Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 24 264,00 гривень заборгованості за кредитним договором №3540244 від 22.01.2021. Вимоги обґрунтовано тим, що указаний кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору відповідачу наданий кредит в сумі 8000,00 грн на 360 днів під 1,90% в день. Право вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі укладеного із ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" договору факторингу від 23.05.2024 № 23/05/24, яке в свою чергу отримало право вимоги від ТОВ "Авентус Україна" на підставі договору факторингу №26082021 від 26.08.2021. Відповідач не виконував належним чином свого грошового зобов`язання через що порушив умови договору та вимоги законодавства, у зв`язку із чим на день подання цього позову у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 24 264,00 грн, з яких: 8000,00 грн - основна сума боргу, 16264,00 грн відсотки на дату відступлення права вимоги. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 11 грудня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення, ухвалою від 05 січня 2026 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача одночасно у позовній заяві просив справу розглядати без його участі та висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі був повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю від-правника, а у даному випадку, суду. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 22 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 3540244 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 8 000,00 гривень на 17 днів зі сплатою 1,90 % в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 8000 грн шляхом зарахування цієї суми на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , яка визначена у п.2.1 кредитного договору, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №18649-1327-155000931. Відповідно до карти обліку договору № 3540244 від 22.01.2021, підписаної директором ТОВ «Авентус Україна» і завіреної печаткою цього товариства, загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] станом на 25.08.2021 року становить 24264,00 грн, з яких: 8000,00 грн - основний борг, 16264,00 грн - заборгованість по відсотках. Жодних платежів на погашення кредиту та його складових відповідач не здійснював. 26 серпня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №26082021, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", яке в свою чергу прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є Додатком №1 до договору факторингу, до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №3540244 на суму заборгованості за основною сумою боргу -8000,00 грн, за відсотками - 16264,00 грн. 23 травня 2024 року між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу №23/05/24, згідно якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" передало (відступило) ТОВ "Факторинг Партнерс", яке в свою чергу прийняло належні ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право грошової вимоги до Боржників, зазначених в реєстрі заборгованості. Відповідно до реєстру заборгованостей №1, який є Додатком до договору факторингу №24/05/24, до ТОВ "Факторинг Партнерс" перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №3540244 на суму заборгованості за основною сумою боргу -8000,00 грн, за відсотками - 16264,00 грн. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Статтю 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначалося, що Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та ;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Досліджені в справі докази свідчать, що укладений між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] договір № 3540244 від 22.01.2021 відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію», відповідачем підписаний одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, у ньому визначені усі істотні умови для даного виду договорів. Після підписання цього договору у його сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання у позику коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Надання ТОВ «Авентус Україна» відповідачу кредитних коштів в сумі 8000,00 грн підтверджене належними і допустимими доказами. Картою обліку договору №3540244 від 22.01.2021, сформованою ТОВ «Авентус Україна», стверджено невиконання відповідачем умов договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка складається із основної суми боргу - 8000,00 грн, відсотків - 16264,00 грн. Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» приєднаним до позову договором факторингу довів набуття ним права вимоги до відповідача за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, а відтак є належним позивачем у спірних правовідносинах. Заявлена позивачем у позові сума заборгованості за своїми складовими та розміром відповідає сумі заборгованості, що зазначена у карті обліку первісного кредитора та в Реєстрах боржників до договорів факторингу. Встановлено, що відповідач жодного погашення виниклої заборгованості за договором № 3540244 від 22.01.2021 не здійснював ні первісному кредитору, ні позивачу. Сума заборгованості по тілу кредиту повністю узгоджується із умовами кредитування, належним чином підтверджена, відповідачем не спростована, тому підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Стосовно заявленої до стягнення заборгованості за процентами в розмірі 16 264,00 грн суд зазначає про таке. Так, строк кредиту згідно договору №3540244 є 17 днів, з 22 січня 2021 року та закінчується 08.02.2021, що вбачається із графіку платежів до договору. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту після закінчення строку кредиту, вказано у п.1.4 Договору не додано. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного строку кредитування, після 08.02.2021 року, відбулася подальша пролонгація кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, у даному випадку після 08 лютого 2021 року, є безпідставним. Право кредитодавця ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та в подальшому його правонаступників нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 08 лютого 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця та його правонаступників забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. При визначені суми заборгованості суд врахував відсоткову ставку 1,9% за один день користування кредитом. Таким чином сума заборгованості за тілом кредиту становить 8 000,00 за відсотками (8000,00*1,9% *17 ) 2584,00 гривень Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме на загальну суму 10 584,00 грн 8000 + 2584). Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 43,62 % таких вимог. До стягнення представник позивача також заявив 13000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Надання позивачеві правничої допомоги підтверджується: укладеним між позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» і адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договором про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024; заявкою на надання юридичної допомоги № 1150 від 01.10.2025; витягом з акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025. Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України. Разом з цим, під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим. Саме про такий підхід у питання витрат на професійну правничу допомогу висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 07 серпня 2024 року в справі № 686/18768/22. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial