Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 серпня 2025 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері у розмірі від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову та довічно. В обґрунтування позову вказала, що народилася [INFO] , є громадянкою похилого віку та є непрацездатною у зв`язку із досягненням нею пенсійного віку та втратою годувальника. [INFO] вона втратила чоловіка, з яким прожила у шлюбі 62 роки, який постійно хворів тяжким захворюванням. Від шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , вона має двох синів [PERSON] та [PERSON] , які проживають окремо. Зазначає, що обов`язок [PERSON] , як повнолітньої дитини, надавати матеріальну допомогу матері, не пов`язується з його працездатністю та можливістю надавати таку допомогу. Вказує, що у [PERSON] відсутні аліментні зобов`язання перед іншими особами, оскільки відповідач має одну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/218-ц, в якій вказано, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімуму, не свідчить автоматично, що вони не потребують матеріальної допомоги. Посилається на те, що крім пенсії, інших доходів вона не має. Інший син [PERSON] здійснює постійний належний догляд за нею, зареєстрований разом з нею за однією адресою, доходи в якого відсутні, що зумовлює неможливість отримання від нього матеріальної допомоги. У зв`язку із непрацездатністю, вона позбавлена права отримувати постійний дохід та повною мірою забезпечувати оплату своєї життєдіяльності, харчування, комунальних послуг, лікування та придбання ліків. Відповідач [PERSON] працює в Полтавському державному аграрному університеті, отримує доходи від підприємницької діяльності, має у власності нерухоме майно у вигляду житлового будинку та нежитлового приміщення, використовує два транспортні засоби, однак не здійснює утримання матері та не здійснює піклування про неї, не надає матеріальної допомоги, умисно не оплачує комунальні послуги за квартиру, в якій зареєстрований разом із матір`ю. Вся її пенсія витрачається на придбання ліків та здійснення лікування, комунальних послуг та харчування. Вона батьківських прав не позбавлялася, виконувала у повному обсязі свої материнські обов`язки по утриманню відповідача - рідного сина до досягнення ним повноліття. Таким чином, з метою захисту своїх прав, звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відмовлено у залученні до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Полтавський державний аграрний університет, Міністерство освіти та науки України, Головне управління ДПС у Полтавській області. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому прохав у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивач отримує пенсію у розмірі 7035 грн., вказуючи, що їй не вистачає коштів на лікування та сплату витрат на житлово-комунальні послуги. При цьому, взимку витрати на житлово-комунальні послуги складають 4400 грн. на місяць, а в літній період - 900 грн. на місяць. Витрат на лікування у позові [PERSON] не зазначає, отже, визначити реальні потреби на лікування позивача немає можливості. Крім того, позивач має працездатного сина [PERSON] , який не забезпечує її, проте позову про стягнення аліментів до нього не заявлено. Також вказує, що витрати за комунальні послуги по квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає позивач, повинні нести позивач, відповідач та [PERSON] . Претензій чи пропозицій щодо покриття витрат за отримані комунальні послуги відповідач не отримував, у вказаній квартирі не проживає. Проте, враховуючи вказану позовну заяву, має намір та буде сплачувати свою частину комунальних послуг. Вказує, що позивач [PERSON] може здійснити поділ особового рахунку та сплачувати за комунальні послуги в межах своєї частки, а також звернутися до інших співвласників з вимогою відшкодування понесених витрат. При цьому, відповідач не заперечує проти компенсації витрат на комунальні послуги позивачу або безпосередньо до комунальних підприємств з квітня 2025 року, хоча у квартирі не проживає тривалий час. Також вказує, що потреба у матеріальній допомозі визначається у кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймаються отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Зазначає, що позивач має у власті частину об`єкту нерухомого майна, що розташований по [ADDRESS] , площею 1751 кв.м., який має комерційне призначення, а тому може здавати його в оренду та отримувати доходи. Крім того, [PERSON] має право власності на квартиру по [ADDRESS] , площею 46, 4. Вважає, що витрати пов`язані із лікуванням відносяться до підстав для стягнення додаткових витрат, викликаних хворобою. Також зазначає, що доходи позивача перевищують прожитковий мінімуму в три рази. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказала, що витрати на комунальні послуги є однією із складових її потреби, а відповідач не наводить жодних доказів, що приймав участь у цих платежах за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року. Доводи відповідача, що розмір пенсії є більшим за прожитковий мінімуму автоматично не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі. Вказує, що наявність у неї нерухомого майна комерційного призначення не свідчить про те, що це майно приносить дохід, та не може бути реалізоване швидко для покриття її щоденних потреб. Житлова квартира також не є джерелом доходу, а лише забезпечує житлом проживання молодшого сина [PERSON] та членів його сім`ї. Наявність іншого сина позивача може братися до уваги лише при визначенні розміру аліментів. Проте необхідно враховувати, що [PERSON] не має жодних доходів, здійснює фізичний догляд за нею, що не може замінити фінансову допомогу. Прохає аргументи відповідача відхилити. Ухвалою суду від 23 січня 2026 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] , витребувано докази по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві. Третя особа [PERSON] позов підтримав, пояснив, що його старший брат [PERSON] забрав у нього весь бізнес, погрожував йому, тому він переоформив все майно на матір. На даний час він живе з матір`ю, так як вона потребує догляду, доходів не має, матеріально допомагати не має можливості. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними, зазначеними у Договорі дарування від 06.08.2024 року, посвідченому приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Якименко О.В., за № 3539 (а.с.38-39) та не заперечується відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, вказана обставина не підлягає доказуванню. Як убачається з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 24 березня 2003 року, позивач [PERSON] є пенсіонером по віку (а.с.29). Відповідно до Довідки про доходи [PERSON] від 10.12.2025 року, розмір щомісячної пенсії [PERSON] з травня 2025 року складає 7035 грн. 19 коп. (а.с.224). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків вбачається, що інших доходів за 2025 рік [PERSON] не мала (а.с.223). Відповідач [PERSON] працює професором кафедри Будівництва та професійної освіти Полтавського державного аграрного уніерситету, а також директором ПП «ТМС Агро» та ПП «Агро-Тех-Баланс», та має доходи (а.с.102-107). Із Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.11.1962 року та Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 квітня 2024 року вбачається, що чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с.30-31). Також позивач [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , що визнається учасниками справи. Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків вбачається, що інших доходів за 2025 рік [PERSON] доходів не мав (а.с.42). Позивач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи. З Витягу з Департаменту з питань реєстрації від 24.04.2025 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1941 р.н., [PERSON] , 1964 р.н., та [PERSON] , 1974 р.н. (а.с.37). За вказаною адресою [PERSON] сплачує комунальні послуги, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с.45-87). З виписки з медичної карти від 15.08.2025 року вбачається, що [PERSON] має ряд захворювань, потребує лікування (а.с.43-44). Судом також встановлено, що [PERSON] має у власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46, 4 кв.м. (а.с.126), частку нежитлового приміщення [ADDRESS] (цех по виробництву меблів, загальною площею 1596, 6 кв.м.) (а.с.127-129), та квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.219). Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Отже, виходячи із викладеного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 212/1055/18, постанова від 05 вересня 2019 року. Непрацездатними вважається той з батьків, хто, зокрема, досяг загального пенсійного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він є непрацездатною особою, а тому повною мірою не може забезпечувати оплату своєї життєдіяльності, харчування, комунальних послуг, лікування та придбання ліків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що розмір пенсії [PERSON] станом на 01.01.2026 року становить 7 035, 19 грн., тоді як прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у 2026 року, згідно ЗУ «Про державний бюджет на 2026 рік», становить 2 595 грн.. Таким чином, розмір її доходів майже втричі перевищує прожитковий мінімум. Також суд зауважує, що [PERSON] має у власності дві квартири по [ADDRESS] та по [ADDRESS] , а також нежитлове приміщення по [ADDRESS] . Одну з квартир по [ADDRESS] та зазначене нежитлове приміщення, яке є складом, позивач може здавати в оренду та отримувати дохід. При цьому, доказів того, що у вказаній квартирі проживає її молодший син [PERSON] із сім`єю, як зазначено у позові, суду не представлено. До того ж, у судовому засіданні , [PERSON] вказав, що постійно проживає разом із матір`ю по [ADDRESS] . Таким чином, доводи в цій частині позовних вимог не узгоджуються із поясненнями третьої особи. Крім того, позивач не довела, що розмір витрат на комунальні послуги перевищує її доходи. При цьому, суд зазначає, що вона не має обов`язку здійснювати оплату комунальних послуг за інших членів сім`ї, які в квартирі зареєстровані, а може пред`явити їм платіжки для оплати. Щодо потреби у лікуванні [PERSON] , суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вартості необхідного лікування чи придбання медичних препаратів, а також що розмір отриманої нею пенсії не покриває таких потреб. Суд також зазначає, що матеріальне становища відповідача не впливає на те, що позивач не повинна доводити наявності у неї потреби у матеріальній допомозі. Також суд зауважує, що позивач має ще одного сина [PERSON] , до якого з позовом про стягнення аліментів не зверталася, посилаючись на відсутність у нього доходів. Разом з тим, у позові посилається, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків встановлений Законом. Доказів того, що [PERSON] здійснює за [PERSON] постійний догляд матеріали справи не містять. Отже, позивач не довела, що її витрати перевищують її доходи та що вона потребує матеріальної допомоги на утримання від її сина [PERSON] , а тому підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.2 ч.2, ч.6 ст. 141 ЦПК України та покладає їх на рахунок держави,оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: dismissed