Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували з 04 вересня 2005 року у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули право власності на спірне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем. На підставі наведеного, просить суд, провести поділ спільного майна подружжя, а саме: визнати за нею право власності на частини квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на частини квартири [ADDRESS] , стягнути судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2026 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 03 лютого 2026 на адресу суду від представника відповідача адвоката Силки Т.Ю. надійшла заява про визнання позову, а також просить повернути 50 відсотків судового збору із державного бюджету позивачу, іншу частину стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечує. 03 березня 2026 на адресу суду від представника позивача адвоката Булат Ю.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просила повернути позивачу 50 відсотків сплачено судового збору, а також вказує, що підтвердження витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу буде подано пізніше. 03 березня 2026 на адресу суду від представника відповідача адвоката Силки Т.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, підтримує заяву про визнання позову, просить не стягувати з відповідача жодних додаткових витрат, окрім судового збору. Відповідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 04 вересня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 своєї постанови №11 від 22.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму ВСУ №11) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За час перебування у шлюбі позивач та відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2008, набули у спільну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м.(а.с.10-12). Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за відповідачем. Обсяг вищезазначеного спільно нажитого майна під час перебування позивача та відповідача у шлюбі не заперечується сторонами, є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спірна квартира придбана під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. За даними технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 2008 року, загальна площа квартири 48,8 кв.м, житлова площа 29,4 кв.м та складається з: кімната 1 17,4 кв.м, кімната 2 12,0 кв.м., кухня 7,0 кв.м, вбиральня -0,9 кв.м., коридор 5,4 кв.м, 2,3 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., балкон 0,9кв.м. (а.с. 14-16). Відповідно до звіту про оцінку квартири, яка знаходить за адресою: [ADDRESS] ринкова її вартість складає 1051118,00 грн.. Сторони не висловлювали заперечень щодо визначеної у справі вартості спірного майна. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням тих обставин, суд доходить до висновку, щодо задоволення позовних вимог позивача про визнання за [PERSON] та [PERSON] за кожним право власності на частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. При подачі позовної заяви до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у сумі 5260,00 грн, який за наслідками розгляду справи підлягає розподілу між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем за розгляд справи судом, тобто у сумі 2630,00 грн. Інші 50 % судового збору, у сумі 2630,00 грн, слід повернути позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому законом порядку.

Outcome: approved