Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

27.10.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області з вимогою стягнути із Микулинецької селищної ради в її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2025 у справі № 606/2246/24 про поновлення позивачки на роботі по день винесення рішення у даній справі. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2025 її поновлено на посаді секретаря - діловода Струсівського старостинського округу Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області з 23.07.2024. Позивач вважає, що рішення не виконане, а тому на її користь має бути стягнутий середній заробіток за правилами, установленими статтею 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Ухвалою від 03.11.2025 відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача надіслано через підсистему «Електроннний суд» відзив на позов, відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними. Вказує, що 01.05.2025 на виконання рішення Теребовлянського районного суду було видано розпорядження про поновлення на роботі позивача, про що [PERSON] належним чином неодноразово повідомлено. Позивач на роботу не з`являється, про що свідчать складені акти та табелі обліку робочого часу. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень 27.10.2025 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконавчого листа № 606/2246/24 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Відповідач виконав рішення суду, тому відсутні правові підстави стягувати середній заробіток, оскільки позивач не приступила до виконання своїх посадових обов`язків із власної ініціативи, відповідач жодних перешкод їй не чинив. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, з мотивів викладених у відзиві. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 01 травня 2023 року по 22 липня 2024 року працювала секретарем - діловодом Струсівського старостинського округу. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2025 справа 606/2246/24: - визнано протиправним та скасовано Розпорядження Микулинецького селищного голови Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 128-К від 19.07.2024 «Про звільнення [PERSON] »; - поновлено [PERSON] на посаді секретаря - діловода Струсівського старостинського округу Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області з 23 липня 2024 року. - стягнуто з Микулинецької селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.07.2024 по 29.04.2025 в розмірі 91288,17 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільської областях від 09.10.2025 відкрито виконавче провадження про поновлення [PERSON] на роботі на підставі виконавчого листа №606/2246/24 від 29.04.2025. Розпорядженням в.о. селищного голови секретарем ради [PERSON] 01.05.2025 видано Розпорядження № 43-к/тр «Про поновлення на посаді [PERSON] », зі змісту якого слідує, що на виконання рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2025 справа № 606/2246/24: - скасовано розпорядження Микулинецького селищного голови Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 128-К від 19.07.2024 «Про звільнення [PERSON] »; - поновлено [PERSON] на посаді секретаря-діловода Струсівського старостинського округу Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області з 23.07.2024; - встановлено [PERSON] негайно приступити до виконання обов`язків; - визначено робоче місце [PERSON] в Микулинецькій селищній раді за адресою: вул. Поштова, 1 Б, селище Микулинці Тернопільського району Тернопільської області; - відділу бухгалтерського обліку та звітності доручено зробити усі нарахування та виплати [PERSON] 01.05.2025 цінним листом з описом вкладення [PERSON] на адресу [ADDRESS] та на електронну пошту [INFO] направлено супровідний лист, в якому інформовано [PERSON] про те, що її поновлено на посаді на підставі розпорядження від 01.05.2025 № 43-к/тр, вказано негайно приступити до виконання посадових обов`язків за адресою: вул. Поштова, 1 Б, селище Микулинці Тернопільського району Тернопільської області . До супровідного листа додано копію розпорядження про поновлення на роботі. Відповідно до Акта № 21 від 01.05.2025 про відвідування працівника вдома та його відсутність за адресою проживання, працівники Микулинецької селищної ради комісійно прибули за адресою проживання працівника [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] поновлена та працює на посаді секретаря - діловода Стурусівського старостинського округу Микулинецької селищної ради, однак не з`явилася за адресою вул. Поштова, 1 Б селище Микулинці . З метою з`ясування причин відсутності на робочому місці комісія відвідала працівника за місцем проживання. До комісії вийшла жінка, яка вказала, що є матір`ю [PERSON] , повідомила, що [PERSON] не має вдома, пообіцяла довести до її відома інформацію про поновлення на роботі. 06.05.2025 [PERSON] письмово повідомила Микулинецьку селищну раду про банківські реквізити для перерахування коштів згідно рішення суду. Як слідує з платіжних інструкції від 05.06.2025 № 591504629 та 09.05.2025 [PERSON] перераховано 63742,73 грн. та 9991,74 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 29.04.2025. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільської областях від 27.10.2025 закінчено виконавче провадження, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 606/2246/24 про поновлення на роботі [PERSON] , у зв`язку з фактичним виконанням. Відповідачем долучено акт по відсутність працівника на робочому місці № 28 від 02.05.2025, з якого слідує, що [PERSON] поновлена на посаді секретаря - діловода Струсівського старостинського округу Микулиинецької селищної ради, відсутня на робочому місці 02 травня 2025 року впродовж усього робочого дня з 08.00 год. до 16.00 год. Акти аналогічного змісту складені 05.05.2025, 06.05.2025, 07.05.2025, 08.05.2025, 09.05.2025, 12.05.2025, 13.05.2025, 14.05.2025, 15.05.2025, 16.05.2025, 19.05.2025, 20.05.2025, 21.05.2025, 22.05.2025, 23.05.2025, 26.05.2025, 27.05.2025, 28.05.2025, 29.05.2025, 30.05.2025, до актів долучено скрін шоти з екрану мобільного телефону про здійснення дзвінків на номер абонента « [PERSON] ». Також додано табелі обліку робочого часу за травень 2025, червень 2025, липень 2025, серпень 2025, вересень 2025, відповідно до яких навпроти прізвища [PERSON] , яка займає посаду секретаря - діловода Струсівського старостинського округу загального відділу стоїть відмітка «НЗ», вказано, що днів присутності впродовж місяця «0». 26.09.2026 комісією складено акт про те, що [PERSON] головою селищної ради було запропоновано ознайомитись із розпорядженням № 43к/тр від 01.05.2025, про поновлення її на роботі. [PERSON] відмовилась від ознайомлення, відтак розпорядження зачитано їй вголос. 26.09.2025Микулинецькою селищною радою направлено письмове повідомлення [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що [PERSON] повідомлено про те, що видано розпорядження від 01.05.2025 про її поновлення на роботі. На час повідомлення посада секретаря-діловода Струсівського старостинського округу виведена зі штату рішенням Микулинецької селищної ради від 19.07.2024 № 2890 та на даний час відсутня в штатному розписі Микулинецької селищної ради. Вказано, що наявна вакантна посада діловода Струсівсько - Варваринецького старостинського округу загального відділу Микулинецької селищної ради. У випадку не згоди зайняти вказану посаду, [PERSON] буде звільнено з посади відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП. Відповідно до штатних розписів працівників Микулинецької селищної ради станом на 03.06.2025,15.09.2025 наявна посада у загальному відділі, а саме діловод Стурусівсько - Варваринецького округу, посада секретаря - діловода Струсівського старостинського округу відсутня. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 01.05.2025 виконувала обов`язки селищного голови, видала розпорядження про поновлення [PERSON] на роботі, визначили їй робоче місце по вул. Поштовій 1 Б в селищі Микулинці , забезпечили робоче місце всім необхідним для виконання посадових обов`язків. [PERSON] всіма доступними способами через електронну пошту, пошту надіслано листи про поновлення на роботі, крім того телефонували [PERSON] , однак вона не відповідала, не з`являлася на роботі. Працівники Микулинецької селищної ради виїхали за адресою її місця проживання, щоб з`ясувати причини відсутності. В подальшому [PERSON] так і не з`явилася на робочому місці, до виконання посадових обов`язків не приступила, про що складено відповідні документи. На запитання представників позивача свідок повідомила, що до звільнення робоче місце [PERSON] не було по вул. Поштовій 1 б в селищі Микулинці, робоче місце змінено розпорядженням про поновлення на роботі. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Даючи оцінки всім необхідниим обставвинам для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку, суд приходить до переконання, що відповідачем належним чином не виконано рішення про поновлення на роботі, виходячи з наступних міркувань. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначає, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Водночас поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, виходячи зі змісту трудового договору та порядку його укладення. Відповідач видав розпорядження про поновлення на роботі позивача, разом з тим, змінив місце виконання трудових обов`язків, визначивши місцем роботи інший населений пункт, тобто працівнику не забезпечено можливість приступити до своїх попередніх обов`язків, не відновлено трудові відносини, які були визначені між позивачем та відповідачем, як між працівником та роботодавцем, виходячи із змісту трудового договору. Тому суд не може розцінювали формальне видання розпорядження по поновлення на роботі без забезпечення можливості фактичного виконання попередніх обов`язків, як належне виконання рішення суду. Висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18), 21 жовтня 2021 року у справі №826/2778/14. При цьому питання наявності чи відсутності у структурі Микулинецької селищної ради посади, на яку поновлено позивача, не впливає на обов`язок відповідача видати розпорядження про поновлення позивача на посаді, на виконання рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2025 та забезпечити реальне виконання цього розпорядження про поновлення на посаді із подальшим фактичним допуском особи до роботи. У випадку відсутності у штаті посади, на яку було поновлено позивача, відповідач для відновлення права позивача на працю у спірних правовідносинах має два альтернативні варіанти: або запропонувати позивачу рівнозначну посаду, або розглянути можливість введення відповідної посади в штатний розпис. Аналогічна за змістом правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №808/1043/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 813/2837/18. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що період з дня, наступного за днем ухвалення рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2025 по день винесення рішення у даному спорі є періодом затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, за який позивачка має право на виплату середнього заробітку. Відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2025 у справі № 606/2246/24 середньоденна заробітна плата позивача становила 454,17 грн. Отже, середній заробіток позивача за час затримки виконання відповідачем рішення суду становить: 454,17 * 217 робочих днів = 98554,89 грн. Також у вказаній справі суд має перевірити дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору, що здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20), від 22.01.2025 у справі № 757/5467/21 9Провадження №61-15004св24). Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України ( в редакції чинній на час звернення позивач до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р /2025 справа № 1-7/2024(337/24) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постанові від 07.08.2024 у справі № 616/458/21, рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положення нормативно-правового акта за підставою, що такий акт не відповідає Конституції України, підлягають врахуванню при вирішенні справи судом незалежно від моменту виникнення спірних правовідносин або його ухвалення після прийняття оскарженого (оскаржених) судового рішення. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 справі № 1-7/2024(337/24), провадження № 1-р/2025, яким частину 1 статті 233 КЗпП України визнано неконституційною в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, позивач не може бути обмежений будь-яким строком, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача. Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 30.04.2025 по 26.02.2026 включно в розмірі 98554,89 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В силу приписів Закону [PERSON] звільнено від сплати судового збору, на її користь ухвалено рішення, відтак судовий збір відноситься на рахунок держави.

Outcome: approved