Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Дніпровської міської ради № 940 від 21.09.2021 року. Разом із нею у вказаній квартирі зареєстрована, але не проживає з травня 2019 року Відповідач [PERSON] . Позивач вказала, що Відповідач понад п`ять років тому добровільно виїхала на постійне місце проживання за кордон, участі в утриманні житла не бере, особистих речей у квартирі не має. Факт непроживання підтверджується Актом від 24.11.2025 року, складеним КП «Жилсервіс-5» ДМР. Наявність реєстрації Відповідача створює Позивачу перешкоди у реалізації права на приватизацію житла та змушує нести надмірні витрати на оплату комунальних послуг (а.с. 1-4). Представник відповідача Калганової О.Р. у підготовчому судовому засіданні надав заяву про визнання позову, зазначивши, що Відповідач дійсно тривалий час проживає за межами України, на спірну житлову площу не претендує та визнає, що втратила право користування нею. Позивач та його представник у судовому засіданні не заперечували проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник позивача зазначив, що протягом п`яти днів після прийняття рішення ним буде подано заяву про розподіл судових витрат щодо надання правової допомоги. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, заяв, клопотань від останнього на адресу суду не надходило. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 27 січня 2026 року справі відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі (а.с. 22-22 зі звороту). Представник відповідач 30 січня 2026 подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с. 27). В підготовчому судовому засіданні судом заслухано позивача, представника позивача, представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 940 від 21.09.2021 року Позивача [PERSON] визнано основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до довідки № 1980 про склад сім`ї за вказаною адресою в тому числі зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Згідно з Актом про непроживання від 24.11.2025 року, підписаним мешканцями будинку та завіреним обслуговуючою організацією, [PERSON] не проживає у спірній квартирі з травня 2019 року по теперішній час, її речі в квартирі відсутні. Відповідач виїхала з квартири добровільно, перешкод у користуванні житлом їй не чинилося, поважних причин відсутності понад встановлені законом строки не встановлено (а.с. 15). ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою про вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (стаття 72 ЖК України). Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі визнання таких причин поважними суд може продовжити вказаний строк. Виходячи з аналізу правових норм член сім`ї наймача (колишній член сім`ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами статті 264 ЦПК України. Судом встановлено, що Відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з травня 2019 року, тобто понад п`ять років. Будь-яких доказів того, що відсутність Відповідача за місцем реєстрації була зумовлена поважними причинами (навчання, лікування, тривале відрядження тощо) або чиненням їй перешкод з боку Позивача у користуванні житлом, суду не надано. Навпаки, судом з`ясовано, що виїзд Відповідача мав добровільний характер у зв`язку зі зміною місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що представник відповідача Калганової О.Р. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, таке визнання є добровільним, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, оскільки фактичне непроживання особи у житлі понад встановлені законом строки підтверджено належними доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Наявність реєстрації особи, яка фактично втратила право користування житлом, створює Позивачу перешкоди у реалізації житлових прав, у тому числі права на приватизацію державного житлового фонду згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також покладає на Позивача додатковий тягар з оплати комунальних послуг, що розраховуються за кількістю зареєстрованих осіб. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Інша половина судового збору (50%) підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Таким чином, поверненню з бюджету підлягає 605,60 грн., а стягненню з Відповідача на користь Позивача 605,60 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судом взято до уваги заяву представника позивача про намір подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, це питання буде вирішено судом шляхом винесення додаткового рішення після надання відповідних доказів. На підставі викладеного, ст.ст. 71,72 ЖК України,

Outcome: approved