Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

27 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Регіональна товарна біржа та [PERSON] , про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного між позивачкою та її чоловіком [PERSON] , який помер, та відповідачами на Регіональній товарній біржі 30 грудня 1997 року за № 1/97-00123, а також визначити частки покупців по 1/2 за кожним. В обґрунтування вимог позивачка вказує на те, що вона та її чоловік як покупці та відповідачі як продавці виконали всі істотні умови договору, відповідачі звільнили квартиру, передали ключі та документи, позивачка та її чоловік сплатили вартість об`єкту нерухомості, вселилися у квартиру, зареєстрували право власності на придбану квартиру без визначення часток кожного співвласника, займалися її упорядкуванням, сплачували комунальні платежі. Після смерті чоловіка позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Проте на теперішній вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що викликано протиріччями у законодавстві, та невизначеність часток кожного із співвласників квартири, тому [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 12 листопада 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місця проживання відповідачів відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України. 26 лютого 2026 року сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява позивачки та її представниці про слухання справи у їх відсутності. У судовому засіданні 26 січня 2026 року позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дату, місце та час судового засідання повідомлялися шляхом направлення судових повісток за зареєстрованими адресами проживання, які повернулися до суду із довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, місце та час судового засідання повідомлялися шляхом направлення судових повісток за останньою відомою зареєстрованою адресою проживання, які повернулися до суду із довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, оскільки наразі зареєстроване місце їх проживання невідоме. За таких обставин відповідачі вважаються такими, що повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Третя особа Регіональна товарна біржа свого представника у судове засідання не забезпечила, із клопотаннями не зверталася. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 26 січня 2026 року не заперечував проти задоволення позовних вимог та підтвердив викладені у позові обставини. У судове засідання 26 лютого 2026 року не з`явився. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході розгляду справи було встановлено, що 30 грудня 1997 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] , яка складається із двох кімнат, житловою площею 31,2 кв.м, загальною площею 44,9 кв.м. Договір зареєстрували на Регіональній товарній біржі 30 грудня 1997 року за № 1/97-00123, але нотаріально його не посвідчили. 04 лютого 1998 року на підставі даного договору за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості у Одеському міському бюро технічної інвентаризації під № 380 у реєстровій книзі 257 пр. на сторінці 40. З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу № 1/97-00123 від 30 грудня 1997 року квартири [ADDRESS] , свої зобов`язання за правочином виконали у повному обсязі: продавці звільнили квартиру, знялися з реєстраційного обліку, передали покупцям документи та ключі, а позивачка разом з чоловіком вселилися у придбану квартиру, сплативши за це її вартість, зареєстрували право власності, сплачували комунальні платежі, підтримували квартиру у належному стані, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , актовий запис № 279. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на належну йому частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - позивачка [PERSON] та його син - третя особа [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживала з ним, звернулася до Пересипської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою щодо оформлення спадщини після смерті чоловіка. Щодо спадкового майна [PERSON] державним нотаріусом заведена спадкова справа № 281/2025. 17 жовтня 2025 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади, які належали померлому. Проте оформити свої спадкові права на частку квартири не може, так як не була дотримана нотаріальна форма договору купівлі-продажу, а також не визначена частка кожного із співласників у спадковому майні. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 30 грудня 1997 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено як біржову операцію між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах [PERSON] , [PERSON] та покупцями [PERSON] та [PERSON] . Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 1/97-00123 від 30 грудня 1997 року, оформленого на Регіональній товарній біржі, дійсним. Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міському бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості за реєстровим № 380 права власності за [PERSON] та [PERSON] на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності покупців на квартиру [ADDRESS] , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Так, зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Під час реєстрації права власності за [PERSON] та [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 1997 року розмір часток кожного із співвласників у праві спільної власності визначений не був. Аналізуючи вказані норми та встановлені судом обставини, суд вважає, що розмір часток кожного із співвласників квартири [ADDRESS] є рівними, та становлять по 1/2 частині, тому вимоги позивачки у цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved