Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» - адвокат Томилко О.Б. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредитної лінії №424368384 від 03.09.2024 у сумі 56537 грн. 56 коп., судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 03.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») і [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір кредитної лінії №424368384. На підставі цього договору відповідачу надано кредит у розмірі 18300,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за вказаним договором, перерахувавши відповідачу грошові кошти у розмірі 18300,00 грн. на її банківську картку № [NUMBER] . Проценти та вартість послуг за користування кредитними коштами передбачено розділом 8 договору. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 56537 грн. 56 коп., з яких: заборгованість по кредиту -18296,83 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом -38240,73 грн.; заборгованість по комісії за надання кредиту -0,00 грн.. На підставі договору факторингу №МВ-ТП/29 від 31.03.2025 року, право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс»). Внаслідок порушення [PERSON] умов договору, неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки, а також несплати процентів, заборгованість відповідача за договором кредитної лінії №424368384 від 03.09.2024 року становить 56537,56 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості, а також судові витрати, що складаються з 2422,40 грн. сплаченого судового збору і 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Крім того, данною ухвалою витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію про рух коштів по банківському рахунку за картою № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] , зокрема за 03.09.2024 на суму 18300,00 грн. 11.12.2025 року з АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана судом інформація з якої вбачається, що в банку на ім`я [PERSON] , емітовано карту № [NUMBER] та по данному рахунку було зарахування коштів на суму 18300 грн., від 03.09.2024 року та надано виписку по рахунку № [NUMBER] . 05.12.2025 року через систему «Електронний суд» відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого вказує, що позовні вимоги у заявленному розмірі 56537,56 грн. не визнає, вважає їх необгрунтованими та несправедливими, оскільки ці кошти були взяті нею вимушено, під тиском обставин, виключно для погашення заборгованостей перед іншими фінансовими установами. Крім того, посилається на те, що 12.03.2025 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який є військовослужбовцем ЗСУ з 2022 року, тобто будь-які нарахування понад тіло кредиту після 12.05.2025 року є незаконними. Визнає позовні вимоги частково у розмірі фактично отриманих коштів -18300,00 грн. а у стягненні заборгованості за відсотками, пені і штрафів просить відмовити у повному обсязі. 05.12.2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] подано заяву про вступ у справу як третьої особи щодо предмета спору, на стороні відповідача. Заява обгрунтована тим, що він є офіційним чоловіком відповідача та є військовослужбовцем ЗСУ; у даній справі рішення суду безпосередньо вплине на його майновий стан та їх спільний сімейний бюджет. Він має намір сприяти врегулюванню данного спору, зокрема шляхом погашення тіла кредиту та скористатися своїм правом на пільги згідно з п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та відсотків. Просить залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а заяву та подальший розгляд справи проводити у його відсутність. 12.12.2025 року через систему «Електронний суд» відповідачем подано додаткові пояснення відповідно до яких вказує, що на підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду розрахунок заборгованості, згідно якого вона має заборгованість в сумі 56537 грн.56 коп. з яких: 18296,83 грн. заборгованість по тіло кредиту; 38240 грн. 73 коп. заборгованість по процентам. Однак на підтвердження цієї суми боргу позивач не надав виписку з особового рахунку відповідача, що неможливо встановити зарахування коштів на рахунок відповідача та рух коштів по рахунку, в тому числі і чи здійснювалося погашення суми боргу. Крім того вказує на те, що 31.03.2025 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка допомога» та позивачем було укладено договір факторингу. Водночас даний договір не містить інформації про кредитний договір, за яким передається право вимоги, не містить даних про особу-боржника, щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договору. Окрім цього, позивач надав документ Реєстр права вимоги, проте даний документ фактично не є витягом з реєстру боржників який не містить підпису уповноважених осіб, що його склали, тобто є не засвідченим. Вважає, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту існування у відповідача простроченої заборгованості у розмірі, який зазначений у позовній заяві. А отже позивач не довів вказані обставини та як наслідок не довів обгрунтованість позовних вимог, а тому відсутні правові підстави для задоволення цього позову. В задоволенні позовних вимоги просить відмовити в повному обсязі. 15.12.2025 року через систему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити, поновити строк на подачу додаткових доказів. З відповіді на відзив вбачається, що позивач вважає заперечення сторони відповідача, безпідставними, необгрунтованими та такими, що намагаються приховати справжні обставини справи, направлені з метою уникнення виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та процентів за користування ними. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними письмовими матеріалами справи. Щодо вступу у справу як третьої особи [PERSON] , суд зазначає наступне. [PERSON] через систему «Електронний суд» подано до суду заяву про вступ у справу №190/2363/25 як третьої особи щодо предмета спору, на стороні відповідача. Заява обгрунтована тим, що він є офіційним чоловіком відповідача та є військовослужбовцем ЗСУ. Та у даній справі рішення суду безпосередньо вплине на його майновий стан та їх спільний сімейний бюджет. Він має намір сприяти врегулюванню данного спору, зокрема шляхом погашення тіла кредиту та скористатися своїм правом на пільги згідно з п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та відсотків. Просить залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. При цьому до матеріалів справи долучив копію свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] з якого вбачається, що він 12.03.2025 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 16.02.2025 року [PERSON] з 25.02.2022 року зарахований до штату військової частини [NUMBER] , де і проходить військову службу по теперішній час, про що також свідчить копія військового квитка Серія [NUMBER] . Тобто, він перебуває на військовій службі за мобілізацією з 25.02.2022 року. Пункт 5 ч. 1 ст. 183 ЦПК України визначає, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити підстави заяви (клопотання, заперечення). Відповідно до положень ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. За змістом ст. 54 ЦПК України, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява. Аналіз вказаних приписів процесуального закону дає підстави стверджувати, що заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, має бути обґрунтована з наданням суду відповідних доказів того, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки особи, яка звертається з відповідною заявою. В порушення вимог ст. 54 ЦПК України [PERSON] не надав суду доказів про направлення копії заяви (клопотання) про залучення третьою особою, іншим учасникам справи. Заява [PERSON] про залучення в якості третьої особи в порушення ст.ст. 53, 183 ЦПК України не містить обґрунтування із викладенням підстав для залучення його до участі у справі, з наведенням прав і обов`язків на які може вплинути рішення суду і яким чином. Виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, оскільки не доведено підстав для залучення даної особи у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та яким чином ухвалене в майбутньому рішення суду безпосередньо впливає на його прав чи обов`язки. З урахуванням викладеного, у задоволенні заяви [PERSON] про залучення його як третьої особи необхідно відмовити, проте відмова у задоволенні заяви про залучення заявника до участі у справі в якості третьої особи не позбавляє його права звернутися до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. Враховуючи, що розгляд справи проводиться без виклику сторін, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Письмовими матеріалами справи встановлено, що 03.09.2024 року відповідачем через Комунікаційний ресурс Кредитодавця подано Заявку на отримання Кредиту в ІКС Кредитодавця. При подачі Заявки відповідач обрала бажану суму першого Траншу (кредитного ліміту) за Договором та початковий строк Дисконтного періоду кредитування. Відповідачка ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надала згоду(акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Офертою, яка містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 03.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») і [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено договір кредитної лінії №424368384. На підставі цього договору відповідачу надано кредитні кошти (встановлено кредитний ліміті) у розмірі 18300,00 грн., на умовах строковості, зворотності та платності. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за вказаним договором, перерахувавши відповідачу грошові кошти у розмірі 18300,00 грн. на її банківську картку № [NUMBER] . Проценти та вартість послуг за користування кредитними коштами передбачено розділом 8 договору. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. Відповідачем не було вчинено жодних дій спрямованих на продовження строку дії Дисконтного періоду. Відповідно до п.11.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. Пунктом 7.3 договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту -25.08.2029 року. Кредитний договір №424368384 від 03.09.2024 року підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «BZSW», отриманим Відповідачем в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний нею при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на веб сайт. До позову також долучено копію паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №424368384 від 03.09.2024 року, а також копію заявки на отримання грошових коштів в кредит від 03.09.2024 року, які містять загальну інформацію про кредит, персональні дані позичальника, номер її телефону - [NUMBER] , відомості про номер банківської картки - № [NUMBER] . Відповідно до листа ТОВ «Профіт Гід» №24a99c2d-8bf7-425a-b9c4-d85e2b63ee0f від 03.09.2024 року, на підставі Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-757 від 06.09.2023 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача [PERSON] за договором (оферта) №424368384 від 03.09.2024 року у сумі 18300,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] . Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за період з 03.09.2024 року по 31.03.2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4243683840 від 03.09.2024 року становила 46531,39 грн., з яких 18 300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35 552,97 грн - заборгованість за процентами та 9148,42 грн. заборгованість за неустойкою, з яких відповідачем було сплачено 3,17 грн. заборгованість по тіло кредиту та 24208,83 грн. заборгованість по процентам, а всього 24212,00 грн. 31.03.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) уклали договір факторингу №МВ-ТП/29, за умовами п. 2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 4.1 договору факторингу №МВ-ТП/29 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. На підтвердження відступлення на користь ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитним договором №424368384 від 03.09.2024 року до позовної заяви долучено копію витягу з реєстру прав вимоги від 31.03.2025 року. Зі змісту вищевказаного витягу з реєстру прав вимоги видно, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до [PERSON] за договором №424368384 від 03.09.2024 року на загальну суму 38 789,39 грн, з яких:18296,83 грн. - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), 11344,14 грн - заборгованість за відсотками та 9 148,42 грн. неустойка. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Таліон Плюс», за період з 31.03.2025 року по 25.08.2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4243683840 від 03.09.2024 року становить 65685,98 грн., з яких 18 296,83 грн - заборгованість за тілом кредиту, 38240,73 грн - заборгованість за процентами та 9148,42 грн. заборгованість за неустойкою. При цьому, позивачем розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак позивач не включає їх до розміру позовних вимоги. (9148,42 грн.) Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» слід задовольнити частково з огляду на таке. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що для підписання кредитного договору відповідачем [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «BZSW», відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Отже, договір кредитної лінії підписано [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем [PERSON] таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Тому, суд зазначає, що без здійснення відповідних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений між сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Матеріалами справи встановлені зазначені обставини у справі, на підставі чого можна дійти висновку, що між первісним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тіла кредиту у повному обсязі матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором та враховуючи пільги як родини військовослужбовця, суд приходить до наступного висновку. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачем 03.09.2024 року було укладено договір кредитної лінії №424368384 в електронній формі. 12.03.2025 року відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який є військовослужбовцем ЗСУ з 2022 року та взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до двідки військової частини [NUMBER] від 16.02.2025 року [PERSON] з 25.02.2022 року зарахований до штату військової частини [NUMBER] , де і проходиться військову службу по теперішній час. Частиною 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З аналізу вказаної норми права вбачається, що пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договорами кредиту мають такі категорії військовослужбовців: - які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову; - інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у відсічі збройної агресії рф проти України. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №424368384 від 03.09.2024 року наданого первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розмір заборгованості становить 38 972 грн. 36 коп., з яких: 18296,83 грн.- заборгованість по тіло кредиту; 11527,11 грн.- заборгованість по процентам; 9148,42 грн.- неустойка. При цьому, за період з 03.09.2024 року по 31.03.2025 року відповідачем було внесено грошові кошти на погашення часткової заборгованості в сумі 24212,00 грн., з яких: 3,17 грн. по тіло кредиту; 24208 грн.83 коп. по процентам. Суд зауважує, що на період нарахування відсотків по кредиту на відповідача [PERSON] не поширювались приписи ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо заборони нарахування відсотків по кредиту, оскільки останньою було підписано кредитний договір 03.09.2024 року ще до укладення шлюбу і посилання [PERSON] на те, що дані кошти були нею взяті вимушено, під тиском обставин, виключно для погашення заборгованості перед іншими фінансовими установами її не звільняє від повної відповідальності щодо погашення даної заборгованості. Дослідивши письмові матеріали справи та надані розрахунки заборгованості, суд дійшов наступного висновку, що з відповідача слід стягнути відсотки лише за дисконтний період кредитування, а саме 30 днів, тобто з 03.09.2024 року по 03.10.2024 року (18300,00х30х3,65%=20038 грн.50 коп.), та врахувавши, що відповідачем було внесено 02.10.2024 року кошти в сумі 4776 грн. 30 коп. на погашення процентів, а тому сума заборгованості за процентами яка підлягає до стягнення становить 15 262 грн. 20 коп. Підтверджень того, що відповідачу було поновлено чи продовжено, чи здійснено пролонгацію (укладно додаткову угоду до договору) після дисконтного періоду матеріали справи не містять. Відповідно, із врахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов висновку, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги на суму заборгованості за договором кредитної лінії №424368384, яка становить 33559,03 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 18296 грн. 83 коп., із заборгованості по процентам у розмірі 15262 грн.20 коп. Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» підлягають задоволенню частково, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у визначеній судом сумі. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial