Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

21.08.2025до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов від [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі та визнання права власності на самостійний об`єкт нерухомого майна. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподіллено судді Бескровному Я.В. 18.09.2025 р., ухвалою Київського районного суду м. Одеси прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 29.10.2025 р., від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог з доказами направлення відповідачам. 04.11.2025 р., ухвалою Київського районного суду м. Одеси було прийнято до провадження заяву про зменшення позовних вимог подану представником позивача адвокатом Поліщук М.І., яка надійшла до суду 29.10.2025р. 24.11.2025 р., від представника позивача надійшло клопотання до Київського районного суду м. Одеси, про долучення додаткових документів доказів, щодо підтвердження позовних вимог. 18.11.2025 р., надійшла заява від відповідача [PERSON] , згідно якої вона не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить суд розглянути справу без її участі. 08.12.2025 р., надійшла заява від відповідача [PERSON] , за змістом якої вона визнає позовні вимоги позивача та просить розглянути справу без її участі. 21.01.2026 р., від представника позивача надійшло клопотання до Київського районного суду м. Одеси, про долучення до матеріалів справи висновку експерта №243 від 11.12.2025 р., за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що метою покращення житлово-побутових умов Позивач звернувся до Відповідачів із пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю кожному та присвоєння кожному окремої адреси. Але між сторонами не було досягнуто згоди оскільки Відповідачі не мають наміру оформлювати документи на свою частку та нести відповідні витрати. Але позивач бажає оформити земельну ділянку для обслуговування будинку у приватну власність, а при наявності 21/100 права власності на будинок, це зробити не можливо. Потрібно виділити свою частину в окрему одиницю та визнати право власності на виділений об`єкт. Тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Учасники справи у засідання не прибули, сповіщалися належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши письмові пояснення позивача та відповідача, а також матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи та кореспондуючі ним правовідносини. [PERSON] є власником 21/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 5-89 від 25.01.2023 р. Інша частина домоволодіння [ADDRESS] , належить сестрі та племінниці Позивача в таких частках: -18/100 частин житлового будинку [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 5-87 від 25.01.2023 р.; -6/100 частин житлового будинку [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 5-88 від 25.01.2023 р. Враховуючи фактичний порядок користування, на одній земельній ділянці, розташовано два житлових будинки. Один житловий будинок належить Позивачу, інший житловий будинок, який стоїть окремо від будинку Позивача, належить Відповідачам. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2023 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві власності належить 21/100 частка житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . 21/100 частка складається з: житлового будинку літ. «А-2», в складі: 1-1 житлової кімнати, площею 13,4 кв. м., 1-2 житлової кімнати, площею 13,2 кв. м., 1-3- житлової кімнати, площею 9,2 кв. м., 1-4 ванної, площею 2,9 кв. м., 1-5 коридору, площею 1,6 кв. м., 1-6 туалету, площею 0,8 кв. м., 1-7 кухні, площею 11,4 кв. м., 1-8 коридору, площею 7,8 кв. м., 1-9- веранди, площею 25,0 кв. м., 1-10 веранди, площею 12,9 кв. м., 1-11 веранди, площею 10,2 кв. м., 1-12 кухні, площею 16,5 кв. м., 1-13 комори, площею 1,1 кв. м., 1-14 санвузлу, площею 3,9 кв. м., 1-15 коридору, площею 9,6 кв. м., 1-16 житлової кімнати, площею 20,4 кв. м., 1-17- житлової кімнати, площею 20,2 кв. м., загальною площею 180,1 кв. м., житловою площею 76,4 кв. м. та надвірних господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. «В»; вбиральні літ. «С», сараю літ. «Т», 21/100 огорожі №2,3; 21/100 вигрібної ями, 21/100 мостіння ІІ, розташованих на земельній ділянці, яка знаходиться в фактичному користуванні. На вищезазначений житловий будинок позивача, було виготовлено технічний паспорт, де загальна площа складає - 180,1 м2, в тому числі житлова 76,4 м2. За результатами проведення судової будівель технічної експертизи №243 від 11.12.2025 р.,, встановлено, що існує технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі частку [PERSON] 21/100, що складається з: житлового будинку літ. «А-2» в складі 1-1 житлової кімнати, площею 13,4 кв. м., 1-2 житлової кімнати, площею 13,2 кв. м., 1-3- житлової кімнати, площею 9,2 кв. м., 1-4 ванної, площею 2,9 кв. м., 1-5 коридору, площею 1,6 кв. м., 1-6 туалету, площею 0,8 кв. м., 1-7 кухні, площею 11,4 кв. м., 1-8 коридору, площею 7,8 кв. м., 1-9- веранди, площею 25,0 кв. м., 1-10 веранди, площею 12,9 кв. м., 1-11 веранди, площею 10,2 кв. м., 1-12 кухні, площею 16,5 кв. м., 1-13 комори, площею 1,1 кв. м., 1-14 санвузлу, площею 3,9 кв. м., 1-15 коридору, площею 9,6 кв. м., 1-16 житлової кімнати, площею 20,4 кв. м., 1-17- житлової кімнати, площею 20,2 кв. м., загальною площею 180,1 кв. м., житловою площею 76,4 кв. м. та надвірних господарських будівель і споруд в складі: літньої кухні літ. «В»; вбиральні літ. «С», сараю літ. «Т», вигрібної ями, а також огорожі та мостіння по факту прилягання до частки, що виділяється за адресою: [ADDRESS] , в окремий об`єкт нерухомості в зв`язку з тим, що: - частка, що виділяється розташована на земельній ділянці, що перебуває в загальному фактичному користуванні та має вихід на вул. Одеської громади; - може самостійно функціонувати (має всі необхідні житлові, підсобні приміщення та інженерні мережі згідно нормативних вимог); - виділення даної частки в окремий об`єкт нерухомості відповідає вимогам нормативно-правовим актам в галузі будівництва; - житловий будинок літ. «А-2», що виділяється підключений до інженерних мереж з індивідуальними лічильниками; - будівлі частини, що виділяються, знаходяться в доброму технічному стані. Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне. Будинок позивача, який він просить виділити в окрему одиницю, є окремим будинком, а у відповідача також будинок окремий. Отже, фактично на одній земельній ділянці, знаходиться два житлових будинка. Проте, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна неможливо укласти, оскільки на час подачі позову відповідачі не мають наміру виділятися в окрему одиницю, а бажають залишити долю спадщини. Згідно зі ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності спільною частковою власністю. Згідно ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.ч. 1-3ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини, цього майна у власність, учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у, натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.12.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18, червня 2007 року, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що уточнені вимоги позивача про виділення в самостійний об`єкт нерухомого майна та визнання права власності є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved