Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

22 серпня 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01 березня 2015 року між позивачем [PERSON] (за договором - Позикодавець) та відповідачем [PERSON] (за договором - Позичальник) було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 1550 доларів США, а Позичальник зобов`язується їх повернути та сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі 36% річних від суми позики за період з дня їх отримання і до дня повернення. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві кошти не пізніше 7 днів з дня направлення йому Позикодавцем письмової вимоги про повернення коштів. Крім того, 01 лютого 2018 року відповідач [PERSON] згідно [PERSON] розписки отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, під 3% в місяць, які зобов`язався повернути до 01 грудня 2021 року. Позивач [PERSON] свої зобов`язання виконав в повному обсязі, та надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 1550 доларів США та в розмірі 8000 доларів США. Проте, відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе обов`язків щодо повернення отриманих сум позики, грошові кошти в сумі 9550 доларів США не повернув. На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором позики від 01 березня 2015 року та за Борговою розпискою від 01 лютого 2018 року, у розмірі 32920.61 доларів США, яка складається з: 9550 доларів США основна заборгованість, 23370.61 доларів США - заборгованість за процентами, та судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 40000 грн та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 10889 грн 06 коп. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання (а.с.21-22 том 1). 07 жовтня 2024 року відповідачем [PERSON] , у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, подано до суду відзив на позов (а.с.41-51 том 1), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. Зазначив, що не отримував від позивача [PERSON] жодних коштів за Договором позики, будь-яких договорів та документів не підписував, позивачем не надано достовірних, належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі йому грошових коштів. Крім того, відповідач [PERSON] вказує, що позивач [PERSON] пропустив встановлений ст.256 ЦК України трирічний строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом щодо стягнення заборгованості за Договором позики від 01 березня 2015 року, який закінчився 31 березня 2018 року. Однак з даним позовом [PERSON] звернувся до суду лише 22 серпня 2024 року, тобто, поза межами строку позовної давності. Звертає увагу, що згідно зі ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 07 жовтня 2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи (а.с.52 том 1). Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року провадження у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, зупинене в зв`язку з призначенням судово-почеркознавчої експертизи (а.с.65-67 том 1). Судом проведення експертизи доручено Миколаївському науково - дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. 04 грудня 2024 року від Миколаївського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с.71 том 1). Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 13 грудня 2024 року клопотання експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Сологуб Г.А. про надання матеріалів, задоволено. Матеріали цивільної справи №478/1061/24 повернуто експерту для вирішення питання щодо подальшого проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2024 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.121-122 том 1). Втім, 12 лютого 2025 року до суду від Миколаївського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, разом з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи №СЕ-19/115-24/21415-ПЧ від 03 лютого 2025 року, у зв`язку з відсутністю оплати за проведення експертизи (а.с.134-135 том 1). Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року поновлено провадження у справі, продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та призначено до підготовчого судового засідання на 11 год. 03 березня 2025 року. Крім того, скасовано ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2024 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи по зазначеній цивільній справі (а.с.136-137 том 1). 17 березня 2025 року представником відповідача [PERSON] , у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, подано до суду відзив на позов (а.с.166-174 том 1), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. Зазначив, що відповідач [PERSON] жодних договірних відносин із позивачем [PERSON] не мав, Договір позики від 01 березня 2015 року та Боргову розписку від 01 лютого 2018 року, не укладав і не підписував. Позивачем [PERSON] доказів підписання договору та боргової розписки саме відповідачем [PERSON] , не надано. Так само як і не надано доказів отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошових коштів. Крім того, представник відповідача [PERSON] вказує, що позивач [PERSON] пропустив встановлений ст.256 ЦК України трирічний строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Договором позики від 01 березня 2015 року, оскільки перебіг позовної давності розпочався з 20 липня 2018 року, коли відповідачем [PERSON] були повернуті позивачу [PERSON] грошові кошти за Договором позики не в повному обсязі, та відповідно до ст.257 ЦК України така позовна давність сплила - 20 липня 2021 року. Однак з даним позовом позивач [PERSON] звернулося до суду лише 22 серпня 2024 року, тобто, поза межами строку позовної давності. Звертає увагу, що згідно зі ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Договором позики від 01 березня 2015 року (а.с.163-164 том 1). 17 березня 2025 року представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про призначення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів (а.с.175-178 том 1). Ухвалою суду від 31 березня 2025 року призначено у справі комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу. Судом проведення експертизи доручено експертам Київського відділення національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» (а.с.219-226 том 1). 30 травня 2025 року від заступника директора завідувача Київського відділення національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Чабанець Т.М. надійшло клопотання експертів щодо уточнення питань поставлених на вирішення експертизи та надання вільних зразків підпису і почерку [PERSON] (а.с.232-233 том 1). Ухвалою суду від 02 червня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11 червня 2025 року в задоволенні клопотання судових експертів Київського відділення національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» про уточнення питань, надання додаткових матеріалів, зразків необхідних для проведення комплексної судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів, відмовлено. Матеріали цивільної справи №478/1061/24 повернути експертам для вирішення питання щодо подальшого проведення експертизи, призначеної ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року. Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи (а.с.246-247 том 1). Втім, 28 липня 2025 року до суду від Київського відділення національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, разом з повідомленням про неможливість надання висновку №1421/1422 від 22 липня 2025 року (а.с.1-6 том 2). Ухвалою суду від 29 липня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів, задоволено (а.с.33-36 том 2). Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, відмовлено (а.с.73-79 том 2). Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.96-99 том 2). 05 листопада 2025 року представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про призначення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів (а.с.149-151 том 2). Ухвалою суду від 03 березня 2026 року клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення у справі судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів, залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 01 березня 2015 року, в розмірі 6680,61 доларів США, за договором позики від 01 лютого 2018 року, в розмірі 26240 доларів США., та судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 40000 грн та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 10889 грн 06 коп. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримавши доводи та обґрунтування позиції висловлені у відзиві, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц (провадження №61-7418св18), від 06 квітня 2020 року у справі №464/5314/17 (провадження №61-10789св18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики,

Outcome: approved