Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (надалі також ТОВ «Кошельок») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 22 лютого 2022 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] укладено договір № 3323008129-624681 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Як ідеться у позові, відповідно до умов договору відповідачу надано кредит на таких умовах: сумоа кредиту складає 7 000,00 грн.; початковий строк кредитування становить 14 днів; дисконтна відсоткова ставка становить 0,01% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору; базова процентна ставка становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору. Позивач указує, що виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти у сумі 7000, 00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідач вказала в особистому кабінеті. Водночас у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань у останнього утворилась заборгованість, яка за станом на день звернення з позовом до суду становить 20869,80 грн. та складається з: 7000,00 грн. заборгованості за сумою кредиту, 13869, 80 грн. заборгованості за відсотками за користування позикою. Вказану суму заборгованості ТОВ «Кошельок» просило суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь а також судові витрати за сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк»: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) або на ім`я іншої особи (із зазначенням ПІБ та РНОКПП такої особи); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 21.02.2022 по 23.02.2022. Відповідач у строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив на позовну заяву не надала. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Справу просив розглядати за відсутності представника позивача, та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, про що зазначено у прохальній частині позовної заяви. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Копія ухвали про відкриття провадження, а також судові повістки відповідачу надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується про вручення відповідачу поштового відправлення рекомендованим повідомленням. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд встановив таке. Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та відповідачем [PERSON] 22 лютого 2022 року укладено договір №3323008129-624681 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі також Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] на умовах строковості, зворотності, платності строком на 14 днів надано споживчий кредит у сумі 7000 грн. (пункти 1.1, 1.3, 2.1 договору). Разом з Кредитним договором сторонами погоджено графік розрахунків із 22.02.2022 по 07.03.2022 у вигляді додатку №1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3323008129-624681 від 22 лютого 2022 року, в якій зазначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит Договір підписаний сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 9 договору. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника - 2782. Судом встановлено, що позивач виконав узяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти в розмірі 7000 грн. на картковий рахунок відповідача [NUMBER] . Вказане підтверджується листом керуючого АТ «ТАСКОМБАНК» у м. Києві від 17.07.2025 № 28957/47.1 та повідомленням ТОВ «ТАС ЛІНК» про успішне зарахування 22.02.2022 через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» на картку клієнта [NUMBER] кредитних коштів у розмірі 7000.00 грн. відповідно до договору займу №3323008129-624681. 13.01.2026 на виконання ухвали суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана інформація стосовно рахунків [PERSON] , з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 21.02.2022 по 23.02.2022, в якій зазначено про зарахування 22.02.2022 переказу на вказану картку у розмірі 7000 грн. Пунктом 3.6 Кредитного договору, за яким позичальник був попередньо ознайомлений, у тому числі з паспортом споживчого кредиту та погодився, встановлено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7 та п. 3.8 Договору. Відповідно до пункту 3.7 договору, зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. З наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (вісімсот три) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.3.8 договору). Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за договором не виконала. Згідно з детальним розрахунком заборгованості за договором №3323008129-624681 від 22.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, заборгованість відповідачки перед позивачем становить 20 869,80 грн., з яких: 7000,00 грн. складає заборгованість по тілу кредиту; 13869,80 грн. відсотки за користування позикою. Відтак належними доказами у справі підтверджено факт виконання ТОВ «КОШЕЛЬОК» зобов`язань за Кредитним договором. В свою чергу, аналіз матеріалів справи, свідчить про ту обставину, що [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, за станом на день подачі позову до суду в останньої перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 20869, 80 грн. Як зазначено у позовній заяві, за станом на дату подачі позову зазначена вимога відповідачем залишена без виконання. Позивач зауважує, що своїми діями, які полягають в невиконанні зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушує права та інтереси ТОВ «КОШЕЛЬОК», у зв`язку з чим останній звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Вирішуючи порушений у позові спір, суд виходить з такого. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На законодавчому рівні визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовомим коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що належними та допустимими доказами у справі доведено факт укладення кредитного договору № 3323008129-624681 від 22.02.2022 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] , факт отримання відповідачем кредиту в розмірі 7000 грн., невиконання останньою умов Кредитного договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту за кредитним договором, виникнення у зв`язку з цим заборгованості по кредиту та нарахування відповідних процентів, з огляду на ту обставину, що відповідач доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу суду не надала, як і не надала доказів, підтверджуючих виконання нею умов кредитного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим такі підлягають задоволенню. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Позивач при зверненні до суду поніс витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн., які просить стягнути з відповідача. На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді надав копію витягу з договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025,додаток до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 складений 11.08.2025 в якому зазначено, що Адвокатське бюро « ГЕРМАН ГУРСЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ» в особі керуючого адвоката Гурського Г.Ю, та ТОВ «КОШЕЛЬОК» уклали цей додаток до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 про наступне: Замовник - ( ТОВ «КОШЕЛЬОК») доручає виконавцю - (адвокатське бюро «ГЕРМАН ГУРСЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ») стягнути з боржника [PERSON] в судовому порядку суму боргу за кредитним договором № 3323008129-624681 від 22.02.2022, для чого Виконавець зобов`язується надати Замовнику наступну правову допомогу: оформлення документів щодо надання правничої допомоги - 30 хв. - 1000 грн., збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору 1 година 2000 грн., складання позовної заяви 2 год. - 4000 грн.; формування додатків до позовної заяви 1 год. 2000 грн., відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі 30 хв. - 1000 грн. Всього 10000 грн. А також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5506 видане на ім`я Гурський Герман Юрійович. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в цій частині позовних вимог суд виходить з такого. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Суд констатує, що позивачем не додано документу про оплату таких послуг. Водночас при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19). Відтак, зважаючи на те, що відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у задоволенні заяви про їх стягнення необхідно відмовити. В силу положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422, 40 грн. (коефіцієнт 0.8), що підтверджено платіжною інструкцією №3246 від 18.09.2025, доданою до позовної заяви. Відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вказаній сумі.

Outcome: partial