Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» як правонаступник Акціонерного товариства «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за № 630905838 у розмірі 112 637,10 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.04.2018 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630905838, відповідно до умов якої банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в поряду та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Згідно з Витягом з Державного реєстру банків, затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс банк» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит. Однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 112 637,10 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту у розмірі 63 649,75 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 48 987,35 грн.. Станом на день подання позову відповідач продовжує ухилятись від належного виконання зобов`язань за Договором, чим порушує законні права та інтереси позивача, відтак останній змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 112 637,10 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 492,01 грн.. Ухвалою суду від 04.11.2025 року провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. 09.12.2025 року представник відповідача, адвокат Пузін Д.М., через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що кредитний договір [PERSON] з Акціонерним Товариством «Сенс Банк» не підписувала, а підписала тільки Паспорт споживчого кредиту від 25.04.2018, оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.04.2018 та Анкету-заяву від 25.04.2018, в якій просила відкрити їй поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт, погодившись, що вказана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. У зазначеній Анкеті у п. 2.1. зазначено, що акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] на умовах викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua, які [PERSON] також не підписувала та не ознайомлювалася з ними. Зазначає, що позивачем не було надано копію кредитного договору та Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, які діяли на момент укладання договору та які мали би бути підписані відповідачкою. До позовної заяви, окрім Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг та Паспорту кредиту, позивач не додав Умови і Правила обслуговування в АТ «Сенс Банк», які б були підписані відповідачкою. Тарифів, які діяли на час підписання заяви позивач не надавав. Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачкою, - АТ «Сенс Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Вказує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували що Відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, не надано доказів щодо суми наданого кредиту та щодо зарахування кредитних коштів на платіжну карту, яка належить саме відповідачці. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 09.12.2025 р. року представник відповідача, адвокат Пузін Д.М., через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі у яких вказав, що АТ «Сенс Банк» застосовувався овердрафт та упродовж періоду кредитування банк систематично нараховував відповідачці відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, та здійснював їх автоматичне списання, що призвело до збільшення розміру тіла кредиту, про стягнення якого просив позивач. Тобто, з наданого банком розрахунку заборгованості по особовому рахунку випливає, що тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, а також списувались відсотки за користування кредитом, що також не було узгоджено сторонами. За таких обставин, нарахування заборгованості в частині відсотків здійснювалось банком неправомірно, а отже не підлягає стягненню, тому кошти, автоматично списані в рахунок відсотків з карткового рахунку слід вираховувати при визначенні загального розміру заборгованості. А отже, 36867,25 грн. (сплачений овердрафт) та 20175,72 грн. (залишок не сплаченого овердрафту) підлягає відрахуванню з заявленої суми позовних вимог. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимоги та зобов`язати АТ «Сенс Банк» повернути зайве сплачені кошти [PERSON] у розмірі 150 227 грн.. Ухвалою суду від 13.01.2026 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Кізко Л.С. до суду не з`явилася, надала суду заяву, згідно з якої просить провести розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи належним чином, клопотання про розгляд справи у їх відсутність до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті дійшов наступного висновку. Згідно з положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України, визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З наданих суду письмових доказів встановлено, що 25.04.2018 року [PERSON] підписала анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 11). 26.04.2018 року [PERSON] підписано оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 12). Відповідно до розділу І оферти: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум»; мета кредиту - для особистих потреб. У розділі ІІ оферти міститься пропозиція відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, прохання повідомити реквізити рахунку та випустити міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску. Розділом ІІІ оферти визначено умови надання кредитної лінії, а саме: ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн.; процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою - 39,99 % річних; тип процентної ставки - фіксована. Розділом ІV оферти передбачено умови сплати платежів, визначених угодою: обов`язків мінімальний платіж встановити в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Підписанням оферти відповідач підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ (розділ VІ оферти). Окрім того відповідач 25.04.2018 року підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 15). З паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами узгоджено максимальну суму кредиту - 200 000 грн., строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, процентна ставка встановлена в розмірі 39,99%. ПАТ «Альфа-Банк» прийняло вищевказану пропозицію відповідача шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах, запропонованих в оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 11). Відтак, між сторонами було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Крім того, сторонами було підписано акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до п. 2.1. якого підписанням цього акцепту відповідач підтверджує акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua. Відтак, між сторонами було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. До позовної заяви також надано акцепт на укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 25.04.2018 року; договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 25.04.2018 року, копії паспорту, ідентифікаційного номеру відповідача. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. У виписці з рахунка приватного клієнта № 378228-2025/0714 за період з 26.04.2018 року по 30.06.2025 року відображається перелік операцій та зазначено відомості щодо надання кредитного ліміту на кредитну картку, користування кредитним лімітом, погашення за користування кредитним лімітом (а.с. 20-32). АТ «Сенс Банк» направляло [PERSON] досудову вимогу про погашення наявної заборгованості за кредитним договором, однак вказана вимога залишилася без задоволення (а.с. 33). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 630905838 від 26.04.2018 року вбачається, що станом на 30.06.2025 року загальна сума заборгованості відповідача становить 112 637,10 грн. (а.с. 39). Будь-яких інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача як і представником відповідача подано не було. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22 липня 2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20, від 22 лютого 2023 року у справі № 159/36087/15-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок навів Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 виснував, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Зважаючи на викладене, суд приходить висновку, що надана позивачем виписка по картковому рахунку [PERSON] за період з 26.04.2018 року по 30.06.2025 року відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом факту отримання відповідачкою кредитних коштів. Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по рахунку, [PERSON] після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також частково погашала заборгованість, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2018 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Альфа Банк» із офертою на укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 гривень, за фіксованою процентною ставкою 39,99 % річних, із обов`язковим платежем в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості, але не менше 50 гривень. Відповідно до умов оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої відповідач отримала кредит в розмірі 200 000 гривень з фіксованою процентною ставкою 39,99% річних. Отже, розмір відсоткової ставки був визначений при укладенні договору та погоджений відповідачем, також попередньо обумовлювався в паспорті споживчого кредиту. У оферті зазначено про пропозицію укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», укладеного між [PERSON] та банком. Того ж дня, банк акцептував пропозицію на наведених у оферті умовах. Встановлено, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що вбачається із виписки по рахунку з кредитною карткою, що у свою чергу підтверджує факт укладення кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи та виписки по особовому рахунку кредитній ліміт за відкритою відповідачу карткою неодноразово збільшувався. З наданого АТ «Сенс Банк» розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, що станом на 30.06.2025 року у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 637,10 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту у розмірі 63 649,75 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 48 987,35 грн.. Надана представником позивача виписка по рахунку містить інформацію, що банк нараховував та списував з рахунку відсотки за кредит, відсотки за овердрафт, відсотки за прострочений овердрафт, відсотки за прострочений несанкціонований овердрафт та комісію за обслуговування основної картки. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. З виписки з рахунка приватного клієнта одержувача [PERSON] за період з 26.04.2018 року по 30.06.2025 року, що містить інформацію про рух коштів, вбачається, що відповідачка користувалась коштами на рахунку, зокрема поповнювала готівкою, знімала готівку в банкоматах, здійснювала перекази, розраховувалась в терміналах, та протягом усього періоду банк нараховував та списував з рахунку відсотки за кредит, відсотки за овердрафт, відсотки за прострочений овердрафт, відсотки та прострочений несанкціонований овердрафт, за обслуговування основної картки, нараховував заборгованість. Суд відхиляє доводи представника відповідача, що між [PERSON] та АТ «Сенс Банк» не було укладено кредитний договір, оскільки вказане спростовується матеріалами справи та встановленими обставинами. Відповідач та її представник не надали суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Сенс Банк» та не довела відсутність заборгованості. У свою чергу відповідач допустила неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Суд відхиляє доводи представника відповідача, що матеріали справи не містять договору № 630905838, оскільки позивач не надав суду копію або оригінал договору на підставі якого просить стягнути заборгованість з відповідача, оскільки сам по собі факт направлення відповідачем оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та акцептування банком такої пропозиції свідчить про укладення між сторонами угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, які не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення заборгованості у розмірі 112 637,1 грн. обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та сторони узгодили всі істотні умови договору, то вимога про повернення відповідачу зайве сплачених коштів у розмірі 150 227 грн. задоволенню не підлягає. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду першої інстанції, позивач у позовній заяві заявив вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9 492,01 грн.. На підтвердження витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року укладений між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (а.с.42-49). Відповідно до п. 3.1 договору про надання послуг № 1006 за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 грн.; за отримання рішення суду - 225,00 грн.; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85%. Таким чином, позивач заявляючи витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи за цією позовною заявою у розмірі 9 492,01 грн., виходив з розрахунку: 375,00 грн. + 225,00 грн. + 112 637,10 грн. х 7,85% = 9 492,01 грн.. Разом з тим, суд враховує правові висновки викладені у постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Великої Палати Верховного Суду яка зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Таким чином, аналізуючи матеріали справи суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є дещо завищеним, сума заявлених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 9 492,01 грн. є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 4 000 грн.. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (95,5% ) в сумі 2 313,40 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial