Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути з ТОВ «Київ-Атлантик Україна» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, надавши позивачу строк для подання доказів, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розміру та обґрунтування понесених судових витрат, які просить стягнути з відповідача, обґрунтовуючи позов наступним. 03.06.2021 близько 08 години 40 хвилині, [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем NISSAN X-TRAir, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись ділянкою автодороги Ржищів-Яблунівка, Обухівського району, Київської області, поза межами населених пунктів, проїжджаючи нерегульоване перехрестя головної та другорядної дороги на відстані 2 км від села Півці, Обухівського району, Київської області в напрямку села Пії, в порушення Правил дорожнього руху, а саме: п.16.11 ПДР - перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, під час виконання маневру ліворуч здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, на нерегульованому перехресті з другорядної дороги, не надав перевагу у русі водієві автомобіля RENAULT DUSTER, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в напрямку міста Кагарлика, Обухівського району, Київської області, що призвело до зіткнення. В результаті чого водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до медичного закладу (КЗ KOKЛ), попередній діагноз: множинні переломи ребер. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 136 від 23.07.2021 встановлено, що у [PERSON] , 1995 року народження, згідно наданої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді пара орбітальної гематоми зліва, саден м`яких тканин тулуба та кінцівок, перелому першого ребра зі зміщенням уламків праворуч. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, та за ступенем тяжкості відносяться: перелом першого ребра справа - до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, інші окремо взяті ушкодження - до тілесних ушкоджень. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних у фабулі постанови, тобто при ДТП яка мала місце 03.06.2021 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП. Таким чином, грубе порушення водієм автомобіля NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] в порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року було задоволено клопотання трудового колективу товариства з обмеженої відповідальності «Європейський протеїн Україна» про передачу [PERSON] на поруки трудового колективу задоволено. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу товариства з обмеженої відповідальності «Європейський протеїн Україна», а кримінальне провадження № 12021111230000547 від 03.06.2021 року закрито. 18 липня 2023 [PERSON] звернувся до АТ СК «Інго» із заявою про здійснення страхового відшкодування щодо події яка трапилася 03.06.2021 р. на автодорозі Ржищів-Яблунівка, Обухівського району, Київської області, поза межами населених пунктів за участю водії [PERSON] та [PERSON] . Відповідь про розгляд заяви [PERSON] тривалий час не надходила, тому адвокатом Хорошун О.В. направлялися відповідні адвокатські запити щодо встановлення результатів розгляду заяви [PERSON] . На адвокатський запит від 02 січня 2024 року було направлено відповідь ВТ СК «Інго» відмовлено у страховій виплаті [PERSON] . При зверненні до акціонерного товариства «INGO» позивачу було відмовлено, оскільки у АТ СК «Інго» не виникло обов`язку здійснення виплати страхового відшкодування, так як судом питання про стягнення суми відшкодування з АТ СК «Інго» на користь [PERSON] не вирішувалося, і компенсація проведена на добровільній основі, а саме з безпосереднім винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Позивач у справі не може погодитися з такою позицією страховика, оскільки випадки відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень даної статті, а саме положень 37.1. підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 37.1.5. підпункт 37.1.5 пункту 37.1 статті 37 виключено 37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. 37.3. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Жодного рішення на адресу [PERSON] рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови не надходило до даного часу. В той же час на адресу адвоката Хорошун О.В. надійшла відповідь АТ СК «Інго» про те, що [PERSON] відмовлено у страховій виплаті. При цьому надаючи відповідь на адвокатський запит, страховик не звернув увагу, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом N 1961- IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N 1961-IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав. Так, у період часу з 23.06.2018 по 22.01.2024 [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Київ-Атлантик Україна» (на даний час ТОВ Київ-Атлантик Україна), та був призначений на посаду директора, заступника Генерального директора ПрАТ «Київ-Атлантик Україна», за сумісництвом. Відповідно до наказу № 4-1 від 02.01.2020 «Про використання службового автомобільного транспорту» та додатку № 1 до наказу за [PERSON] закріплено службовий автомобіль «Nissan Х-Trail», д.н.з. [NUMBER] . У момент ДТП Відповідач [PERSON] на службовому транспортному засобі рухався на робоче місце, яке було розташоване за адресою: Київська область, м. Миронівка, вул. Степова, 8, тобто виконував свої трудові (службові) обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Верховний суд України у справі № 6-933цс16 прийшов до наступного висновку правова позиція ВСУ: відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових(службових) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Дана правова позиція визначена Верховним судом у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 457/821/20 провадження № 61-2021СВ22. Відповідно до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14- 61цс18). Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року було задоволено клопотання трудового колективу Товариства з обмеженої відповідальності «Європейський протеїн Україна» про передачу [PERSON] на поруки трудового колективу задоволено. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу товариства з обмеженої відповідальності «Європейський протеїн Україна», а кримінальне провадження № 12021111230000547 від 03.06.2021 року закрито. Таким чином, встановлено підстави для цивільної відповідальності, відповідача [PERSON] та причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 136 від 23.07.2021 встановлено, що у [PERSON] , 1995 року народження, згідно наданої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді пара орбітальної гематоми зліва, саден м`яких тканин тулуба та кінцівок, перелому першого ребра зі зміщенням уламків праворуч. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, та за ступенем тяжкості відносяться: перелом першого ребра справа до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, інші окремо взяті ушкодження до тілесних ушкоджень. З 03 червня 2021 року по даний час позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що йому періодично потрібне лікуванні в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, травма щодня дає про себе знати в повсякденному житті та турбує його, не дивлячись на молодий вік він має постійні болі в області спини, що зумовлює дискомфорт та страждання, душевні страждання оскільки розуміє, що стан його здоров`я в зв`язку з отриманими ушкодженнями постійно нестабільний і йому приходиться пристосовуватися до життя. Відтак, моральну шкоду, яка йому заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 03 червня 2021 року та внаслідок якої йому заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості він оцінює в розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень) та підлягає стягненню з роботодавця винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] - Приватним акціонерним товариством «Київ-Атлантик Україна» (на даний час ТОВ Київ-Атлантик Україна). Відповідно до ч.3 ст.28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Місцем вчинення дорожньо-транспортної пригоди є ділянка дороги Ржищів-Яблунівка Обухівського району Київської області, що територіально відноситься до Кагарлицького району, тому вважаємо, що даний позов підсудний саме Кагарлицькому районному суду Київської області. Щодо строку звернення з даним позовом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року було задоволено клопотання трудового колективу товариства з обмеженої відповідальності «Європейський протеїн Україна» про передачу [PERSON] на поруки трудового колективу задоволено. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу товариства з обмеженої відповідальності «Європейський протеїн Україна», а кримінальне провадження № 12021111230000547 від 03.06.2021 року закрито. Перебіг позовної давності для позивача розпочався із моменту набуття [PERSON] статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства після звільнення відповідача від кримінальної відповідальності, строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди вважають не пропущено. Відповідно до ч. 9 п. 3 ст. 175 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи позивачем понесені судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу, орієнтовна загальна вартість яких складає приблизно 25000 грн. У відповідності до ч. 10 п. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляють, що було подано позов про відшкодування шкоди завданої матеріальної та моральної шкоди до [PERSON] , страхової компанії «Інго», співвідповідач ТОВ «Київ-Атлантик» справа №368/1044/24. Представник відповідача в особі ТОВ «Київ-Атлантик Україна» адвокат Ялов О.О. просить суд застосувати позовну давність до позову [PERSON] до ТОВ «Київ-Атлантик Україна», треті особи: [PERSON] та АТ «Страхова Компанія «Інго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та відмовити в позові в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває справа № 368/2107/25 за позовом [PERSON] до ТОВ «Київ-Атлантик Україна», треті особи: [PERSON] та АТ «Страхова Компанія «Інго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Ухвалою від 17.12.2025 року відкрито провадження у справі та, серед іншого, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, всіх письмових та електронних доказів, висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач категорично не погоджується з позовом позивача, вважає його надуманим, безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідачем визнаються наступні обставини, а саме ті, які встановлено Кагарлицьким районним судом Київської області під час розгляду справи № 368/710/21: 1. Третя особа [PERSON] 03.06.2021 близько 08 години 40 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись ділянкою автодороги Ржищів - Яблунівка, Обухівського району, Київської області, поза межами населених пунктів, проїжджаючи нерегульоване перехрестя головної та другорядної дороги на відстані 2 км від села Півці, Обухівського району, Київської області в напрямку села Пії, в порушення Правил дорожнього руху, а саме: п.16.11 ПДР - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, під час виїзду з другорядної дороги на головну та її перетині, не надав перевагу у русі водієві автомобіля RENAULT DUSTER, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в напрямку міста Кагарлика, Обухівського району, Київської області, що призвело до зіткнення. У результаті чого водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до медичних закладів. 2. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 136 від 23.07.2021 встановлено, що у [PERSON] , 1995 року народження, згідно наданої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді пара орбітальної гематоми зліва, саден м`яких тканин тулуба та кінцівок, перелому першого ребра зі зміщенням уламків праворуч. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, та за ступенем тяжкості відносяться: перелом першого ребра справа - до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, інші окремо взяті ушкодження до тілесних ушкоджень. 3. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних у фабулі постанови, тобто при ДТП яка мала місце 03.06.2021 і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП. 4. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 111/Е від 09.08.2022 встановлено, що у [PERSON] , 1995 року народження, мали місце ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми зліва, саден м`яких тканин тулуба та кінцівок, перелому 1-го ребра праворуч, а також компресійно-уламковий перелом тіла 12-го грудного хребця. Описані ушкодження утворились від дії тупого (-их) предмета (-ів), по давності можуть відноситися по строку і обставинам вказаним в ухвалі суду, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21-го дня. 5. Тілесне ушкодження у вигляді компресійного перелому 12-го грудного хребця могло утворитися і знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з обставинами дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.06.2021. 6. На момент виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ СК «Інго» на підставі полісу № АР594409. Відповідно до страхового договору ліміт страхового відшкодування шкоди завданої здоров`я становить 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень. За шкоду заподіяну майну 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень. В основу позову покладено наступні обставини та твердження позивача, з якими відповідач категорично не погоджується: 1. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 2. Перебіг позовної давності для позивача розпочався із моменту набуття [PERSON] статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Відповідач категорично не погоджується із зазначеними обставинами та твердженнями позивача, покладеними в основу позову, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, хибними та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне. 1. Щодо моральної шкоди. позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 100 000 грн. На думку відповідача, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки у позовній заяві не зазначено: у чому саме полягає завдана позивачу моральна шкода та відсутні докази в обґрунтування її розміру. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України: розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Натомість, доводи позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Сам по собі факт заподіяння тілесних ушкоджень не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки для її стягнення необхідно довести наявність моральних чи фізичних страждань, їх інтенсивність і тривалість, причинно-наслідковий зв`язок між такими стражданнями та діями відповідача, а також обґрунтованість заявленого розміру компенсації. Водночас позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував наявність постійних або тривалих моральних страждань, необхідність систематичного лікування, істотні обмеження у повсякденному житті чи втрату соціальної або професійної активності. Наведені у позовній заяві твердження щодо «постійних болів», «дискомфорту» та «душевних страждань» мають виключно суб`єктивний та оціночний характер і не підтверджені жодними медичними документами або іншими належними доказами, що суперечить вимогам статей 76-81 ЦПК України. Висновки судово-медичних експертиз, на які посилається позивач, лише констатують факт тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, однак не містять жодних відомостей про наявність тривалих негативних наслідків для здоров`я. Таким чином, самі по собі зазначені висновки не можуть свідчити про наявність моральної шкоди у заявленому розмірі. Крім того, заявлений розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн. є довільним, не підтвердженим жодними розрахунками та не відповідає критеріям розумності, справедливості й співмірності, які відповідно до практики Верховного Суду підлягають обов`язковому врахуванню при визначенні розміру такої компенсації. Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц: розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Між іншим, 06.09.2021 [PERSON] добровільно відшкодував шкоду завдану ДТП, а саме 44 492, 66 грн., що є повною вартістю лікування і підтверджується наданими позивачем квитанціями + 5 507,34 грн. сума відшкодування моральної шкоди. Доказами добровільного відшкодування шкоди є квитанція 0.0.2255301683.1 (код квитанції 9244-0424-3069-0057) від 06.09.2021. Між іншим, факт добровільного відшкодування шкоди [PERSON] під час судового розгляду у кримінальному провадженні підтвердив і сам потерпілий (позивач у даній справі). Даний факт додатково підтверджує, що [PERSON] усіма можливими способами вчиняв дії для мінімізації моральної шкоди завданої останнім. Таким чином, третя особа у справі [PERSON] добровільно відшкодував моральну шкоду завдану у зв`язку з ДТП Позивачу у розмірі 5 507,34 грн. та, на переконання відповідача, дана сума відшкодування моральної шкоди є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не призведе до безпідставного їх збагачення. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Доводи позивача про те, що строк позовної давності не пропущено, є безпідставними та такими, що не відповідають положенням цивільного законодавства. Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як убачається з матеріалів справи, позивачу з моменту дорожньо-транспортної пригоди (03.06.2021) було достеменно відомо: про факт завдання йому шкоди; про характер та обсяг отриманих тілесних ушкоджень; про особу, дії якої, на його думку, стали причиною шкоди; про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, саме з моменту ДТП у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди, а отже саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності. Посилання позивача на те, що перебіг позовної давності слід обчислювати із моменту набуття [PERSON] статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону. Норми цивільного законодавства не пов`язують початок перебігу позовної давності з результатами кримінального провадження, а тим більше з моментом набуття особи статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Право на звернення з цивільним позовом не залежить від наявності чи відсутності обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження. Крім того, закриття кримінального провадження у зв`язку з передачею особи на поруки не є реабілітуючою підставою та не створює нових цивільно-правових наслідків, які б впливали на перебіг строку позовної давності. Таким чином, на момент звернення позивачем до суду з даним позовом, сплинув строк позовної давності. За таких обставин вимоги позивача заявлені з пропуском установленого законом строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Зважаючи на викладене вище, відповідач вважає позов надуманим, безпідставним, поданим з пропуском строку позовної давності, з огляду на що відсутні підстави для його задоволення. На виконання вимог ст. 134 ЦПК України відповідач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 50 000,00 грн. Докази понесення таких витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. Серед обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначено те, що «перебіг позовної давності для позивача розпочався із моменту набуття [PERSON] статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.» Втім, зазначене твердження позивача про те, що строк позовної давності не пропущено, є безпідставними та такими, що не відповідають положенням цивільного законодавства. Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як убачається з матеріалів справи, позивачу з моменту дорожньо-транспортної пригоди (03.06.2021) було достеменно відомо: про факт завдання йому шкоди; про характер та обсяг отриманих тілесних ушкоджень; про особу, дії якої, на його думку, стали причиною шкоди; про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, саме з моменту ДТП у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди, а отже саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності. Посилання позивача на те, що перебіг позовної давності слід обчислювати із моменту набуття [PERSON] статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону. Норми цивільного законодавства не пов`язують початок перебігу позовної давності з результатами кримінального провадження, а тим більше з моментом набуття особи статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Право на звернення з цивільним позовом не залежить від наявності чи відсутності обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження. Крім того, закриття кримінального провадження у зв`язку з передачею особи на поруки не є реабілітуючою підставою та не створює нових цивільно-правових наслідків, які б впливали на перебіг строку позовної давності. Таким чином, на момент звернення позивачем до суду з даним позовом, сплинув строк позовної давності. За таких обставин вимоги позивача заявлені з пропуском установленого законом строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Як передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник третьої особи в особі [PERSON] адвокат Соколовський В.Л. просить суд у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Товариства «Київ-Атлантик України», треті особи [PERSON] , АТ СК «ІНГО» про відшкодування моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення відмовити та

Outcome: partial