Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

[PERSON] , заінтересовані особи: Лисянська селищна рада, звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання. В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] помер його дядько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0824 га, кадастровий номер 7122881200:05:001:0057. З огляду на відсутність у його дядька інших родичів та необхідності надання йому допомоги і догляду, задовго до його смерті заявник фактично проживав разом із ним. Впродовж тривалого періоду часу і до самої смерті дядька [PERSON] , вони разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та взаємними правами та обов`язками, надавав йому допомогу і здійснював за ним догляд. Факт його постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується довідкою Будищанського старостинського округу №157 від 10.09.2025 року . З метою оформлення спадщини після смерті дядька заявник звернувся до Лисянської державної нотаріальної контори, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено [PERSON] , а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що ним не було надано документів, які б підтверджували факт родинних відносин. Просить суд встановити факт спільного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , з 01.01.2018 року до моменту відкриття спадщини. Заявник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив встановити факт постійного проживання з [PERSON] . Представник заінтересованої особи, Лисянської селищної ради, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 2017 року. Заслухавши сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 жовтня 2024 року. Останнє місце реєстрації та проживання [PERSON] була адреса [ADDRESS] . Згідно довідки Будищанського старостинського округу №157 від 10.09.2025 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , проживав (без реєстрації) разом із дядьком [PERSON] (який помер [INFO] ) з 2018 року за адресою [ADDRESS] та вели спільне господарство. Постановою приватного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори від 04.04.2025 року №421/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті дядька [PERSON] у зв`язку із тим, що [PERSON] не було надано документів, які б підтверджували факт родинних відносин. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. За змістом ч.1,2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадщину за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, якби вони буди живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що оскільки встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер який помер [INFO] з 2018 року до дня смерті за адресою: [ADDRESS] породжує для заявника юридичні наслідки та встановити даний факт іншим шляхом, аніж звернутися до суду за судовим захистом є неможливим, суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved