Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, зазначивши, що 20.07.2019 року до неї звернулась її знайома [PERSON] з проханням позичити їй грошові кошти в розмірі 82080 грн. строком на 1 рік. Вона погодилась та надала кошти в борг, розписку про отримання коштів [PERSON] не писала, мотивуючи це тим, що у неї немає часу, а гроші потрібно терміново. В 2023 році не отримавши гроші вона звернулась до сина відповідача [PERSON] з проханням повернути їй позичені гроші, і вони погодили, що її син щомісячно буде переказувати на її картку по 50 доларів США в рахунок погашення боргу. Оскільки в той час були проблеми з обміном валюти, вони домовились про переказ 2000,00 грн. щомісячно, що відповідало вартості 50 доларів США. Протягом 8 місяців, в період з 02.03 по 22.09.2023 року, [PERSON] їй перераховував гроші, і всього їй було повернуто 15940 грн., що еквівалентно 400 доларам США. Після цього, без повідомлення, він перестав сплачувати борг. В даний час сума боргу становить 66140,00 грн., яку вона просить стягнути з відповідача на її користь, стягнути інфляційне збільшення в розмірі 15346,80 грн. та 3% річних в розмірі 4463,09 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач про розгляд справи повідомлялась за останнім відомими місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відзив на позовну заяву не подала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Саття 1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зроблені судом висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України (справи №6-1967цс15, №6-50цс16). Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказала про те, що в липні 2019 року позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 82080 грн. строком на один рік. На підтвердження позовних вимог надала сканкопії переписки у застосунку "Телеграм" з [PERSON] , зі змісту якої неможливо зробити однозначний висновок про те, з ким саме ведеться переписка [PERSON] та про що саме йде мова, а згідно долученої виписки з карткового рахунку не вбачається чий саме це рахунок. Враховуючи вищенаведене та те, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивачем надано грошові кошти в борг відповідачу, договір позики між сторонами у письмовій формі не укладався, відтак відсутні підстави для задоволення позову про стягнення боргу за договором позики.

Outcome: dismissed