Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, скасування свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що позивач познайомилась з [PERSON] у 1980 році в селі Жванець Кам?янець - Подільського району Хмельницької області. Позивач працювала мікробіологом на сирзаводі, а [PERSON] парторгом в колгоспі. 3 кінця 1980 року по кінець 1987 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка без укладення офіційного шлюбу у батьків позивача у будинку [ADDRESS] . У 1982 році у позивача з [PERSON] народився спільний син [PERSON] . На підтвердження факту народження посадові особи виконавчого комітету Ластовецької сільської ради Кам?янець - Подільського району Хмельницької області 12 травня 1982 року у Книгу реєстрації народжень внесли актовий запис № 2. Оскільки сторони не проживали у зареєстрованому шлюбі, то [PERSON] звернувся із заявою до сільської ради про визнання батьківства. Даний факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про народження. З 1987 року по 1997 рік позивач [PERSON] проживала в громадянському шлюбі з [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . 15 березня 1987 року позивач була прийнята в члени колгоспу ім. 40 річчя Жовтня в селі Жванець Кам?янець - Подільського району Хмельницької області де працювала до його ліквідації 28 січня 1993 року. 30 жовтня 1991 року колгосп імені 40 річчя Жовтня Кам?янець - Подільського району Хмельницької області та заступник голови колгоспу Мельник М.В. заключили договір купівлі - продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями загальною площею 85.3 кв.м., в тому числі житловою площею 50.6 кв.м., що складається з трьох кімнат у будинку [ADDRESS] , що розташований на присадибній земельній ділянці розміром 0,05 га. 31 жовтня 1991 року даний договір було посвідчено [PERSON] секретарем виконкому Жванецької сільської Ради народних депутатів Кам?янець - Подільського району Хмельницької області. Згідно вищевказаного договору вартість будинку на момент продажу - 19360 рублів. Купівля - продаж житлового будинку здійснювалась на умовах: працівником оплачується 50 % вартості житлового будинку що складає 9680 рублів. Виплата вказаної суми відбувається протягом 25 років, щомісячно в розмірі не менше 1/3 від суми річного платежу що вказане у зобов?язанні, починаючи з місяця наступного після реєстрації договору купівлі - продажу житлового будинку. [PERSON] разом з цивільною дружиною позивачем [PERSON] за спільні сумісні кошти подружжя сплатили колгоспу всю суму заборгованості за будинок. Даний факт підтверджується: квитанцією N? 078706 від 31 жовтня 1991 року про сплату держмита в сумі 968 крб.00 коп.; квитанцією N? 771 від 30 жовтня 1991 року на суму 5000 карбованців; -квитанцією від 17 лютого 1992 року в сумі 4680 карбованців. Для погашення першого внеску перед колгоспом батьки позивачки в жовтні 1991 року дали дві тисячі карбованців для викупу спірного будинковолодіння. Для того, щоб погасити борг перед колгоспом за купівлю вищевказаного будинковолодіння, позивач продала батьківську хату у селі Збруч Кам?янець- Подільського району Хмельницької області за 1750 доларів та всі кошти вклала в погашення суми боргу та облаштування спірного будинку. Саме за особисті гроші позивача було сплачено внесок від 17 лютого 1992 року в сумі 4680 карбованців. Тобто спірний будинок було викуплено за спільні сумісні кошти [PERSON] та [PERSON] як фактичного подружжя та особисті кошти позивача. Позивач [PERSON] з цивільним чоловіком [PERSON] та спільним сином [PERSON] перейшли проживати у спірне будинковолодіння в кінці 1987 року. 21 січня 1997 року позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували офіційний шлюб. В 2009 році [PERSON] залишив сім?ю, вивіз з будинку всі цінні речі та поїхав до своїх родичів у місто Волочиськ Хмельницької області де проживав до своєї смерті [INFO] . Рішенням Кам?янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2019 року по цивільній справі N? 676/1029/19 позов [PERSON] задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За життя [PERSON] залишив заповіт на сина [PERSON] на спірне будинковолодіння. Екземпляр заповіту був у [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] поїхав у місто Волочиськ до державного нотаріуса де подав заяву про вступ в права спадку. Нотаріус прийняв заяву, але потім повідомив, що спадкодавець залишив ще один заповіт, яким все належне йому майна заповідав онуці від старшої доньки [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 травня 2025 року [PERSON] є власником 1/3 частини будинковолодіння [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-469 виданого 06 квітня 2023 року державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори Кочаток Т.В. [PERSON] ніколи у спірне будинковолодіння не приїжджала, будинком не опікувалась, комунальні послуги не сплачувала та не висловлювала бажання стати його власником. Спірна житлова забудова знаходиться у триквартирному будинку на трьох господарів з різними входами, що мають одну назву - будинок [ADDRESS] . Юридично це один будинок із не виділеними частками трьох власників. Просить суд встановити факт проживання однією сім?єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 1980 року по [INFO] . Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS] загальною площею 95.5 кв.м., житловою площею 68.3 кв.м., що складається з кімнати площею 14.4 кв.м., кімнати площею 11.5 кв.м., кімнати площею 13.8 кв.м., кімнати площею 28.6 кв.м., коридору площею 6.7 кв.м., коридору площею 4.2 кв.м., ванни площею 8,4 кв.м., веранди площею 5,4 кв.м., кочегарки площею 2.3 кв.м. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/6 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Скасувати свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1 - 469 видане 06 квітня 2023 року державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори Кочаток Т.В. Рух справи. Ухвалою судді від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 01.10.2025 року через систему електронний суд від представника відповідача [PERSON] адвоката Рудик В.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якогопредметом позову у справі є вимоги про встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю без шлюбу у період з 1980 року по [INFO] . Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Водночас, Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Отже, факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлено судом лише з 01.01.2004 року (постанова ВС від 05.06.2020 року у справі № 362/7078/15-ц). За усталеною практикою, спори про поділ майна осіб, які проживали однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі до 01 січня 2004 року, підлягають вирішенню із застосуванням Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР. Отже, розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність») . Такі висновки викладені у постанові Верховного суду від 22.09.2025 року у справі № 522/7578/21. Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 ЦК України). Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Отже, правовий режим майна, набутого у власність у період з 1991 року до 01 січня 2004 року, тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України, визначається за нормами чинного на той час законодавства. Як видно з матеріалів справи, стороною договору купівлі - продажу спірного житлового будинку був [PERSON] одноособово. Окрім того, квитанції про сплату за будинок №078706 від 31.10.91 року, №771 від 30.10.91 року та б/н від 17.02.92 року, попри твердження позивача, містять інформацію виключно про [PERSON] від якого продавцем було отримано кошти. Інших доказів, які б підвереджували участь позивача у придбанні чи набутті у власність спірного нерухомого майна матеріали справи не містять. З огляду на викладене, просить суд відмовити [PERSON] у задоволені позову повністю. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та позивач пояснила, що вона у 1980 році познайомилась з [PERSON] , а з 1981 року вони почали проживати з ним разом у її батьків в селі Збруч. [PERSON] працював в колгоспі в с. Жванець, а тому кожного дня їздив на роботу, колив в них народився спільний син у 1982 році, то він її забирав з пологового будинку. Проживали разом як сім`я. Коли вона приїхала по роботі в с. Жванець у 1986 році, то голова колгоспу повідомив, що вони побудували будинок для проживання сім`ї, а тому можуть його викупити у колгоспу. В спірному будинку вони почали проживати з 1987 р. Коли вони заїхали проживати до будинку, то він був без внутрішніх робіт, робили там спільними коштами та зусиллями ремонт; побудували господарські приміщення. Однак кошти за цей будинок у сумі 9000 руб. були сплачені відповідно до договору купівлі-продажу у 1991 році. Також частину коштів за спірний будинок, колгосп вираховував і з її заробітної плати. Окрім того, її мати з батьком тримали худобу, кошти від реалізації худоби, мати давала їм для погашення боргу перед колгоспом за цей будинок. Після того як батьківська хата була відчужена, то частина коштів від його продажу, також була сплачена за цей спірний будинок, і матір вона забрала проживати до себе в с. Жванець. Таким чином, кошти за спірний будинок були сплачені за їх спільні кошти. Вона там особисто проводила ремонтні роботи, також наймала людей для здійснення євроремонту; брала в банку кредит для проведення газопостачання в ньому. Зареєстрували офіційний шлюб вони з [PERSON] у 1997 році, а у 2019 розлучились, хоча фактичні шлюбні відносини були припинені між ними у 2009 році. З 2008 року [PERSON] у спірному будинку не проживав та комунальні послуги не сплачував. Після того як вони розлучились [PERSON] склав заповіт на їх спільного сина, але після його смерті їй стало відомо, що [PERSON] склав інший заповіт на свою онуку від першого шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася; її представник адвокат Рудик В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд заслухавши сторін по справі, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи та докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 21 лютого 2023 року внесення змін до актового запису цивільного стану від 21 лютого 2023 року, 21 січня 1997 року виконавчим комітетом Жванецької сільської ради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 21 лютого 2023 року слідує, що 21 січня 1997 року виконавчим комітетом Жванецької сільської ради було внесено актовий запис про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також 15 травня 2019 року на підставі висновку про внесення змін було змінено відомості про нареченого « [PERSON] змінено на [PERSON] » « [PERSON] змінено на [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 лютого 2023 року, виданого повторно Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-подільському районі Хмельницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 15.03.1987 року була прийнята в члени колгоспу ім. 40 річчя Жовтня с. Жванець. 28.01.1993 року була виведена із членів колгоспу у зв`язку із його ліквідацією. З копії договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 30 жовтня 1991 року, укладеного між колгоспом ім. [ADDRESS] з однієї сторони та [PERSON] робітник з іншої сторони уклали договір про те, що господарство продає, а робітник купує житловий будинок присадибного типу з надвірними будівлям, загальною площею 85,3 кв.м., в тому числі житловою площею 50,6 кв.м., яке складається із трьох кімнат [ADDRESS] , яке розташоване на земельні ділянці, розміром 0,05 га. Балансова вартість будинку становить 19360 руб. Купівля-продаж житлового будинку здійснюється на наступних умовах: робітник сплачує 50% балансової вартості житлового будинку, що складає 9680 рублів, виплата даної суми здійснюється протягом 25 років, щомісячно в розмірі на менше 1/13 від суми річного платежу, указаного в зобов`язанні, починаючи з місяця, слідуючого після реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку. Працівник, який придбав будинок, може достроково погасити свій борг господарству, а також розрахуватися з ним повністю до настання кінцевого строку платежу. Договір був посвідчений секретарем виконкому Жванецької сільської ради народних депутатів Кам`янець-Подільського району Співак Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №32. Відповідно до копії квитанції до вхідного касового ордеру від 17.02.1992 року [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за реалізований житловий будинок прийнято колгоспом ім. [ADDRESS] 4680 рублів. Відповідно до копії квитанції до вхідного касового ордеру від 30.10.1991 року від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за реалізований житловий будинок прийнято колгоспом ім. [ADDRESS] 5000 рублів. Також згідно квитанції від 31.10.1991 року [PERSON] було сплачено держмито в сумі 968 крб. Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.04.2023 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17.04.2007 року, виданого виконавчим комітетом Жванецької сільської ради на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2007 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] . З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.05.2025 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2716479668020 слідує, що 1/3 частина житлового будинку, з прибудинковою територією, щорозташований за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-469, виданого 06.04.2023 року, виданий державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори, зареєстроване за [PERSON] . З довідки від 04.04.2023 року №111, виданої виконавчим комітетом Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області слідує, що згідно погосподарської книги №2 по с. Збруч на 1980-1982 р.р., згідно погосподарської книги №1 по с. Збруч на 1983-1985 р.р. та згідно погосподарської книги №1 по с. Збруч на 1986-1990 роки за адресою с. Збруч Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області були зареєстровані та проживали разом за вищевказаною адресою з 1980 по 1987 рік [PERSON] та [PERSON] . З довідки від 05.04.2023 року №163, виданої виконавчим комітетом Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області слідує, [PERSON] з 1987 р. по 1997 р. проживала в громадянському шлюбі з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії погосподарської книги №1, №2 за 1980-1981 роки, 1984 -1990 років в с. Збруч проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (донька), [PERSON] , [PERSON] (зять), [PERSON] (онук). Відповідно до копії довідок №02, №02-15, №02-16 ізпогосподарської книги №6, №17 с. Жванець за 1991-2005 роки до списку членів господарства належить [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). Згідно довідки № 02 із погосподарської книги с. Жванець №1, №2 за 2006-2015 роки особовий рахунок № [NUMBER] , адреса домогосподарства [ADDRESS] , головою домогосподарства є [PERSON] , членами домогосподарства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії погосподарської книги №1 Жванецької сільської ради, адреса домогосподарства [ADDRESS] , зареєстрованими за даним домогосподарством є [PERSON] (голова домогосподарства), а також [PERSON] . Із копії виписки від 05.05.2025 року №284, виданої Жванецькою сільською радою Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області вбачається, що згідно погосподарської книги №1 за 2021-2025 р.р. особовий рахунок [NUMBER] головою двору в [ADDRESS] є [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] . З копії спадкової справи №12/2022 заведеною Волочиською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.04.2007 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частка, належало домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 977777 [PERSON] на підставі рішення Жванецької сільської ради від 03 червня 1993 року №6/364 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії заповіту від 21 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 квітня 2023 року, виданого державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори Кочаток Т.В. та посвідчено, що на підставі заповіту від 21 листопада 2019 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] є його онука [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 частки у праві власності на житловий будинок з належними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.04.2007 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає [PERSON] та [PERSON] з 1987 року, коли вони з чоловіком переїхали проживати до будинку, розташованого за адресою по [ADDRESS] . Цю частину будинку вони придбавали у колгоспу, який надавався на сім`ю. Даний будинок поділений на три частини в одній з яких проживала [PERSON] з чоловіком [PERSON] , коли вони заселились до будинку, то останні там вже проживали. Їй достовірно відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали в цьому будинку як сім`я, хоча і не перебували у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи те, що вони фактично проживали в одному домоволодіння, то їй відомо, що [PERSON] більше вкладавсь в спірний будинок, робила ремонт, поліпшувала його клеїла шпалери, фарбувала. У 90-х роках [PERSON] та [PERSON] добудували до будинку веранду. Коли матір [PERSON] продала свій будинок в с. Збруч, то остання забрала її до себе. На даний час в цьому будинку проживає [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є рідним братом позивачки [PERSON] , а тому йому відомо, що остання познайомилась із [PERSON] у 1981 році, і вони почали проживати разом у їх батьків в с. Збруч, через рік в них народився спільний син [PERSON] . У 1987 році її чоловік [PERSON] отримав квартиру від колгоспу в с. Жванець як спеціаліст, і вони переїхали до спірного будинку у 1987 році. Ремонт в будинку вони робили за спільні кошти, також їм допомагали батьки сплачувати вартість цього будинку та дали 2 тис. карбованців. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК України, в редакції 1063 року Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. ЦПК України 1963 року з відповідними змінами не містить норм про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Отже, факт саме проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року. Як встановлено в судовому засіданні, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з 1980 року по 21 січня 1997 року позивачу необхідно для визнання права власності на частину спірного житлового будинку, який був придбаний [PERSON] 30 жовтня 1991 року. Інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений ЦК України 2004 року. КпШС України, який діяв до 2004 року, таких положень не містив. Тому такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (далі - Закон України «Про власність»), відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України)). За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу, що закріплено в статті 16 Закону «Про власність» та статті 22 КпШС України, а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, що закріплено в ст.ст.17, 18 Закону України «Про власність». Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї, при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю України в спірний період, який зазначений позивачем, а саме з 1980 року по 21 січня 1997 року не передбачав юридичних наслідків визнання майна спільною сумісною власністю для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Така сама позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 16.06.2018 року, справа № 753/21049/16-ц, провадження № 61-92св17, Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа № 571/1306/16-ц, провадження № 61-29896св18. Відповідно до статті 243 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 1991 року між [PERSON] та колгоспом ім. [ADDRESS] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за 9680 рублів. Зі змісту договору слідує, що колгосп ім. [ADDRESS] продав робітнику [PERSON] житловий будинок присадибного типу з надвірними будівлям, загальною площею 85,3 кв.м., в тому числі житловою площею 50,6 кв.м., яке складається із трьох кімнат [ADDRESS] . Балансова вартість будинку становить 19360 руб. Купівля-продаж житлового будинку здійснена на наступних умовах: робітник [PERSON] сплачує 50% балансової вартості житлового будинку, що складає 9680 рублів. Відповідно до копії квитанцій до вхідного касового ордеру від 17.02.1992 року, 30.10.1991 року [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за реалізований житловий будинок сплачено колгоспу ім. 40 річчя Жовтня Кам`янець-Подільського району 4680 рублів та 5000 рублів. Позивачем не надано належних і допустимих доказів участі у набутті спірного житлового будинку з надвірними спорудами. Відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій, всі платежі за спірний житловий будинок здійснені [PERSON] , який помер [INFO] . Також позивачем по справі не надані будь-які докази на підтвердження того, що домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] , було придбане внаслідок спільної праці позивача [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] , як сім`ї, їхніми спільними або індивідуальні трудовими зусиллями, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, у вигляді ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії квитанцій до вхідного касового ордеру від 17.02.1992 року та від 30.10.1991 року саме [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за реалізований житловий будинок було сплачено колгоспу ім. 40 річчя Жовтня Кам`янець-Подільського району 9680 рублів. В позовній заяві як на підставу своїх вимог, позивач [PERSON] посилається на копію трудової книжки про те, що 15.03.1987 року вона була прийнята в члени колгоспу ім. 40 річчя Жовтня с. Жванець, який було ліквідовано 28 січня 1993 року, однак суд вбачає за необхідне зазначити, що відомості із трудової книжки [PERSON] не є підтвердженням того факту, що працюючи в колгоспі нею були витрачені грошові кошти для придбання спірного домоволодіння. Факт реєстрації позивачки у спірному домоволодінні, про що видані відповідні довідки Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району від 04.04.2023 року №111, від 05.04.2023 р. №163 та витяги з погосподарських книг з 1980-2000 р.р. не є підтвердженням належності їй зазначеного домоволодіння на праві спільної сумісної власності. Окрім того, суд критично оцінює інформацію вказану у довідці, виданої виконавчим комітетом Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району від 05.04.2023 року №163 щодо проживання [PERSON] та [PERSON] в цивільному шлюбу з 1987 р. по 1997 р. за адресою [ADDRESS] , оскільки з моменту цих подій минуло більше 30 років, і суду не повідомлено, на підставі яких саме доказів виконавчий комітет сільської ради встановив зазначені обставини. Суд враховує, що сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за стороною. Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що спільні або особисті доходи позивача [PERSON] та померлого [PERSON] були об`єднані для набуття спірного майна. Письмова угода про спільну працю з метою придбання у спільну власність майна між сторонами не укладалась. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо участі позивача у здійснені ремонту будинку та спільного проживання у спірному будинку не є доказом для підтвердження факту придбання майна внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON] . При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, що підтвердження здійснення ремонту у спірному будинку свідчить про вжиття заходів по утриманню нерухомого майна у якому позивач проживає, але не його придбання. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] з 1980 року по 21 січня 1997 року, а також визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи викладене суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею право власності на 1/6 частину будинковолодіння [ADDRESS] та скасування свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-46 від 06.04.2023 року, виданого державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори Кочаток Т.В., оскільки вказані позовні вимоги є похідними від вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спільною сумісною власністю спірного будинковолодіння між [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , отже, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про визнання спірного домоволодіння спільним сумісним майном позивача та померлого [PERSON] , слід відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем право власності на 1/6 частину будинку та скасування свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed