Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник Лещенко Олена Дмитрівна, до [PERSON] про стягнення аліментів на утриманні непрацездатного батька. Позовна заява мотивована тим, що позивач [PERSON] , [INFO] є інвалідом ІІ групи з 14.09.2018 року довічно за загальним захворюванням, являється непрацюючим пенсіонером т отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2 958, 84 грн. З березня 2024 року, інших джерел доходів не маєю. Позивач має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який може надавати матеріальну допомогу батькові. Становище позивача є вкрай нужденним, так, як через повномасштабне вторгнення росії на територію України позивач вимушено покинув місце свого постійного проживання та виїхав з окупованої території, залишивши усі речі на окупованій території. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утриманні у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, і довічно. 16.05.2024 ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 12.06.2024 ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. 08.07.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільний позов передано на розгляд судді Застрожнікової К.С. 09.07.2024 ухвало Солом`янського районного суду міста Києва у сраві відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. 19.07.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову позивача [PERSON] , зазначивши у відзиві про те, що обов`язок повнолітніх дочки, чина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобовязаний перевірити їх доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них. Так, [PERSON] розлучився із матір`ю відповідача [PERSON] в 1994 році, коли відповідачеві не було і року, із сім`єю відповідач не проживав, не спілкувався, не приймав участі в його вихованні, аліменти почав сплачувати тільки за рішенням суду та тільки до 18 років, на час навчання в університету позивач аліменти на утримання відповідача не сплачував. Крім того, 25.05.2007 у стенограмі засідання спеціалізованої вченої ради Донецького державного медичного університету ім. М. Горького по захисту своєї кандидатської дисертації «Роль порушень імунітету в патогенезі гонортрозу і прогнозування його перебігу» на здобуття наукового ступеня кандидата медичних наук позивач зазначив, що має тільки сина 2003 року народження. Внаслідок таких дій з боку [PERSON] відповідач 13.10.2009 змінив ім`я та прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] має ще трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та позивачем не подано до суду інформації стосовно одержання аліментів від них. Крім того, позивач має у власності квартиру загальною площею 68, 1 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ., квартиру загальною плошею 53, 8 кв. м. за адресою [ADDRESS] , домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Тобто, відповідно до позиції відповідача, у позивача є майно, яке може приносити дохід, який би покривав його витрати. Крім того, як зазначає відповідач, позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2 958, 84 грн. Відповідно до довідки від 11.07.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування [PERSON] [ADDRESS] , ця будівля належить ЖК Авалон Гарден 1, оренда аналогічних квартир у даному ЖК вартує 500 доларів СШ. На переконання відповідача, позивачем не надано належних доказів, на підтвердження вкрай н нужденного становища позивача, тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. 09.10.2024 від представника позивача [PERSON] адвоката Лещенко О.Д. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача зазначила, що мати відповідача чинила перешкоди для зустрічей позивача із сином, у зв`язку із чим він звертався до Опікунської ради Виконавчого комітету Гірняцької районної ради із заявою про встановлення часу спілкування з неповнолітнім сином, та відповідно до протоколу від 08.10.1998 року було надано час для спілкування з 10:00 до 14:00 кожну неділю у присутності матері. Позивач приходив у неділю, але мати дитини кожний раз робила так, що їх не було вдома або не відкривала двері, нібито їх немає вдома. У 2020 році позивач приїздив по роботі до сина у м. Краматорськ до лікарні, де син працював кардіологом, та намагався із ним налагодити відносини, однак син не став з ним спілкуватись. Посилання відповідача на те, що він змінив прізвище на [PERSON] , тиак, як у кандидатській дисертації позивачем було вказано, що в нього є син, народжений у 2003 році, це надумана причина для зміни прізвища, оскільки ще у 1998 році мати відповідача намагалась змінити сину прізвище, звертаючись до опікунської ради, однак їй було відмовлено у зміні прізвища. Те, що у кандидатській дисертації зазначена тільки одна дитина, це пояснюється тим, що інформація відображалась відносно шлюбу, який було укладено на той час. Допомогу від інших дітей позивач не отримує, оскільки донька [PERSON] мешкає у [PERSON] , а [PERSON] станом на теперішній час позивач сплачує аліменти, які пов`язані з його навчанням, крім цього на неповнолітню [PERSON] з позивача також стягнуті аліменти на підставі рішення суду. В оренду належні йому квартиру та будинок він не здає, дане майно розташоване на тимчасово окупованій території. Відносно оренди житла у місті Львові, то після повномасштабного вторгнення, йому його ж знайомі дозволили зареєструватись у місті Львів як ВПО, так, як позивач не мав достатньої кількості коштів для проживання в Україні, він прийняв рішення виїхати до Швейцарії, де зараз перебуває під захистом, в Україні соціальної допомоги не отримує, у Швейцарії допомога надається на житло та харчування. 03.03.2025 ухвалою суду про витребування доказів, суд задовольнив клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Васильєва С.В. про витребування доказів та постановив: - витребувати від Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо перетину державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , паспорт зразка 1993 року серії [NUMBER] , виданий Київським ВР ДМУ УМВС України в Донецькій області 21.01.2009 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , за період з 14.09.2018 по 03.03.2025 р. із зазначенням (за кожним перетином) напрямку перетину, дати, типу паспортного документу, що було використано [PERSON] для проходження паспортного контролю, тип транспортного засобу; - витребування від Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8) відомості про отримані доходи [PERSON] , [INFO] , паспорт зразка 1993 року серії [NUMBER] , виданий Київським ВР ДМУ УМВС України в Донецькій області 21.01.2009 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , у тому числі від здійснення підприємницької діяльності, за період з 2018 року по 2024 роки, відомості про сплачені ним податки за період з 2018 по 2024 роки, а також відомості про відкриті ним рахунки в банківських установах. 11.04.2025 до суду надійшла інформація від Державної прикордонної служби стосовно перетину кордону позивачем. 25.04.2025 до суду надійшла інформація від Державної податкової служби України про доходи позивача. 30.04.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва за клопотанням представника позивача постановлено витребувати від Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, Антоновича, 51, код ЄДРПОУ 39816845) інформацію стосовно офорплення ліцензій на перевезення на ім`я [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , із зазначенням строку їхньої дії. 11.08.2025 із Укртрансбезпеки до суду надійшла інформація. 25.09.2025 ухвалою суду за клопотанням представника позивача витребувано від Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8) відомості про отримані доходи [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) за період з 1 січня 2024 року по теперішній час. 11.11.2025 на виконання ухвали суду з Державної податкової служби України надійшли відомості. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та за обставин, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. Суду повідомив, що має інвалідність ІІ групи довічно та через вік, стан здоров`я ніде не працює, отримує пенсію, наразі, починаючи з серпня 2022 року, проживає у Швейцарії, куди виїхав у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, залишивши своє майно на тимчасово окупованій території, наразі отримує 70 франків на тиждень на своє утримання, у Швейцарії мешкає у соціальному житлі для біженців, отримав статус біженця. Після розірвання шлюбу із матір`ю відповідача [PERSON] , намагався налагодити спілкування із сином, однак матір чинила перешкоди, тому він звертався в опікунську раду, та йому було визначено день зустрічі із сином. На виконання рішення опікунської ради він щонеділі приїздив за місцем проживання сина, однак ні матері, ні дитини там не було, в судовому порядку це питання не вирішував. Аліменти на утримання відповідача сплачував на підставі виконавчих листів, не ухилявся від свого обов`язку із утримання сина. По досягненню відповідачем 18-ти річного віку, у відповідача не було бажання спілкуватись із батьком. Підтвердив, що дійсно має у власності нерухоме майно, однак зазначив, що до вказаного майна доступу не має, оскільки воно знаходиться на тимчасово окупованій території, на не окупованій частині України будь-якого нерухомого майна у власності не має. Зазначив, що звернувся до суду із вказаним позовом тільки у 2022 р., оскільки саме з цього часу значно погіршилось матеріальне становище самого позивача, через війну. До війни він проживав у Маріупольському районі, звідки виїхав у липні 2022 року, і більше туди не повертався з безпекових міркувань. Повідомив суд, що дійсно має ще трьох дітей, окрім відповідача [PERSON] , однак аліменти на його утримання вони не сплачують. Старша донька мешкає на території рф., син, [INFO]., та донька, [INFO]., мешкають у м. Донецьку, та з ними він спілкування не підтримує, із вимогами про стягнення аліментів з них не звертався, жодної матеріальної допомоги вони йому не надають, навпаки - він сплачує аліменти на доньку та сина, які продовжують навчання та проживають у м. Донецьк. Оскільки виконавче провадження із стягнення аліментів було відкрито до окупації, до Пенсійного Фонду України була направлена постанова державного виконався про звернення стягнення на пенсію, та з його пенсії щомісячно утримується 50% на утримання дітей. Також повідомив суду, що приїздив до сина у м. Краматорськ, коли той працював у місцевій лікарні, але спілкування не склалось не з його вини, син не хотів підтримувати із ним спілкування. Представник позивача [PERSON] адвокат Лещенко О.Д. підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та за обставин, викладених у позові, наполягала на його задоволенні, підтримала пояснення позивача. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що за своє життя позивача [PERSON] бачив тільки один раз, коли він приїхав до нього у м. Краматорськ, у 2018 році, повідомивши, що являється його батьком. Відповідачеві на той час було вже 25 років. До цього часу вони з позивачем не спілкувались, жодної участі у його вихованні він не приймав, коли батьки розлучились, відповідач був ще немовлям, йому було 6 міс. від народження. У подальшому, його матір вийшла заміж вдруге, та вітчим займався його утриманням та вихованням. Відовідачеві не відомо, чи сплачував позивач аліменти на його утримання. Однак, володіє інформацією про те, що його матір зверталасьт до суду із позовом про стягнення аліментів з позивача на утриманні відповідача. Відповідач зазначає, що позивачеві були відомі його анкетні дані, та він міг вживати заходи, спрямовані на налагодження комунікації з відповідачем, однак жодних подібних дій позивач не вчиняв, життям відповідача не цікавився. Відповідачеві відомо, що у позивача є ще діти. Наразі у відповідача є дружина, батьки на утриманні та бабуся з дідучем, відповідач працевлаштований та має стабільний дохід, починаючи з 30.01.2022 року. Нерухомого майна у власності відповідач не має, аліментних зобов`язань немає, будь-яких виконавчих проваджень відносно відповідача також в органах державної виконавчої служби не заведено. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності. Відповідач зазначив, що батько приїздив до нього у м. Краматорськ, де він працював, вони зробили спільне фото та особливого спілкування не мали, оскільки відповідач не мав наміру підтримувати спілкування з позивачем, оскільки його вихованням займався його вітчим та мати. Представник відповідача адвокат Васильєв С.В., коли приймав участь у судових засіданнях, позицію відповідача підтримав, просив відмовити у задоволенні позову. За клопотанням відповідача [PERSON] суд допитав в судовому засіданні свідків: Свідок [PERSON] , яка суду показала, що є матір`ю відповідача [PERSON] , із позивачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1991 року, розлучились вони у 1994 році. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Із позовом про розірвання шлюбу до суму зверталась саме вона, у подальшому також зверталась до суду із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на свою користь на утримання неповнолітнього сина, оскільки в добровільному порядку [PERSON] відмовлявся допомагати синові. За рішенням суду з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина, та коли дитині виповнилось 18-ть років виплата аліментів припинилась. Розміри виплат не пам`ятає. Зазначила, що будь-яких перешкод у спілкуванні [PERSON] із сином не чинила. Підтвердила, що приблизно у 1998 році було рішення органу опіки та піклування про визначення днів зустрічей із сином для [PERSON] , однак через те, що син часто хворів, реалізувати це рішення не виявилось за можливе. Пам`ятає, що у 2006 році [PERSON] дарував сину якийсь подарунок, однак вихованню сина уваги не приділяв. У 2000 році вона вдруге вийшла заміж та утриманням, вихованням дитини займався її чоловік [PERSON] . Суду повідомила, що у [PERSON] є ще троє дітей, не рахуючи їх спільного сина, та на її переконання, ці діти також повинні приймати участь в утриманні позивача. Свідок [PERSON] суду повідомив, що починаючи з 2000 року перебуває у шлюбі із [PERSON] , в якої він першого шлюбу народився син [PERSON] , якого він виховував, як рідного сина, та приймав участь у його утриманні. Із [PERSON] свідок не знайомий, та не бачив його за місцем проживання їхньої родини. Стосовно звернень позивача про побачення із сиом не обізнаний. 18.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повний текст якого було складено 23.02.2026. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, на підтвердження таких обставин в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, показання свідків, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] , виданому Гірницьким районним у місті Макіївка відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегінального управіління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 678 від 10.09.1993 р. /т. 1 а. с. 9/. 13.10.2009 відповідач змінив прізвище та ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] /т. 1 а. с. 60/. Шлюб із матір`ю відповідача [PERSON] було розірвано 28.03.1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , в якому зазначено, що в книзі реєстрації актів про розірваня шлюбу зроблено запис № 186 за 28.03.1994 р. Після розірвання шлюбу [PERSON] повернула собі дошлюбне прізвище - [PERSON] /т. 1 а. с. 47/. 08.10.1998 відповідно до рішення засідання Опікунської ради Виконавчого комітету Горняцької районної ради за заявою [PERSON] про визначення часу спілкування із неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який проживає із матір`ю [PERSON] , встановлено, що шлюб між батьками дитини розірвано, батько регулярно виплачує аліменти та проявляє інтерес до проблем виховання та здоров`я дитини. Тому, вирішено надати [PERSON] час для спілкування з чином [PERSON] , [INFO]. кожну неділю з 10:00 до 14:00 у присутності матері, що підтверджується копією Виписки із протоколу засідання /т. 1 а. с. 166/. Того ж дня, 08.10.1996 р., Опікунською радою було розглянуто заяву [PERSON] про зміну сину [PERSON] прізвища на « [PERSON] », та заслухавши думку [PERSON] , опікунська рада відмічає, що [PERSON] регулярно виплачує аліменти, надаючи тим самим матеріальну допомогу дитині, заперечує проти зміни прізвища, тому Опікунська рада вирішила відмовити [PERSON] у зміні прізвища сину /т. 1 а. с. 158/. Мати відповідача [PERSON] - [PERSON] вдруге зареєструвала шлюб із [PERSON] 29.01.2000 року, про що свідчить копія свідоцтва пор одруження серії [NUMBER] /т. 1 а. с. 48/. Позивач [PERSON] є також батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зазначена обставина визнавалась позивачем, та вказані обстаивни підтверджуються копією свідоцтва про народження (повторно) [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , свідоцтва про народження (повторно) [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] /т. 1 а. с. 165, 166/. У Мангушському відділі державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2/265/153/20, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області 11.03.2020, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 01 червня 2016 року. В період з 08.07.2022 по теперішній час заяви про повернення виконавчоо документа від стягувача [PERSON] до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), куди було передано виконавче провадження на підставі наказу Мін`юсту від 08.07.2022 № 2868/5, не надходило, що підтверджується відповіддю в.о. заступника начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м. Харків) на звернення [PERSON] , №13610/30675/23/22/02.3 від 10.11.2022 /т. 1 а. с. 162-163/. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи з 14.09.2018 р. безстроково за загальним захворюванням, може працюювати за фахом без важної фізичної праці і емоційного перенавантаження, тривалої ходи, без чергувань, потребує нагляу травматолога, невропатолога, кардіолога, санаторно-курортного лікування при відсутності протипоказань, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 300383 від 18.09.2018 р. /т. 1 а. с. 11/. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 27.07.2027 по справі № 265/3625/17 судом встановлено, що [PERSON] з 07.11.2014 має статус особи, яка переміена з тимчасово окупованої території міста Донецька до міста Маріуполя /т. 2 а. с. 67-69/. Позивач [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою [ADDRESS] , виїхав з місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 11.07.2022 за № 1330-5001854107 /т. 1 а. с. 4/. У власності позивача [PERSON] наявне нерухоме майно, розташоване на території Донецької області, а саме: квартира за адресою [ADDRESS] ., квартира за адресою: [ADDRESS] , домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /т. 1 а. с. 96-99/. Відповідно до копії довідки про доходи № [NUMBER], виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (смт. Мангуш), пенсіонер [PERSON] за період з жовтня 2023 по березень 2024 рр. отримував пенсію по інвалідності на загальну суму 16 692, 54 грн., а саме: за жовтень 2023 р. - 2746.74 грн., за листопад 2023 - 2746.74 грн., грудень 2023 - 2746, 74 грн., січень 2024 - 2746,74 грн., лютий 2024-2746,74 грн., березень 2024 - 2958,84 грн. /т. 1 а. с. 5/. Зі змісту довідки про доходи № 7484 3540 2047 2492 слідує, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності та за період з січня 2018 року по вересень 2024 рік позивачеві [PERSON] було виплачено 179 026, 20 грн. /т. 1 а. с. 159-161, т. 1 а.с. 195/. Відповідно до змісту Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу станом на 30.09.2024, [PERSON] було нараховано за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2022 року державної та соціальної допомоги на суму 11 001, 41 грн. /т. 1 а. с. 167/. За період з І кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу відсутня /т. 1 а. с. 168/. Згідно із відомостями Державної податкової Служби України від 21.04.2025, за даними ДПС [PERSON] з 18.04.2000 року перебуває на обліку в контролюючих органах як фізична особа-підприємець та станом на 14.04.2025 обліковується у Волноваській ДПІ Головного управління ДПС у Донецькій області, інформація про відкриті у банківських установах рахунки цією особою в ДПС відсутня. Станом на 17.04.2025 за даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС відсутні відосочті щодо декларування доходів [PERSON] за період 2018-2024 років., також відсутня інформація щодо сплати податків, зборів та платежів за цей період /т. 1 а.с. 192-194/. ФОП [PERSON] має ліцензію серії АД № 062545, строк дії : 07 липня 2012 року - необмежений, з дозволеним видом діяльності - внутрішні перевезення пасажирів автобусами /т. 1 а. с. 221-223/. За період з 14.09.2018 по 03.03.2025 позивач [PERSON] неодноразово перетинав кордон у напрямках «В`їзд» та «Виїзд» /т. 1 а. с. 185-187/. 22.07.2022 позивач [PERSON] в`їхав до Швейцарії та 20.06.2024 отримав посвідку на тимчасове проживання [NUMBER] /т. 2 а. с. 5-6/. 22.01.2015 відповідачеві [PERSON] була надана довідка № 1426/32348 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, в якій зазначено, що відповідач постійно проживав у м. Макіївка і перемістився до м. Краматорська /т. 1 а. с. 68/. Відповідач [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтвердується довідкою від 25.02.2021 за № 3005-5000343585/24918 із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] за місцем фактичного проживання: [ADDRESS] /т. 1 а. с. 57/. Відповідач [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 13.02.2024 за № 3009-7001962216, із зареєстрованого місця проживання у [ADDRESS] на фактичне місце проживання за адресою [ADDRESS] /т. 1 а. с. 56/ На виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 25.09.2025 судом було отримано інформацію від Державної податкової служби України від 06.11.2025 про розмір доходів, отриманих відповідачем [PERSON] за період з І кварталу 2024 року по вересень 2025 року, відповідно до якої починаючи з січня 2024 року по грудень 2024 рік відповідачем [PERSON] отримано дохід у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи Підприємство «Айк`ювіа РДС Україна», ТОВ «Віта Медікал» у розмірі 1 527 736, 21 грн., за період з січня 2025 року по вересень 2025 року - 1 198 987, 31 грн. /т. 2 а. с. 19-24/. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 05.03.2025 р., термін дії до 14.02.2027 р. серії [NUMBER] /т. 2 а. с. 66/. Відомості про розмір пенсії, яку отримує відповідач [PERSON] по інвалідності, наявність у відповідача [PERSON] хронічних захворювань, які впливають на його працездатність, наявність в нього утриманців чи стягнень у виконавчих провадженнях суду на час судового розгляду не подано. Як зазначив під час судового розгляду відповідач [PERSON] аліментних зобов`язань чи боргових зобов`язань за виконавчими провадженнями він не має, у відповідача відсутні малолітні чи неповнолітні діти, він офіційно працевлаштований. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Зі змісту п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15.05.2006 р. роз`яснити судам, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. У відповідності до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Так, згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону Зі змісту ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слідує, що вік, що дає право на призначення пенсії за віком, становить 60-т років для чоловіків. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] досяг 60-ти річного віку та є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням безстроково, тобто є непрацездатною особою, із врахуванням розміру отриманих позивачем [PERSON] доходів у виді пенсії та соціальних виплат, розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», обставин вимущеного виїзду позивача з місця свого постійного проживання у Донецькій області у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, окупацією с. Білосарайська Коса, набуттям позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи, відсутність у власності позивача [PERSON] нерухомого майна на неокупованій частині України, суд доходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги. У той же час, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є рідним сином позивача, має інвалідність ІІ групи строком до 14.02.2027 року, являється працездатним та офіційно працевлаштований, та із врахуванням розміру отриманих ним доходів за основним місцем роботи за період часу з січня 2024 р. по вересень 2025 року у загальному розмірі 2 726 723, 52 грн., відсутність інших утриманців та зобов`язань у рамках виконавчих проваджень, - відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу своєму непрацездатному батькові, позивачеві по справі [PERSON] , який такої матеріальної допомоги потребує. Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання. При цьому, відповідачем [PERSON] не було подано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б вказували на те, що позивач [PERSON] ухилявся від виконання свого обов`язку із утримання та умисно не виконував свого обов`язку із виховання сина. Оскільки, як слідує зі змісту виписок із протоколів засідання Опікунської ради за 08.10.1998 р., батько [PERSON] регулярно виплачує аліменти та проявляє інтерес до проблем виховання та здоров`я дитини /т. 1 а. с. 158, 166/. Крім того, як підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , вона зверталась до суду із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] та за рішенням суду з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина до досягнення ним 18-ти річного віку, у подальшому із позовом про стягнення аліментів на час навчання не зверталась. Свідок повідомила суду також і про обставини звернення позивача до органу опіки та піклування з метою визначення днів зустрічей із сином, а також про неможливість реалізувати вказане рішення органу опіки по причині хвороб сина у дитинстві, тобто не з вини позивача. Крім того, свідок зазначила, що у 2006 році [PERSON] дарував сину якийсь подарунок, а також зазначила про те, що у позивача є ще троє дітей, не рахуючи їх спільного сина. Відповідач [PERSON] у свою чергу під час надання пояснень в суді також визнав обставину стягнення на користь матері аліментів на його утримання до досягнення ним повноліття, зазначив, що батько приїздив до нього у м. Краматорськ, коли той працював у місцевій лікарні. Отже, судом не встановлено обставини умисного ухилення позивача [PERSON] від свого обов`язку із утримання та виховання сина - відповідача по справі, відомості про будь-яку заборгованість із виплати аліментів стороною відповідача до суду не подано, та свідок [PERSON] , будучи допитаною, не зазначала про наявність у позивача заборгованості із виплати аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Обставини незазначення відомостей про відповідача під час захисту дисертаційного дослідження позивачем не свідчать про ухилення позивача від свого обов`язку із утримання та виховання відповідача. Таким чином, враховуючи викладене, судом не встановлено підстав, визначених ст. 204 СК України, для звільнення відповідача [PERSON] від обов`язку з утримання непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги в силу віку, стану здоров`я та свого майнового стану. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наявність у позивача ще двох дітей, які є повнолітніми - це [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на яких також в силу приписів ст. 202 СК України покладений обов`язок із утримання непрацездатного батька. Надаючи пояснення суду, позивач [PERSON] зазначив, що не звертався до цих дітей із позовом про стягнення аліментів на його утримання, оскільки одна донька проживає на території російської федерації, а інша - на тимчасово окупованій території міста Донецька. Водночас - суду не подані будь-які докази, на підтвердження вказаних обставин, а також - неможливості інших повнолітніх дітей позивача надавати матеріальну допомогу на його утримання. Хоча, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, визначаючи розмір аліментів, із врахуванням наявності у позивача ще двох повнолітніх дітей, які також, як і відповідач повинні утримувати свого непрацездатного батька, вважає за необхідне визначити до стягнення з відповідача на користь позивача частку від усіх видів заробітну, доходів відповідача у розмірі 1/12 щомісячно, починаючи стягнення з для подачі позову, тобто з 15.05.2024 року і довічно. Отже, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: partial