виконавчим комітетом Рівненської міської ради ордера № 1010 на квартиру [ADDRESS] є істотним доказом того, що відповідна квартира передавалася громадянину не у власність, а у користування в порядку житлового законодавства. Верховний Суд у постанові Касаційного господарського суду від 02.09.2020 року у справі № 906/884/19 дійшов висновку, що рішення ОСББ щодо внесків і платежів є обов`язковими для власників приміщень, тоді як для наймачів/орендарів обов`язок сплачувати ОСББ відповідні кошти пов`язується з наявністю договірного механізму, а не з фактом користування приміщенням. Відтак у спорі про стягнення внесків ОСББ ключовим є встановлення власника приміщення (співвласника спільного майна багатоквартирного будинку), оскільки саме на нього законом покладається обов`язок участі у витратах на утримання та управління спільним майном. Водночас, наявність ордера не дає можливості однозначно встановити, кому саме належала (і належить) квартира на праві власності, оскільки за житловим законодавством державний житловий фонд перебував як у віданні місцевих рад, так і у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд), тобто належність конкретного житла могла залежати від того, до якого саме фонду (місцевих рад або відомчого) воно було віднесене, що прямо передбачено статтею 4 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік від 24.06.1981 року № 5150-X, якою встановлено, що Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що їх визначають Рада Міністрів СРСР і Ради Міністрів союзних республік. Після проголошення незалежності України, здійсненого Постановою Верховної Ради Української РСР від 24.08.1991 року № 1427-XII «Про проголошення незалежності України» (Акт проголошення незалежності України), правонаступництво щодо житлового фонду та його перехід у комунальну власність здійснювалися не внаслідок видачі ордерів, а в порядку розмежування та передачі державного майна. Зокрема, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), а абзацом другим пункту 1 встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю; пунктом 2 цієї ж постанови визначено обов`язок міністерств і відомств та інших органів, уповноважених управляти державним майном, здійснити передачу майна до комунальної власності згідно із затвердженим переліком. Для відомчого житлового фонду спеціальний порядок передачі у комунальну власність визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 року № 891, якою затверджено Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій: пункт 1 Положення визначає сферу застосування та саму процедуру передачі; пункт 5 встановлює, що передача провадиться комісією, яка утворюється відповідною державною адміністрацією або виконкомом; пункт 8 передбачає, що передача здійснюється разом з технічною документацією та документами, що встановлюють право на будинок; пункт 9 передбачає складання акта приймання-передачі, його підписання комісією та затвердження органом, який утворив комісію. Загальні засади передачі об`єктів державної власності у комунальну власність також регламентуються Законом України від 03.03.1998 року № 147/98-ВР «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності». Так, статтею 1 цього Закону визначено, що він регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад та об`єктів комунальної власності у державну власність. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону передача об`єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням визначених суб`єктів (зокрема Кабінету Міністрів України щодо окремих категорій об`єктів). Крім того, ч. 3 ст. 4-1 Закону встановлено, що рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду у комунальну власність приймаються уповноваженими органами за згодою відповідних місцевих рад, що підтверджує необхідність належного оформлення переходу житлового фонду у комунальну власність відповідними рішеннями. Однак матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б дозволяли суду встановити, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності територіальній громаді м. Рівного в особі Рівненської міської ради. Зокрема, у справі відсутні: рішення/акти про віднесення будинку або квартири [ADDRESS] до комунального житлового фонду; рішення про передачу відповідного житлового фонду у комунальну власність у порядку, визначеному постановою КМУ № 311; акт приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність, оформлений за правилами постанови КМУ № 891, тощо. За таких обставин суд позбавлений можливості достовірно встановити власника квартири [ADDRESS] , а отже визначити належного суб`єкта обов`язку зі сплати внесків ОСББ у цій частині. Враховуючи, що належним відповідачем у зазначених правовідносинах повинен бути саме власник житлового чи нежитлового приміщення, що розташований в багатоквартирному будинку, а позивач не довів належними доказами, що Рівненська міська рада (територіальна громада в її особі) є власником квартири [ADDRESS] , суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на Рівненську міську раду обов`язку зі сплати заявленої заборгованості за внесками щодо зазначеної квартири. Разом із тим, суд зазначає, що відмова у задоволенні позовних вимог у цій частині зумовлена виключно недоведеністю належності Рівненської міської ради як відповідача у спірних правовідносинах та неможливістю встановити власника квартири [ADDRESS] за наявними у справі доказами. Такий висновок не позбавляє позивача права, у разі отримання належних і допустимих доказів щодо того, кому саме належить на праві власності квартира [ADDRESS] (територіальній громаді, державі в особі уповноваженого органу чи іншому суб`єкту), повторно звернутися до суду з вимогами про стягнення заборгованості за внесками з належного відповідача в межах встановлених законом строків позовної давності. Щодо доводів Рівненської міської ради про сплив позовної давності, то суд їх відкидає як необґрунтовані, оскільки за загальним правилом трирічної позовної давності вимоги щодо періодичних нарахувань за 20222025 роки заявлені у межах строку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі по 638,11 грн. з кожного (50 129,35 грн. * 3 028,00 грн./79 292,52 грн.).

Outcome: partial