Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: розірвати Договір оренди земельної ділянки № 4AA002346-040971600001 від 09.02.2009 року; розірвати: Додаткову угоду № 1500005-3 від 28.02.2018 року та № 1500005-2 від 19.08.2019 року кадастровий номер: 6520981500:06:035:0029, (новий орендар ТОВ ПЕРЕМОГА-ПЛЮС ЄДРПОУ 33251307 згідно договір відчуження №1704/25-05 від 17.04.2025 року номер запису про інше речове право щодо земельної ділянки № 32169156), предметом є земельна ділянка кадастровий номер якої 6520981500:06:035:0020, яка розташована в межах території Брускинської сільської ради, Бериславського району (раніше Великоолександрівського району), Херсонської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є власником земельної ділянки на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ХС № 029748 від 30 травня 2001 року, кадастровий номер 6520981500:06:035:0020, площею 9,9600 га, яка розташована на території Брускинської сільської ради Бериславського району Херсонської області та має цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 09 лютого 2009 року між позивачем як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено договір оренди земельної ділянки № 4AA002346-040971600001. Надалі до зазначеного договору сторонами укладалися додаткові угоди. Зокрема, 28 липня 2017 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1500005, якою продовжено строк дії договору оренди до 30 листопада 2021 року. У подальшому 28 лютого 2018 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1500005-3, якою строк дії договору оренди було продовжено до 30 листопада 2025 року. Також 19 серпня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1500005-2, відповідно до якої строк дії договору оренди земельної ділянки було продовжено до 30 листопада 2030 року. Предметом договору оренди є земельна ділянка з кадастровим номером 6520981500:06:035:0020 площею 9,9600 га, яка передана орендарю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до умов договору оренди та додаткових угод до нього орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату у грошовій формі у визначеному сторонами розмірі від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а строк внесення орендної плати встановлено у період з 01 серпня по 31 грудня кожного року шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17 квітня 2025 року орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» здійснив відчуження права оренди земельних ділянок шляхом укладення договорів відчуження прав оренди, зокрема договору №1704/25-05, на підставі положень частини п`ятої статті 93 Земельного кодексу України. Зазначене право оренди було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», у зв`язку з чим до цієї юридичної особи перейшли права та обов`язки орендаря щодо спірної земельної ділянки. При цьому позивач зазначає, що відповідно до відкритих даних щодо діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» підприємство фактично не здійснює активної господарської діяльності, має мінімальні показники доходу, а також анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість. Крім того, позивач зазначає, що ним було здійснено спробу направити лист новому орендарю за його юридичною адресою, однак поштове відправлення було повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Разом з тим позивач зазначає, що всупереч умовам договору оренди земельної ділянки відповідачами не виконано обов`язку щодо своєчасної сплати орендної плати, оскільки орендна плата за користування земельною ділянкою за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік позивачу не сплачувалася. На думку позивача, зазначене свідчить про систематичне порушення умов договору оренди землі, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі», пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України та статті 651 Цивільного кодексу України є підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки у судовому порядку. У зв`язку з викладеним позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 09 лютого 2009 року, а також додаткові угоди до нього. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позовні вимоги про розірвання договору оренди землі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки несплата орендної плати у спірний період зумовлена настанням обставин непереборної сили, пов`язаних із збройною агресією рф проти України, тимчасовою окупацією частини території Херсонської області та подальшим проведенням бойових дій. Так, відповідач зазначив, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на всій території України введено воєнний стан. Унаслідок збройної агресії рф частина території Херсонської області була тимчасово окупована. Земельна ділянка з кадастровим номером 6520981500:06:035:0020, яка є предметом договору оренди землі, розташована на території Брускинської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, Бериславська територіальна громада перебувала в тимчасовій окупації у період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року. Представник відповідача вказав, що у зв`язку з окупацією території ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було фактично позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність та використовувати орендовані земельні ділянки за їх цільовим призначенням. Крім того, майно підприємства було знищене та розграбоване військовослужбовцями рф, що також унеможливило здійснення сільськогосподарської діяльності. Зокрема, у відзиві зазначено, що 09 квітня 2022 року невстановлені особи у військовій формі з бази ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» у селі Новорайськ Бериславського району протиправно заволоділи автомобілем КАМАЗ та вивезли три дрони для проведення сільськогосподарських робіт. Крім того, 23 квітня 2022 року військовослужбовці рф захопили з території підприємства 11 мультикоптерів DJI Argas (CE), які використовувались для ведення сільськогосподарської діяльності. Також зазначено, що у зв`язку із зазначеними подіями було зареєстровано кримінальне провадження № 42022232090000075 від 12 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 438 Кримінального кодексу України (порушення законів та звичаїв війни). Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що факт знищення та викрадення майна суб`єктів господарювання під час окупації території Бериславського району неодноразово підтверджувався рішеннями господарських судів, зокрема рішеннями Господарського суду міста Києва у справах №910/3742/24, №910/4161/24, №910/1860/24, №910/2822/24, №910/20089/23, №910/1337/24, №910/20046/23, якими встановлено факти викрадення або знищення майна підприємств військовослужбовцями збройних сил рф під час окупації території Херсонської області. Також відповідач зазначив, що після деокупації території земельні ділянки, розташовані на території Бериславського району, залишаються потенційно небезпечними для використання, оскільки забруднені вибухонебезпечними предметами та потребують проведення робіт з розмінування. На підтвердження цього у відзиві зазначено, що відповідно до розпорядження Бериславської міської військової адміністрації від 06 листопада 2023 року №343 земельна ділянка з кадастровим номером 6520981500:06:035:0020 визнана потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами. Крім того, відповідач послався на лист Головного управління ДСНС України у Херсонській області від 11 червня 2025 року №66 03-2942/66 16/3, відповідно до якого зазначена земельна ділянка є потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами, а проведення польових робіт на таких територіях є небезпечним для життя та здоров`я працівників. Також у листі зазначено, що піротехнічні підрозділи ДСНС не залучались до проведення робіт з розмінування цієї земельної ділянки. Представник відповідача зазначив, що вказані обставини свідчать про наявність обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливили використання орендованої земельної ділянки та виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати. При цьому відповідач послався на положення статті 617 Цивільного кодексу України, відповідно до яких особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Крім того, представник відповідача послався на частину шосту статті 762 Цивільного кодексу України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Також у відзиві зазначено, що відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військова агресія, воєнні дії та окупація території є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Крім того, відповідач послався на положення підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, відповідно до яких з 01 березня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих територіях. Представник відповідача також звернув увагу суду на правову позицію, викладену у постанові Херсонського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі №650/3776/24, у якій суд дійшов висновку, що невиплата ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» орендної плати у 2022-2023 роках була зумовлена настанням обставин непереборної сили, пов`язаних із тимчасовою окупацією території Херсонської області, проведенням бойових дій та забороною здійснення сільськогосподарських робіт на потенційно замінованих земельних ділянках. З огляду на викладене представник відповідача зазначив, що відсутність сплати орендної плати у спірний період є наслідком дії обставин непереборної сили, за які відповідач не відповідає, у зв`язку з чим відсутні підстави для розірвання договору оренди землі. Крім того, відповідач наголосив, що не відмовляється від виконання своїх зобов`язань, однак їх виконання є об`єктивно неможливим до моменту усунення наслідків бойових дій та проведення робіт з розмінування земельної ділянки. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що доводи відповідача про неправильне застосування позивачем норм матеріального права щодо випадку та непереборної сили, зокрема статей 610, 611 та 614 ЦК України, є безпідставними. На думку представника позивача, позивачем надано належні докази та правильно застосовано норми матеріального права, а обставини, на які посилається відповідач, не свідчать про наявність підстав для звільнення його від виконання зобов`язань за договором оренди землі. Також представник позивача звернув увагу суду на те, що відповідач посилається на витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №42022232090000075 від 12 квітня 2022 року за ч.1 ст.438 КК України щодо порушення законів та звичаїв війни, у якому зафіксовано факти можливих кримінальних правопорушень, пов`язаних із проникненням представників збройних формувань рф на територію підприємства, викраденням сільськогосподарської техніки, обладнання та іншого майна. Водночас зазначений документ, на думку представника позивача, має виключно інформаційний характер та може бути підставою для подальшого отримання підприємством певних пільг, компенсацій чи репарацій, однак сам по собі не доводить неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами оренди землі. Представник позивача наголосив, що матеріали справи не містять доказів того, що спірна земельна ділянка була визнана непридатною для використання за цільовим призначенням, а також відсутні докази встановлення щодо неї будь-яких санітарних, техногенних чи екологічних обмежень. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідач посилається на факт збройної агресії рф проти України та введення воєнного стану, а також на перебування частини території Херсонської області під окупацією у період з 24 лютого 2022 року по листопад 2022 року. Однак, на його думку, після деокупації відповідних територій відповідач не вжив жодних заходів щодо відновлення господарської діяльності, не здійснював робіт з розмінування земельних ділянок, не відновлював господарство та не контактував з орендодавцями земельних ділянок, які згодом звернулися до суду з відповідними позовами. Натомість, за твердженням представника позивача, упродовж 2022, 2023 та 2024 років відповідач фактично ігнорував звернення орендодавців та колишніх працівників. Представник позивача також зазначив, що відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, яким військову агресію рф проти України визнано форс-мажорною обставиною. Водночас представник позивача звернув увагу суду на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22, від 29 червня 2023 року у справі №922/999/22, від 02 серпня 2023 року у справі №916/1788/22 та від 07 червня 2023 року у справі №906/540/22. У зазначених постановах Верховний Суд вказав, що лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом, який не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору та не підтверджує неможливість виконання конкретного зобов`язання. Крім того, сам факт наявності форс-мажорних обставин не звільняє сторону від виконання зобов`язань автоматично, а сторона, яка посилається на такі обставини, повинна довести причинно-наслідковий зв`язок між настанням форс-мажору та неможливістю виконання конкретного зобов`язання. Представник позивача також наголосив, що відповідачем не надано сертифіката Торгово-промислової палати України, який би підтверджував настання форс-мажорних обставин саме щодо виконання спірного договору оренди землі. Крім того, відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило свою діяльність у зв`язку з воєнним станом, зокрема не подано жодного наказу про зупинення діяльності підприємства або інших документів, які б підтверджували повну неможливість виконання зобов`язань за договором. Крім цього, представник позивача зазначив, що відповідач жодним чином не повідомляв орендодавців про неможливість використання земельних ділянок або про обставини, які перешкоджають виконанню зобов`язань. За його твердженням, земельний банк відповідача становить близько 60 000 гектарів, а кількість орендодавців сягає приблизно 6500 осіб, яким протягом трьох років не виплачувалася орендна плата. Заборгованість перед кожним орендодавцем, за словами представника позивача, становить від 50 000 до 100 000 гривень. Також представник позивача звернув увагу суду на те, що відповідач протягом 2022, 2023 та 2024 років не надав суду жодного доказу сплати орендної плати за користування земельними ділянками. При цьому, за твердженням представника позивача, відповідач у своїх відзивах фактично не заперечує факт невиконання зобов`язань щодо сплати орендної плати. Окрім цього, представник позивача зазначив, що 17 квітня 2025 року відповідач здійснив відчуження права оренди земельних ділянок на користь іншої юридичної особи - ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» за ціною 100 грн за 1 гектар строком на один рік, що, на думку представника позивача, свідчить про наявність можливості користування земельними ділянками та про відсутність об`єктивних перешкод для ведення господарської діяльності. Представник позивача також вказав на зловживання відповідачем процесуальними правами. Зокрема, він зазначив, що відповідач у значній кількості судових справ подає клопотання про відкладення розгляду справ, заявляє відводи суддів, подає апеляційні скарги з недотриманням вимог процесуального законодавства, що, на його думку, спрямовано на штучне затягування розгляду справ та створення надмірного навантаження на суд. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідач посилається на розпорядження Херсонської обласної ради від 01 березня 2023 року №24 «Про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили», однак це розпорядження має організаційно-декларативний характер, не містить норм щодо звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності та не передбачає припинення чи призупинення виконання зобов`язань за договорами оренди землі. Представник позивача також послався на положення статей 13, 21, 24 та 32 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та своєчасно сплачувати орендну плату, а орендодавець має право вимагати її внесення. При цьому, у разі невиконання орендарем своїх обов`язків договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду. На думку представника позивача, систематична несплата орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки є порушенням умов договору оренди та підставою для його розірвання відповідно до статей 526, 610, 611 ЦК України, статті 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України. З урахуванням викладеного представник позивача просив суд прийняти до уваги наведені доводи та підтримав позовні вимоги про розірвання договору оренди землі у повному обсязі. В обґрунтування додаткових пояснень представник відповідача зазначив такі доводи та обґрунтування. Представник відповідача послався на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2024 року № 740 «Про деякі питання створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування та користування відомостями реєстру територій, забруднених або імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами. У зв`язку з прийняттям зазначеної постанови введено в дію відповідний реєстр територій та геоінформаційну систему, якій відповідає інтерактивна карта територій, що адмініструється Державною службою України з надзвичайних ситуацій. Зазначено, що відповідно до даних інтерактивної карти ДСНС, розміщеної на офіційному вебсайті «Розмінування України», територія Великоолександрівської селищної територіальної громади, до складу якої входить Брускинська сільська рада, віднесена до територій, де виявлені або імовірно можуть знаходитися вибухонебезпечні предмети. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що аналогічні висновки щодо наявності відповідних обставин містяться у постановах Миколаївського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та від 15 жовтня 2025 року у справах № 485/688/25 та № 485/582/25. Також представник відповідача зазначив, що наведені обставини підтверджуються даними з публічного джерела, а саме офіційного вебсайту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, у зв`язку з чим такі відомості є загальновідомими та відповідно до положень статті 82 ЦПК України не потребують доказування. Окрім цього, представник відповідача звернув увагу суду на географічне розташування відповідної території, зазначивши, що відстань між Брускинською сільською радою Бериславського району Херсонської області та Горностаївською сільською радою Каховського району Херсонської області, яка на даний час перебуває під окупацією рф, становить близько 20 км. З огляду на наведене представник відповідача вказав, що на спірній земельній ділянці існують обставини, за які орендар не відповідає у розумінні частини шостої статті 762 ЦК України, зокрема можливе забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, ризик її замінування, а також постійні атаки російських FPV-дронів та ракетні обстріли, що створюють реальну загрозу життю та здоров`ю працівників підприємства. На думку представника відповідача, за таких умов фактичне використання земельної ділянки за її цільовим призначенням є неможливим, що унеможливлює проведення посівної кампанії, збір урожаю та здійснення господарської діяльності на відповідній земельній ділянці в цілому. У зв`язку з цим представник відповідача дійшов висновку, що за наявності зазначених обставин у орендаря відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. В обґрунтування клопотання про долучення доказів представник відповідача зазначив, що Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22 роз`яснив: посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, з метою уникнення негативних наслідків невиконання, при цьому інша сторона договору доводить саме факт невиконання або неналежного виконання зобов`язання контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання, і саме вона повинна надати відповідні докази у разі виникнення спору. Такі підходи, на думку заявника, підтверджені також у низці постанов Верховного Суду (зокрема від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року та від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22). Далі представник відповідача послався на те, що у справі № 650/3776/24 суд апеляційної інстанції встановив наявність обставин непереборної сили, які не залежали від волевиявлення відповідача та перешкоджали здійсненню ним господарської діяльності, а наявність таких обставин, зокрема, посвідчувалася: розпорядженням Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 31 жовтня 2023 року № 163, яким земельні ділянки, що орендуються Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», визнавалися непридатними для користування у зв`язку з потенційною загрозою забруднення вибухонебезпечними предметами, у тому числі шляхом визначення таких земельних ділянок такими, що не є об`єктами оподаткування у період з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2023 року; рішенням Херсонської обласної ради від 23 грудня 2022 року № 491 «Про наявність обставин непереборної сили та затвердження переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин», до переліку яких включено Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ». Заявник також навів, що у постанові Верховного Суду у справі № 650/3776/24 викладено міркування щодо компетенції органів місцевого самоврядування та військово-цивільних адміністрацій у сфері регулювання земельних відносин, із посиланням, зокрема, на пункт 21 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтю 1 та пункт 27 статті 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», статтю 140 Конституції України, статті 8 та 12 Земельного кодексу України. На підставі наведеного заявник стверджував, що питання щодо посвідчення факту неможливості використання земельних ділянок з причин непридатності внаслідок потенційної загрози їх забруднення вибухонебезпечними предметами належить до компетенції відповідних органів, а прийняті ними акти можуть використовуватися як належні та допустимі докази. Крім того, представник відповідача зазначив, що загальне право орендодавця у разі систематичного невиконання орендарем умов договору (зокрема систематичної несплати орендної плати) полягає у можливості вимагати стягнення заборгованості та ініціювати розірвання договору, однак законодавець передбачив звільнення сторони від відповідальності у разі доведення, що порушення зобов`язання сталося внаслідок випадку або непереборної сили (з посиланням на статті 614, 615, 617 ЦК України). Окремо представник відповідача послався на імперативне правило, закріплене у частині шостій статті 762 ЦК України, відповідно до якого наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Заявник зазначив, що за встановлення обставин непереборної сили, які унеможливили користування об`єктом оренди, суд апеляційної інстанції у справі № 650/3776/24 дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення орендної плати за відповідний період. Також представник відповідача вказав, що доводи касаційної скарги у справі № 650/3776/24 таких висновків не спростовували і зводилися до посилань на правові висновки, ухвалені за інших фактичних обставин, та до спроби переоцінки доказів, що не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції. В судове засідання позивач не з`явився, його представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету ТОВ «ЮТС-Агропродукт» в підсистемі «Електронний суд». Про причини неявки суд не повідомив. У відзиві не висловив свою позицію щодо його участі в судовому засіданні. В судове засідання представник відповідача ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом направлення на його юридичну адресу ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за відповідною адресою. Такі заходи були судом вжиті неодноразово. Вирішуючи питання про можливість проведення судового засідання без участі представника ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» суд також виходив з положень частини шостої статті 14 ЦПК України відповідно до якої юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Відповідач ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» не виконав такий обов`язок та не зареєстрував свій кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, з огляду на що суд зазначає, що права відповідача, який не зареєстрував електронний кабінет, не порушуються у разі ненаправлення йому позивачем паперових копій процесуальних документів при поданні позову з використанням підсистеми «Електронний суд». Відповідач несе певні негативні наслідки невиконання обов`язку з реєстрації електронного кабінету. Ці наслідки прямо передбачені ЦПК України, вони є збалансованими та пропорційними, тобто не порушують основоположні принципи цивільного процесу, такі як верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом та судом, диспозитивність, гласність та відкритість судового процесу, змагальність сторін, пропорційність, зокрема, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами тощо. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №752/11445/22, від 01.02.2024 у справі №520/11344/23, від 28.03.2023 у справі №260/1322/21 (з урахуванням відмінностей у змісті процесуальних кодексів). З огляду на викладені обставини, а також враховуючи, що представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, не з`явилися до суду без поважних причин, окремі з них не вжили заходів для реалізації свого процесуального обов`язку щодо реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у матеріалах справи доказами та письмовими поясненнями сторін. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені учасниками доводи суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,9600 га, кадастровий номер 6520981500:06:035:0020, яка розташована на території Брускинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, за межами населеного пункту, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ХС №029748 від 30 травня 2001 року. 09 лютого 2009 року між власником земельної ділянки та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено договір оренди земельної ділянки №4АА002346-040971600001, предметом якого є передача в оренду зазначеної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У подальшому сторони неодноразово змінювали умови договору шляхом укладення додаткових угод. Так, 28 липня 2017 року між орендодавцем та орендарем укладено Додаткову угоду №1500005, якою, зокрема, було продовжено строк дії договору оренди до 30 листопада 2021 року. Надалі 28 лютого 2018 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1500005-3 до договору оренди землі, відповідно до якої строк оренди земельної ділянки продовжено до 30 листопада 2025 року. Згодом 19 серпня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1500005-2, якою строк дії договору оренди було продовжено до 30 листопада 2030 року. Відповідно до умов зазначених додаткових угод орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 9,9600 га з кадастровим номером 6520981500:06:035:0020 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Умовами договору оренди землі та додаткових угод до нього передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі та визначається у відсотках від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір орендної плати становить 6,44 % та 7,87 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. На момент укладення відповідних додаткових угод нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 347 519,04 грн, а річний розмір орендної плати складав 29 539,11 грн. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-9966337522025, станом на 10 червня 2025 року нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 361 306,53 грн. Згідно з умовами договору оренди та додаткових угод до нього орендна плата повинна вноситися орендарем щорічно у період з 01 серпня до 31 грудня шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця. Разом з тим встановлено, що орендна плата за користування земельною ділянкою за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік орендарем не сплачувалась, у зв`язку з чим орендодавець не отримував передбачених договором платежів за користування належною йому земельною ділянкою. Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №429083987 від 29 травня 2025 року встановлено, що 17 квітня 2025 року між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» було укладено договір відчуження права оренди земельних ділянок №1704/25-05, на підставі якого право оренди вказаної земельної ділянки було передано ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», про що здійснено державну реєстрацію переходу відповідного речового права. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» зареєстроване 21 грудня 2004 року, керівником товариства є Рак Олександр Іванович. Позивачем також вживалися заходи щодо встановлення контакту з новим орендарем. Зокрема, на адресу ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» було направлено поштове відправлення з описом вкладення, однак таке поштове відправлення було повернуто відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, офіційно засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, визнається форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). ТПП України підтвердила, що 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42022232090000075 від 12 квітня 2022 року, встановлено факт реєстрації двох епізодів можливих кримінальних правопорушень, кваліфікованих за частиною першою статті 438 КК України порушення законів та звичаїв війни. Перший епізод зареєстровано на підставі самостійного виявлення прокурором відповідної інформації. У ньому зазначено, що 09 квітня 2022 року приблизно об 12:00 годині невстановлені особи у військовій формі з території бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт», яка розташована в селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області, вивезли три одиниці сільськогосподарської техніки зокрема автомобіль КАМАЗ державний номер [NUMBER] на загальну суму близько 1,5 мільйона гривень. Вказані дії здійснені в умовах воєнного стану, оголошеного президентом російської федерації [PERSON] , що становить порушення норм міжнародного гуманітарного права, зокрема Женевської конвенції. Другий епізод внесено до ЄРДР 17 червня 2022 року на підставі заяви ТОВ «ЮТС-Агропродукт». Згідно з викладеними в ній обставинами, у зв`язку з тимчасовою окупацією збройними силами російської федерації території Херсонської області, зокрема Бериславського району, 24 лютого 2022 року російські військові проникли на територію підприємства за адресою: селище Новорайськ, вул. Промислова, 3, внаслідок чого працівники товариства були позбавлені доступу до свого майна. Крім того, 23 квітня 2022 року з території підприємства було захоплено 11 одиниць мультикоптерів DJI Agras (CE). Унаслідок цих дій підприємство також втратило можливість обробляти земельні ділянки загальною площею 60 532,9902 га, розташовані у Херсонській області. Відповідно до розпорядження Херсонської обласної ради від 01 березня 2023 року № 24 «Про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили», до відповідного переліку було включено Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (код ЄДРПОУ 41101589), юридична адреса: вул. Промислова, буд. 3, с. Новорайськ, Новорайська сільська територіальна громада, Бериславський район. Зазначене розпорядження підлягало затвердженню на сесії обласної ради, що прямо вказано в пункті 2 цього нормативного акта. Відповідно до розпорядження начальника Бериславської міської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 06 листопада 2023 року № 343 «Про надання пільг товариству з обмеженою відповідальністю "ЮТС-АГРОПРОДУКТ" із місцевих податків та зборів на території Бериславської міської територіальної громади на 2023 рік» ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (код ЄДРПОУ 41101589) надано пільги зі сплати місцевих податків та зборів у частині земельного податку, орендної плати за землі комунальної власності, єдиного податку четвертої групи для юридичних осіб за 2023 рік, за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року. Цим же розпорядженням визнано, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (код ЄДРПОУ 41101589) на території Бериславської міської територіальної громади, є непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами, та у 2023 році не є об`єктом оподаткування на території деокупованої Бериславської міської територіальної громади у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. Вказана норма кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка надає орендодавцю право вимагати своєчасного внесення орендної плати. На підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди може бути достроково розірваний у разі невиконання орендарем своїх зобов`язань, визначених статтями 24, 25 цього закону та умовами договору. Відповідно до статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення його умов однією зі сторін. Істотним вважається таке порушення, яке призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 10 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, провадження № 12-80гс23, зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним. Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору). Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії. Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340- IX зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі». Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма Земельного кодексу України кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в укладеному Договорі оренди землі, а саме в п 29- «Орендодавець має право вимагати від орендаря в повному обсязі внесення орендної плати» та п.32 - «Орендар зобов`язаний розраховуватися з Орендодавцем по орендній платі». На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна умова зазначена у пункті 12.3 Договору оренди землі (у редакції від 26.12.2023 року). У зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2022, 2023 та 2024 роках, є невиконанням обов`язків відповідача, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання Договору оренди землі. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобов`язань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є підставою для розірвання договору. Загальною умовою виконання цивільно-правових зобов`язань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з п. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При погоджені з відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельними ділянками, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, позивач розраховував на своєчасне отримання орендної плати за землю у відповідному розмірі. А отже в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати, сторона орендодавців була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені Договору оренди землі. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до п. «д» ст. 141 ЗК України є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Отже договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичного порушення строків сплати орендної плати, разове порушення умов договору не є підставою для його розірвання. Несплата орендної плати, а також невиконання обов`язку щодо нарахування та сплати щорічних інфляційних витрат відповідачем є підставою для розірвання Договору оренди землі. Із зазначеного питання є відповідна позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 12 грудня 2012 року справа № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року № 6-1449цс17 і яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна враховуватись судами при прийнятті рішення. Сам факт систематичного порушення Договору оренди землі щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18, провадження №61-39488ск18. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Незалежно від того, несплата орендної плати була в повному обсязі або в частині. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди». Такого висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18. Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року, справа № 485/784/20, провадження № 61-3760св21, та від 10 вересня 2021 року, справа № 650/628/19-ц, провадження № 61-21777св19. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на вищевказані обставини, згідно з Договором оренди землі, відповідач зобов`язаний був нарахувати орендодавцю орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки. Відповідно до договору оренди землі у редакції додаткової угоди №1500005 від 28 липня 2017 року, додаткової угоди №1500005-3 від 28 лютого 2018 року та додаткової угоди №1500005-2 від 19 серпня 2019 року орендна плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6520981500:06:035:0020 встановлена у розмірі 7,87 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на 10 червня 2025 року становить 361 306,53 грн, що складає 28 432,83 грн за один повний рік оренди. Починаючи з 2022 року та протягом 2023 і 2024 років орендна плата Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» орендодавцю не сплачувалася, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за вказаний період становить 85 298,49 грн, що складається із сум орендних платежів за 2022, 2023 та 2024 роки. Матеріали справи не містять жодних доказів сплати орендної плати відповідачем, зокрема - платіжних документів, квитанцій або іншої інформації, що свідчила б про виконання ним грошового зобов`язання за договорами. Водночас, позивач послідовно й обґрунтовано заперечує факт надходження будь-яких коштів у рахунок орендної плати за 2022-2024 роки, посилаючись на конкретні умови договору, розрахунок заборгованості. Не надав представник відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» і доказів того, що новий орендар вказаної земельної ділянки ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» на даний час здійснює на ній господарську діяльність, виконує умови договору оренди, зокрема щодо цільового використання землі, її обробітку та сплати орендної плати. Крім того, у відзиві представник відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не заперечує той факт, що орендна плата за договором оренди землі за 2022-2024 роки позивачу не сплачувалась, однак посилається при цьому на обставини непереборної сили (форс-мажор), зокрема: окупацію території, на якій розташована спірна земельна ділянка, неможливість її використання через потенційну загрозу мінування, втрату доступу до майна підприємства, які, на думку відповідача, звільняють його від обов`язку сплачувати орендну плату за вказані періоди. Суд не погоджується з наведеними у відзиві доводами представника відповідача в частині причин невиконання договірних зобов`язань щодо виплати орендної плати за 2023 рік та 2024 рік, зважаючи на встановлені у справі обставини, умови укладеного договору оренди землі, положення чинного законодавства, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність законних підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за відповідний період. За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022). Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21». З початку 2014 року мала місце збройна агресія російської федерації, яка розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. І на даний час російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації. […] Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. Факт військової агресії визнаний на національному рівні, в тому числі в Законах України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції», Постановах Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії російської федерації проти України», «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором», «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» тощо ( постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2019 року у справі № 911/1897/18). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2924/02.0-7.1. Так, в цьому листі, розміщеному на офіційному сайті, Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Згідно з наведеними положеннями закону та висновками Верховного Суду у разі, якщо боржник (у даному випадку орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ») посилається на причину невиконання зобов`язання на наявність обставин, які він вважає форс-мажорними, він має надати докази того, що саме ці обставини перешкодили йому у виконання зобов`язань. З матеріалів справи встановлено, що Товариство обмежилось лише посиланням на військові дії на території України та Херсонської області зокрема, але не надало доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства. Представник відповідача не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом. Також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислові палати в Україні із засвідченням таких обставин. Суд вважає, що той факт, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не здійснювалася посівна кампанія в 2023 році та в 2024 році, не може свідчити про те, що таке рішення уповноважених представників підприємства було обумовлене саме обставинами непереборної сили та його наслідком має бути фактично одностороння відмова від виконання своїх обов`язків за договорами оренди. Крім того, з боку представників ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки впродовж 2023 та 2024 років, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивача доведені не були. Відповідно до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 територія Бериславської селищної територіальної громади, до якої належить Брускинська сільська рада, на якій розташована, зокрема спірна земельна ділянка, була тимчасово окупованою російською федерацією з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року. Тобто протягом 2023 року та 2024 року відповідна територія не передбачала перешкод, пов`язаних із збройним конфліктом або тимчасовою окупацією. Після деокупації території в листопаді 2022 року, жодних обмежень, що могли б перешкоджати використанню земель для господарської діяльності, не існувало. Обставини, пов`язані із потенційним замінуванням, про які зазначає представник відповідача, не можуть свідчити про існування для нього об`єктивних перешкод у використанні даної земельної ділянки. Процедура розмінування та приведення відповідних земельних ділянок у стан, придатний для господарської діяльності, вже передбачає активну поведінку орендаря, яка включає звернення до відповідних компетентних органів для організації обстеження земель, ініціювання процедур розмінування та вжиття інших необхідних заходів для забезпечення використання цих земель. Орендар, як сторона, яка володіє правом користування земельною ділянкою, має вирішити питання щодо розмінування та привести земельну ділянку в стан, придатний для сільськогосподарської діяльності. Крім того, якщо орендар зіткнувся з об`єктивними перешкодами, він мав звернутися до орендодавця, повідомити про ці обставини та обговорити можливі заходи для вирішення проблеми. Однак, суду не надано доказів того, що орендар ініціював відповідні процедури, звертався до компетентних органів чи подав конкретні заяви щодо обстеження і розмінування земель. Він не виявив належної активності, і саме тому земельні ділянки не були оброблені, а зобов`язання за договорами оренди не виконувались. Загальновідомі факти свідчать, що на відповідній території інші особи, які проявили активну господарську поведінку, вже досягли розмінування земельних ділянок, і ці землі використовуються в сільськогосподарських цілях не перший рік. Тому в даному випадку суд не може констатувати, що орендар не міг використовувати вказані земельні ділянки через об`єктивні причини, оскільки він сам не вжив належних заходів для вирішення цієї ситуації. Крім того, в даному випадку суд враховує, що земля є спеціальним предметом, який за своїми природними властивостями вимагає постійної опіки та догляду. Договірні відносини, що виникають між орендодавцем і орендарем, передбачають певні права та обов`язки, які повинні виконуватись належним чином. Весь масив обов`язків щодо подальшого використання земельної ділянки в першу чергу покладається на орендаря, який має право користування цією земельною ділянкою. Оскільки власник земельної ділянки, передаючи її в оренду, не має права користуватися нею, ініціатива щодо використання та догляду за земельною ділянкою повинна виходити від орендаря. Однак, в даному випадку орендар обрав пасивну позицію і не вжив належних заходів для активного використання землі, зокрема не організував обстеження та розмінування ділянки, не звернувся до орендодавця з відповідними запитами або пропозиціями щодо вирішення проблеми. Тому орендар не виконав свої зобов`язання за договорами оренди та не забезпечив належне використання земельної ділянки, не маючи для цього об`єктивних перешкод. В цьому контексті суд також враховує загальні приписи щодо істотності порушень умов договору, що містяться в Цивільному кодексі України. Згідно з положеннями статті 651 ЦК України, договір може бути розірваний за рішенням суду, якщо одна зі сторін істотно порушила умови договору, і таке порушення призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотним порушенням є таке, що суттєво порушує баланс прав і обов`язків сторін, викликаючи серйозні наслідки для виконання договору, що в свою чергу ставить під загрозу подальше виконання його умов. Враховуючи це, суд має ретельно оцінити всі обставини справи, наслідки порушення та ступінь довіри до контрагента, перш ніж приймати рішення щодо розірвання договору оренди землі. За описаних обставин, які стосуються поведінки орендаря впродовж 2023 та 2024 років, очевидним є те, що орендар самоусунувся від виконання своїх обов`язків орендаря, вживає усіх заходів, як для невиплати орендної плати, так і для залишення спірної земельної ділянки, створюючи штучні перешкоди для її повернення. Зокрема, це вбачається з того, що відповідачем вже після вжиття позивачем заходів щодо судового розв`язання спору було укладено договір відчуження права оренди на користь іншої юридичної особи, щодо якої жодних даних про господарську діяльність або інтерес цієї юридичної особи до вказаної земельної ділянки в матеріалах справи немає. Це свідчить про те, що орендар фактично втратив довіру, і подальше перебування спірної земельної ділянки вже у нового орендаря не дає підстав для очікувань, що вона буде використовуватися в майбутньому, а також що орендодавець отримає орендну плату за майбутні роки в добровільному порядку. З огляду на ці обставини, суд має підстави для висновку, що збереження договору оренди в умовах такої поведінки орендаря є неможливим, оскільки це порушує баланс прав та обов`язків сторін і фактично ставить під загрозу подальше виконання договору. Що стосується покликання представника відповідача на здійснення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає, що з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42022232090000075 від 12 квітня 2022 року вбачається, що розслідування здійснюється за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 438 КК України порушення законів і звичаїв війни. Зокрема, слідством встановлено два епізоди: перший стосувався незаконного вивезення невстановленими особами у військовій формі з території бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт» у селі Новорайськ трьох одиниць сільськогосподарської техніки (включаючи автомобіль КАМАЗ) 09 квітня 2022 року; другий стосувався захоплення 11 одиниць мультикоптерів DJI Agras (CE) 23 квітня 2022 року, що перебували на території підприємства, а також втрати підприємством можливості доступу до власного майна внаслідок окупації території. Разом із тим, вказане кримінальне провадження стосується саме фактів воєнних злочинів та пошкодження (або викрадення) майна підприємства, а не придатності або непридатності до використання впродовж 2023 та 2024 років конкретної орендованої земельної ділянки. Жодних доказів того, що за результатами досудового розслідування або у межах проведених слідчих дій спірна земельна ділянка була визнана такою, що не може використовуватись за цільовим призначенням, матеріали справи не містять. В матеріалах справи відсутні докази того, що зазначена земельна ділянка оголошена небезпечною для сільськогосподарського використання або на неї накладено санітарні, техногенні чи екологічні обмеження. Відтак, сам факт наявності відкритого досудового розслідування не може вважатися належним доказом, який би звільняв відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати або слугував підставою для невиконання договору за вказані два роки. Щодо посилання відповідача на розпорядження Херсонської обласної ради від 01 березня 2023 року №?24, суд зауважує, що відповідне розпорядження саме по собі не є правовою підставою для звільнення відповідача від виконання договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки. Це розпорядження носить виключно організаційно-декларативний характер та передбачає включення суб`єктів господарювання до переліку таких, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, для цілей звернення до державних органів чи участі в програмах підтримки. Однак воно не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, не скасовує зобов`язань, які покладені на нього договором оренди землі, та не містить жодної імперативної норми щодо автоматичного припинення чи призупинення нарахування та сплати орендної плати. Крім того, вказане розпорядження підлягає обов`язковому затвердженню на сесії обласної ради, про що прямо зазначено в його тексті. Відповідачем не надано доказів того, що розпорядження було належним чином затверджене та набуло чинності в установленому законом порядку. Водночас сам факт включення до переліку постраждалих суб`єктів не встановлює жодного факту, що безпосередньо впливає на зобов`язання відповідача за конкретним договором оренди та не свідчить про неможливість виконання саме обов`язку зі сплати орендної плати за спірну земельну ділянку. Отже, посилання на розпорядження Херсонської обласної ради не є належним і достатнім доказом для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди земельної ділянки за вказані роки. Що стосується посилання представника відповідача на розпорядження органів місцевого самоврядування щодо надання пільг з місцевих податків і зборів, зокрема й орендної плати за землю, суд зазначає таке. Відповідно до змісту вказаних розпоряджень, пільги зі сплати орендної плати стосуються земель комунальної власності, наданих в оренду, тобто відносин, у яких орендодавцем виступає територіальна громада. Натомість спірна земельна ділянка, яка є предметом спору, перебуває у приватній власності позивача, що підтверджується належними правовстановлюючими документами, і не належить до земель комунальної форми власності. Відтак, положення вказаних розпоряджень щодо звільнення від орендної плати на ці відносини не поширюються. Щодо вказівки у розпорядженнях на те, що окремі земельні ділянки не є об`єктом оподаткування у зв`язку з потенційним забрудненням вибухонебезпечними предметами, суд зазначає, що йдеться саме про потенційну загрозу, яка сама по собі не свідчить про наявність фактичного забруднення, яке б унеможливлювало використання спірної земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідачами не надано жодного акту технічного обстеження, сертифіката чи іншого документа, що підтверджував би реальний техногенний стан ґрунту або визнання спірної земельної ділянки непридатною до використання за 2023 та 2024 роки. Таким чином, наведені розпорядження не звільняють ані ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», ані ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», як нового орендаря, від обов`язку сплати орендної плати саме за спірну земельну ділянку, яка є приватною власністю і не віднесена до земель комунальної форми власності за вказаний період, а потенційна загроза забруднення не може тлумачитися як безумовна підстава для звільнення від виконання грошового зобов`язання за договорами оренди. Крім того, сприяння суб`єкту господарювання шляхом надання пільг з оподаткування (у тому числі звільнення від сплати земельного податку або мінімального податкового зобов`язання), як це передбачено відповідними розпорядженнями органів місцевого самоврядування, жодним чином не впливає на зміст та виконання договірних зобов`язань між орендодавцем і орендарем. Оподаткування та договірні відносини регулюються різними правовими інститутами. Норми податкового законодавства, які визначають порядок нарахування і сплати податку за землю, не мають впливу на зобов`язання сторін, що виникли з договору оренди землі приватної власності. Звільнення від земельного податку це публічно-правовий захід, спрямований на зменшення податкового навантаження, а не на звільнення від обов`язку сплачувати орендну плату, яка є елементом приватно-правового зобов`язання, погодженого сторонами в договорі. Таким чином, навіть за умов надання податкових пільг, договір залишається чинним, а орендар зобов`язаний виконувати всі його істотні умови, зокрема щодо сплати орендної плати, визначеної в розмірі, строках і порядку, погоджених сторонами. Що стосується посилань представника відповідача на постанову Херсонського та Миколаївського апеляційного суду, суд зазначає, що у даному випадку мова не йде про висловлення правової позиції, яка є обов`язковою до застосування судами нижчих інстанцій у розумінні статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, кожна справа розглядається судом з урахуванням конкретних фактичних обставин, наявних доказів та умов укладення договору, а тому правові висновки, викладені у наведених судових рішеннях, не можуть автоматично застосовуватись до спірних правовідносин у цій справі. Обставини, встановлені під час розгляду даної справи, свідчать, що представник відповідача не довів факту наявності обставин, на які посилався у відзиві, зокрема щодо наявності форс-мажорних обставин або неможливості використання земельної ділянки, у зв`язку з чим доводи відповідача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Що стосується покликань представника відповідача на дані, які містяться в інтерактивній мапі територій, потенційно забруднених вибухонебезпечними предметами, суд, відповідно до частини сьомої статті 85 ЦПК України, здійснив огляд зазначеного веб-ресурсу. Встановлено, що за веб-адресою https://mine.dsns.gov.ua/ розміщено інтерактивну мапу територій, які потенційно можуть бути забруднені вибухонебезпечними предметами. Вказана мапа дозволяє здійснювати огляд інформації у реальному часі та відображає актуальні на момент огляду дані щодо ймовірних небезпечних ділянок. Разом з тим, зазначена мапа не містить історичних даних про стан територій у минулі періоди часу, зокрема на період, який є предметом судового розгляду, а також не підтверджує факт реального забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, а лише відображає потенційний ризик такого забруднення. Отже, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладено між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, наявні підстави для розірвання договору оренди, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. Оскільки орендар відповідно до умов договору оренди землі у редакції додаткової угоди №1500005 від 28 липня 2017 року, додаткової угоди №1500005-3 від 28 лютого 2018 року та додаткової угоди №1500005-2 від 19 серпня 2019 року зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6520981500:06:035:0020 у розмірі 7,87 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 361 306,53 грн, що складає 28 432,83 грн за кожен повний рік оренди, а судом встановлено факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» обов`язку щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, наявна заборгованість з орендної плати перед орендодавцем за вказаний період у сумі 56 865,66 грн, що складається із сум орендних платежів за 2023 та 2024 роки. Вказана заборгованість свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору оренди землі та відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для його дострокового розірвання. Що стосується посилань позивача щодо виникнення заборгованості з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою впродовж 2022 року, суд зазначає, що вищенаведені обставини стосовно перебування спірної земельної ділянки на території, яка відповідно до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України28 лютого 2025 року № 376 була тимчасово окупованою в період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року, свідчать про те, що орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не міг користуватися нею впродовж вказаного періоду із незалежних від нього причин і як наслідок, з урахуванням сезонного виду господарства, не міг провести посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю. Такі обставини свідчать про необхідність застосування в даному випадку положень частини шостої статті 762 ЦК України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. На цій підставі доводи позивача у цій частині суд визнає необґрунтованими. Разом з цим, суд зазначає, що відсутність вини орендаря щодо невиплати орендної плати за 2022 рік, тобто неумисне допущення ним порушення відповідних умов договору, хоча враховане при розгляді даної справи, проте не впливає на наявність підстав для задоволення вимоги про розірвання договору оренди, адже в даному випадку невиплата орендної плати в повному обсязі за 2023 рік та 2024 рік утворює систематичність порушення строків сплати орендної плати, аналіз щодо чого судом був наведений. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач систематично не виконував обов`язок зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням договору відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 ЦК України. Водночас у матеріалах справи відсутні докази, що несплата за вказаний період була спричинена форс-мажорними обставинами або іншими незалежними від відповідача причинами, які б унеможливлювали виконання його зобов`язань. При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт», заперечуючи проти розірвання договору оренди землі та одночасно наполягаючи на відсутності у нього обов`язку сплачувати орендну плату, не пропонує жодних шляхів врегулювання ситуації, не обґрунтовує можливості чи строків поновлення платежів, не подає будь-якого реалістичного плану подальшого користування спірною земельною ділянкою. Така пасивна позиція не лише позбавляє позивача права на отримання доходу з належного йому об`єкта приватної власності, але й призводить до залишення земельної ділянки в стані господарської ізоляції на невизначений час, коли власник позбавлений реальної можливості як самостійно її використовувати, так і передати в оренду іншому добросовісному користувачу. Такий стан речей є неприпустимим як з точки зору охорони прав орендодавця, так і з огляду на суспільно значущу потребу у стабільному сільськогосподарському виробництві в умовах воєнного стану, коли збереження та ефективне використання земельного фонду країни набуває особливої ваги для забезпечення продовольчої безпеки держави. Крім того, відповідно до засад земельного законодавства, земля як об`єкт особливого правового режиму повинна використовуватись раціонально та відповідно до її цільового призначення. Тривале утримання земельної ділянки у невизначеному правовому стані без її обробітку суперечить публічному інтересу та створює ризик поступової деградації ґрунтів, втрати їх родючості, засмічення бур`янами й зниження якісних характеристик, що унеможливлює ефективне сільськогосподарське використання у подальшому. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідачів. Позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а тому судові витрати у вказаному розмірі слід стягнути з відповідачів ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» порівну, тобто з кожного по 605,60 грн. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та

Outcome: approved