Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

07 листопада 2025 року Орган опіки та піклування Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконують батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, щодо виховання та розвитку свого сина [PERSON] , не проявляють до нього піклування, не цікавляться життям та здоров`ям дитини, протягом тривалого часу зловживають спиртними напоями, притягувалися до адміністративної відповідальності.Син [PERSON] з 08.10.2024 по 30.12.2025 перебував на утриманні КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини», а з 31.12.2025 і дотепер влаштований у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] в с. Миротин Рівненського району, Рівненської області. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву від 02.03.2026, якою позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без її участі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв та клопотань від останніх не надходило. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.12.2023. Зі змісту ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). З роз`яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сім`ї [PERSON] від 07 жовтня 2024 року Служби у справах дітей Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області, будинок в занедбаному стані, скрізь брудно, вікна закриті ганчірками, освітлення недостатнє. Сім`я живе в одній кімнаті, яка заставлена меблями і речами. В будинку відсутнє харчування для дитини відповідного віку. Батьки схильні до зловживання алкогольними напоями. Батько [PERSON] офіційно непрацевлаштований, має поодинокі підробітки. Мати [PERSON] не займається медичним обстеженням сина. За зовнішнішніми ознаками [PERSON] відстає у розвитку, адже на момент обстеження хлопчику 1 рік, він самостійно не може стояти, сидіти та ходити, мав підвищену температуру. Мати [PERSON] дала згоду на влаштування [PERSON] до КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини». Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сім`ї [PERSON] від 08 липня 2025 року Служби у справах дітей Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області, за адресою: вул. Травнева, 51, с. Кунин, Рівненського району, Рівненської області, зареєстровано 13 та фатично проживають 9 осіб. Санітарні умови не придатні для проживання дітей, стіни не побілені, в повітрі відчувається різкий неприємний запах брудних речей, приміщення не провітрюється, захарещено одягом та іншими речами. Наявні місця для сну дітей - двоярусні ліжка, проте постіль брудна. Батько [PERSON] нікуди не виїжджає, часто вживає алкогольні напої, хворіє епілепсією, проте до лікарів звертатись не бажає. Мати [PERSON] , яка зареєстрована в с. Буща Рівненського району Рівненської області за місцем проживання була відсутня. Зі слів дорослих мешканців будинку [PERSON] більше як пів року за місцем проживання не з`являється, на даний час її місце перебування ні чоловіку, ні іншим мешканцям не відоме. Зазначено, що син [PERSON] з 08.10.2024 перебуває на утриманні в КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини». Згідно постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06.09.2024, справа №562/2785/24, [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 статті 184 КУпАП України, за неналежне виконання батьківських обов`язків через зловживання спиртними напоями, антисанітарію в будинку. Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13.11.2024, справа №562/3600/24, [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 статті 184 КУпАП України, за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина: [PERSON] [INFO] , який 08 жовтня 2024 року близько 12:10 години за місцем проживання по [ADDRESS] знаходився у бездоглядному стані, та не з"являється з дитиною на планові щомісячні медичні огляди. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.09.2013, справа №562/168/13 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки-характеристики №08 від 29.01.2026 видаї Здовбицькою сільською радою, [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо, притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Згідно акту оцінки потреб сім`ї/особи від 22.01.2025, а також акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] має затримки в розвитку, потребує догляду. В наслідок занедбалості поміщений до КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини». Відповідно до листів КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини» №235 від 07.04.2025, №530 від 03.09.2025 та №84 від 29.01.2026 [PERSON] з 08.10.2024 по 30.12.2025 перебував в даному закладі. Згідно «Книги обліку відвідувань батьками та родичами дітей КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини» РОР, за весь час перебування в закладі ніхто з батьків не навідував дитину, не телефонував в заклад, щоб поцікавитись станом її здоров`я. Рішенням виконавчого комітету Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області №142 від 23.12.2025 припинено перебування [PERSON] у КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини» та влаштовано у патронатну сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви патронатного вихователя [PERSON] від 27.01.2026 за весь час перебування [PERSON] в патронатній сім`ї, а саме в період з 31.12.2025 по 27.01.2026 ніхто з батьків чи членів його сім`ї не навідував дитину, не телефонував, щоб поцікавитись станом його здоров`я. Згідно висновку органу опіки та піклування Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області вважається за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки останні ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Жоден з батьків не може створити малолітній дитині належних умов для виховання та розвитку. У частині першійстатті 9 Конституції Українипередбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункту 1 статті 18 Конвенції). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ятастатті 7 СК України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 202/7712/18 (провадження № 61-3357св21) вказано, що «тлумачення пункту 2 частини першоїстатті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантованістаттею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюєтьсястаттею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантованостаттею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушеннястатті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно достатті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Установлені судом обставини свідчать про винну поведінку відповідачів з виконання обов`язків по вихованню та піклуванню свого малолітнього сина. Позивачем доведені підстави, передбачені частиною першоюстатті 164 СК України для позбавлення відповідачів батьківських прав як крайнього заходу, оскільки [PERSON] та [PERSON] не виявляють піклування та турботи до дитини, станом здоров`я дитини не піклуються, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримують, необхідних умов для проживання дитині не забезпечують, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання [PERSON] та [PERSON] брати участь у вихованні та розвитку дитини матеріали справи не містять та відповідачі таких не надали. Врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачі, не цікавляться життям сина, самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про застосування до відповідачів крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав, оскільки вони свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Згідно частин 2,3 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно положеньст. 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно достатті 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати своїх дітей, враховуючи те, що відповідачі є працездатними особами, мають можливість працювати та отримувати заробітну плату, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів та стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, у розмірі по 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2025 року та до повноліття дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: partial