Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

До Кіцманського районного суду Чернівецької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», заборгованість за кредитним договором № 7778254 від 11.04.2024 у розмірі 36410,00 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 11.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - первісний кредитор) та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір № 7778254 на суму 11000,00 грн, порядок укладення якого регулюється положеннями Закону України "Про електронну комерцію". У позовній заяві позивач стверджує, що для отримання кредиту відповідач перейшов на офіційний веб-сайт кредитодавця та ознайомився з правилами надання коштів у кредит, розміщеними у відкритому доступі за посиланням: https://creditplus.ua. Позивач у позовній заяві зазначив, що на виконання умов кредитного договору 11.04.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» на платіжну картку № [NUMBER] відповідача, кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. За змістом позовної заяви, 23.10.2024 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 23.10/24-Ф (далі - договір факторингу 1), відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 23.10.2024 до договору факторингу 1 та акту прийому-передачі реєстру боржників від 23.10.2024 до договору факторингу 1, до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача. За змістом позовної заяви, 16.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №16/05/25-Е (далі - договір факторингу 2), відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 41910,00 грн. У позовній заяві позивач зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 41910,00 грн., яка складається з: 11000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 25410,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 5500,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 січня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 23 лютого 2026 року о 10:30 год., за клопотанням позивача витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію, яка містить банківську таємницю. У судове засідання 23 лютого 2026 року о 10:30 год. представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви позивач просить розгляд позовної заяви здійснювати за відсутністю позивача і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання 23 лютого 2026 року о 10:30 год. не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи наступне. Поштове відправлення, адресоване [PERSON] повернулось до суду з відміткою пошти «адресат відсутній». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Про причини неявки у судове засідання [PERSON] суду не повідомив. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 11 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - товариство) та [PERSON] (далі - споживач) було укладено договір №7778254 про надання споживчого кредиту (далі - кредитний договір) за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний застосунок "CreditPlus" (п.1.1. кредитного договору). Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, на умовах встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно пунктів 1.3, 1.4 кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає: 11000,00 гривень. Тип кредиту - кредит, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Відповідно до п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 кредитного договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. Знижена процентна ставка 0,11 % в день. Відповідно до п. 1.6. кредитного договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п 1.7., 1.7.1, 1.8, 18.1 денна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20% в день. Загальні витрати на дату укладення договору складають за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 87120,00 грн. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Дата надання кредиту: 11.04.2024 року або 12.04.2024 року (п.2.2 кредитного договору). Відповідно до п. 4.4 кредитного договору, споживач зобовязаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. Кредитний договір №7778254 від 11.04.2024 року підписаний директором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", а також [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором C6738 11.04.2024. У листі ТОВ «ПЕЙТЕК» від 2024-11-13 № 20241113-1/1, адресованому ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», зазначено, що було успішно перераховано кошти на користь фізичної особи (отримувача) від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" через банк-еквайр - АТ «ПУМБ». 23 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - фактор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - клієнт) уклали Договір факторингу №23.10/24-Ф (далі - договір факторингу 1). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу 1, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою пеню за порушення грошових зобовязань та інші платежі), право на одержання яких належить клієнту. Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 року клієнт відступає факторові право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до [PERSON] в сумі 41910,00 грн, з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25410,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. 16 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - фактор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - клієнт) уклали договір факторингу №16./05/25-Е (далі - договір факторингу 2). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу 2, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику) пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу №16/05/25-Е від 16.05.2025 року клієнт відступає факторові право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до [PERSON] в сумі 41910,00 грн, з яких: 11000,00 грн - сума заборгованості за простроченим тілом, 25410,00 грн. - сума заборгованості за простроченими відсотками, 5500,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. Згідно розрахунку заборгованості за договором №7778254 від 11.04.2024, здійсненого ТОВ «ФК «ЕЙС», заборгованість [PERSON] станом на 22.10.2024 становить 41910,00 грн., з яких: 11000,00 грн. - прострочена заборгованість за основним боргом, 25410,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 5500,00 грн. - штраф. Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем за кредитним договором матеріали справи не містять. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. За змістом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо переходу прав вимоги до відповідача за договорами факторингу. Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до приписів ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012). Висновки суду. На підтвердження належного виконання первісним кредитором зобов`язань за договором №7778254 про надання споживчого кредиту від 11.04.2024 позивач надав лист ТОВ «ПЕЙТЕК» від 2024-11-13 № 20241113-1/1, адресований ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», однак у вказаному листі відсутні відомості про зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , яка зазначена у п. 2.1. кредитного договору. Крім того, зі змісту вказаного листа вбачається, що кошти фізичним особам від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» були перераховані через банк-еквайр АТ «ПУМБ». При цьому, відомостей від АТ «ПУМБ» про перерахування кредитних коштів [PERSON] матеріали справи не містять. За клопотанням позивача, суд ухвалою від 13 січня 2026 року зобов`язав АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ: 14360570, електронна адреса: cancelyaria@privatbank.ua) надати Кіцманському районному суду Чернівецької області інформацію, яка містить банківську таємницю, однак отримав від банку листи-відповіді, що офіційна адреса особи зазначена в державних реєстрах не визначена як допустимий канал доставки судового рішення, однак саме таку адресу банку зазначив позивач у своєму клопотанні про витребування доказів, яке було задоволено судом. За таких обставин, позивачем не доведено належними доказами факту перерахування первісним кредитором коштів відповідачу за договором №7778254 про надання споживчого кредиту від 11.04.2024 року, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed