Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви Через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «КВІГ») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 33 665,98 грн, а також 2 422,40 грн сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог ПрАТ «УСК «КВІГ» зазначило, що 13 грудня 2020 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО2530491. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортним засобам (далі ТЗ) було завдано механічних пошкоджень. Постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Представник позивача посилається на те, що із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася страхова компанія потерпілої особи ПАТ «НАСК «Оранта» та надала всі необхідні документи. На підставі цих документів були складені страхові акти та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 33 665,97 грн. Оскільки, постановою суду встановлено, що [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, таким чином у позивача виникло право регресного позову на фактично виплачену суму, на підставі підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (далі Закон №1961-IV). 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомилися належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа, однак у позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, також висловив позицію щодо підтримки позову у повному обсязі й у разі неявки відповідача не заперечив стосовно можливості ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Статтею 128 ЦПК України унормовано особливості виклику учасників справи у судове засідання судовими повістками про виклик. Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як було зазначено, позивач та його представник скористалися вимогами цієї норми. Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, представник позивача заявив клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини, встановлені судом. 13 грудня 2020 року о 16 год. 42 хв. на вул. 15 Квітня, 1Е, м. Тернопіль, водій [PERSON] , керуючи ТЗ «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з ТЗ «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року (справа № 607/21880/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 12, 13). Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року (справа № 607/21924/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (а.с. 14 16). ТЗ «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «УСК «КВІГ» з 07 липня 2020 року по 06 липня 2021 року, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2530491 (а.с. 39, 40). [PERSON] належить на праві приватної власності ТЗ «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 21). ТЗ «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПАТ «НАСК «Оранта» з 03 грудня 2020 року по 02 грудня 2021 року, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, договір комплексного страхування автопарасолька серія АР № 9567191, договір серія ЕАП № 0088761 (а.с. 20). 14 грудня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою про страхове відшкодування, реєстраційний № 615, до ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 19). 14 грудня 2020 року був проведений акт огляду ТЗ «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , про що свідчить протокол (акт) огляду транспортного засобу, номер справи 41310 (а.с. 22 27). Відповідно до ремонтної калькуляції № 41310 від 16 грудня 2020 року вартість ремонту становить 70 666,80 грн (а.с.28 30). Страховим актом № СТО-20-41310/1 від 23 грудня 2020 року сума страхового відшкодування становить 36 265,97 грн (а.с. 31). Розрахунком страхового відшкодування, затвердженого директором Департаменту врегулювання збитків та контролю аутсорсингу, сума страхового відшкодування складає 36 265,97 грн (а.с. 32). Платіжним дорученням № 62155 від 24 грудня 2020 року та реєстром безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання, реєстр № 242 від 24 грудня 2020 року, ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило перерахування у сумі 461 354,53 грн, зокрема: [PERSON] у розмірі 36 265,97 грн (а.с. 33, 34). ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося за вих. № 08-03-14/1-04/433 від 19 січня 2021 року із заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 36 265,97 грн до ПрАТ «УСК «КВІГ», в якій просило сплатити суму страхового відшкодування у порядку регресу в розмірі 36 265,97 грн на розрахунковий рахунок ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 17, 18). Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування до справи № 210000386663 на підставі калькуляції № 41310 від 16 грудня 2020 року, претензії № 08-03-14/1-04/433 від 19 січня 2021 року ПАТ «НАСК «Оранта» від 28 січня 2021 року ПрАТ «УСК «КВІГ» сума страхового відшкодування становить 33 665,97 грн, безумовна франшиза складає 2 600 грн (а.с. 35). Відповідно до страхового акту № 210000386663 від 28 січня 2021 року, затвердженого директором департаменту врегулювання страхових випадків ПрАТ «УСК «КВІГ» від 29 січня 2021 року сума страхового відшкодування становить 33 665,97 грн (а.с. 36, 37). 29 січня 2021 року ПрАТ «УСК «КВІГ» здійснило перерахування суми страхового відшкодування у розмірі 33 665,97 грн на розрахунковий рахунок ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 38). 23 квітня 2024 року за вих. № 13226/ІНС ПрАТ «УСК «КВІГ» надіслала на адресу [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 33 665,97 грн (а.с. 41, 42). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (перше речення пункту 1). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На момент виникнення спірних правовідносин питання у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України були унормовані Законом № 1961. Як вказано у пункті 1.1 статті 1 Закону № 1961 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. У пункті 1.3 Закону № 1961 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що потерпілі юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону № 1961 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. У статті 6 Закону № 1961 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Згідно статті 5 Закону № 1961 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За статтею 108 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Слід зазначити, що згідно статті 38 Закону № 1961 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Законом № 1961 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначені обов`язки учасників ДТП (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Як було зазначено, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року (справа № 607/21880/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Крім того, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року (справа № 607/21924/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на наведене та відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, які були встановлені згаданими постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Як вказано у підпункті «а» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону №1961-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, у ПрАТ «УСК «КВІГ» виникло право вимоги (регресного позову) до [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася 13 грудня 2020 року о 16 год. 42 хв. на вул. 15 Квітня, 1Е, м. Тернопіль, з вини відповідача, що встановлено постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 року (справа № 607/21880/20). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказано у статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд зауважує, що позивач обґрунтував позовні вимоги належними та допустимими доказами, водночас відповідач жодних доказів на спростування позовних вимог не надав. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Враховуючи викладене, суд, оцінивши належним чином подані позивачем докази та положення законодавства, дійшов висновку, що ПрАТ «УСК «КВІГ» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позов про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволений в повному обсязі, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ЗР021259 від 20 лютого 2025 року (а.с. 45, 46), обов`язок щодо сплати судового збору на користь ПрАТ «УСК «КВІГ» слід покласти на [PERSON] .

Outcome: approved