Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким позивач просить стягнути з відповідача: -заборгованість за Кредитним договором №2016040004 від 07 серпня 2017 року у розмірі 28 286,78 гривень; -судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень; -витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 07 серпня 2017 року між АТ «ОТП БАНК» (надалі Первісний кредитор) та відповідачем було укладено Кредитний договір № 2016040004 (далі Кредитний договір). Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, однак відповідач порушив свої обов`язки, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 28 286,78 гривень. Разом із цим, 24 березня 2023 року між Первісним кредитором та позивачем було укладений Договір факторингу № 24/03/23, згідно з яким, окрім іншого, позивач набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором. Стислий виклад позиції відповідача. Представник відповідача адвокат Чижов Віталій Андрійович подав до суду заяву про застосування позовної давності, в обґрунтування якої зазначив, що пунктом 2.3 Кредитного договору строк дії Кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання Банком і Позичальником цього договору. Згідно з пунктом 1.4 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку суму Кредиту та виконати усі інші зобов`язання, встановлені Договором не пізніше 07 березня 2018 року. Таким чином вже починаючи з березня 2018 року Банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Таким чином, на його думку, строк позовної давності сплинув, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача щодо застосування строку позовної давності. У період з 2017 по 2021 роки відповідач здійснював оплату за використання кредитних коштів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та звітом рахунком, які долучені до матеріалів цивільної справи, останній платіж (надходження коштів на рахунок для погашення заборгованості за кредитом) за Заявою-анкетою було здійснено 16 березня 2021 року, а отже, перебіг строку позовної давності розпочинається з 16 березня 2021 року, який з урахуванням Прикінцевих положень ЦК України, не сплинув на час звернення із позовною заявою до суду. Процесуальні дії у справі. 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 13 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження судді Бобровської І.В. у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 07 серпня 2017 року між Первісний кредитор та відповідачем було укладено Кредитний договір на таких умовах: -розмір (загальна сума) та валюта кредиту: 3 548,90 гривень; -строк кредиту: 7 місяців; -розмір процентної ставки: 1,1 % (пункт 1.1.); -позичальник зобов`язаний повернути Банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором не пізніше 07 березня 2018 року (пункт 1.4.); -строк дії Кредитної лінії становить 3 (три) роки з моменту підписання Банком і Позичальником цього договору (пункт 2.3.); -банк має право відступити повністю чи частково свої права за Кредитним договором (пункт 3.1.). Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, однак відповідач порушив свої обов`язки, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 28 286,78 гривень, з яких: -заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15 405,53 гривень; -заборгованість по відсотках у розмірі 12 881,25 гривень. 24 березня 2023 року між Первісним кредитором та позивачем було укладений Договір факторингу № 24/03/23, згідно з яким, окрім іншого, позивач набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором, що підтверджується витягом з додатку № 1 до Договору факторингу, № п/п 476, загальна сума боргу 28 286,78 гривень. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. При оцінці аргументів сторін щодо застосування позовної давності, суд зазначає, що позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, а за відсутності цієї заяви сторони у спорі суд не застосовує позовної давності. Поряд із цим, суд відхиляє твердження представника відповідача про сплив позовної давності, оскільки, як встановлено, останній платіж відповідачем було здійснено 16 березня 2021 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Разом із цим, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються настрок дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Зазначені зміні вступили в силу з 02 квітня 2020 року. Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11 березня 2020 року № 211 в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діяв до 30 червня 2023 року. Таким чином строк позовної давності було продовжено на період дії карантину. Також, відповідно до пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відтак позивачем не пропущено строк позовної давності. Разом із цим, як встановлено з фактичних обставин, між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір, права вимоги за яким відповідно до договору факторингу перейшло до позивача. З цього приводу суд зазначає, що частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак відповідач свої обов`язки за Кредитним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved