Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею а відповідачем [PERSON] , зареєстрований 06.06.2009 року Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 7, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, [PERSON] , а також розділити спільне майно подружжя, виділивши їй житловий будинок загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., з надвірними будівлями в [ADDRESS] , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0019, в [ADDRESS] , та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0112га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0020, в [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., виділити у власність відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейні стосунки у них з чоловіком через часті конфлікти та суперечки не склалися, вони не можуть надалі проживати однією сім`єю, у них немає спільних цілей та планів на сімейне життя, а тому позивачка вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберігати її надалі недоцільно. В період шлюбу вони з відповідачем [PERSON] придбали майно, а саме житловий будинок загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., з надвірними будівлями в [ADDRESS] , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0019, в [ADDRESS] , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0112га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0020, в [ADDRESS] , та квартиру [ADDRESS] загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м. Добровільно розділити спільне майно подружжя сторони не можуть, а тому позивачка просить суд про захист свого права в судовому порядку. В підготовче засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Порхун О.П. не прибули. Представник позивачки до суду надала клопотання про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не прибув, до суду надав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ст. 81 цього кодексу визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 06.06.2009 року Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.06.2009 року. В період спільного проживання сімейні стосунки у сторін через часті конфлікти та суперечки не склалися, вони не можуть надалі проживати однією сім`єю, у них немає спільних цілей та планів на сімейне життя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] своєю заявою від 03.03.2026 року позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю, при цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що сторони зберігати шлюб не бажають, а тому суд приходить до висновку, що їх сім`я розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін. В період шлюбу сторони придбали майно, а саме житловий будинок загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., з надвірними будівлями в [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу житлового будинку серії ННХ № 827463 від 16.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 534, та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177808561 від 16.08.2019 року), земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0019, в [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ННХ № 827465 від 16.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 535, та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177829323 від 16.08.2019 року), земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0112га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0020, в [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ННХ № 827467 від 16.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 536, та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177833673 від 16.08.2019 року), та квартиру [ADDRESS] загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м (копія договору купівлі-продажу квартири серії ВМХ № 896900 від 10.09.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2250, та копія витягу Тетіївського МБТІ про державну реєстрацію прав № 27732464 від 22.10.2010 року). Дійти згоди щодо спільної сумісної власності подружжя та поділу майна сторони не можуть. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як встановлено судом, сторони, зокрема своїми заявами, визнали, що житловий будинок загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., з надвірними будівлями в [ADDRESS] , земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0019, в [ADDRESS] , земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,0112га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0020, в [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., є спільною сумісною власністю подружжя, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сторони дійшли згоди, що житловий будинок загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., з надвірними будівлями в [ADDRESS] , земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0019, в [ADDRESS] , земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,0112га, кадастровий номер 3224610100:01:119:0020, в [ADDRESS] , відходить позивачці, а квартира [ADDRESS] загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м. відповідачу, з огляду на що суд позовні вимоги в цій частині задовольняє в повному обсязі. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд судові витрати з відповідача на користь позивачки не стягує, так як остання вимог про їх відшкодування не ставить.

Outcome: approved