Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно, придбане сторонами в період шлюбу, а саме: дерев`яний облицьований цеглою житловий будинок, зазначений в інвентарній справі літерою «АІ» загальною площею 68,9 кв.м та житловою площею 31,5 кв.м. з надвірними будівлями: цегляний хлів, зазначений в інвентарній справі літ. «Б», цегляний хлів, зазначений в інвентарній справі літ. «В», кам`яний погріб під хлівом «В», зазначений в інвентарній справі літ. «в», та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6823682800:01:001:0107 з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані в [ADDRESS] , та визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаних об`єктів нерухомості. Позов мотивований такими обставинами. 21 червня 2011 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, в період якого у них народились двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] проживає з [PERSON] , та дочка [PERSON] , [INFO] проживає з [PERSON] . Під час шлюбу за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу 20 грудня 2016 року сторони придбали на ім`я відповідача дерев`яний облицьований цеглою житловий будинок загальною площею 68,9 кв.м та житловою площею 31,5 кв.м. з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6823682800:01:001:0107 з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за вище вказаною адресою та є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу відповідач не допускає позивачку в будинок та не бажає розділити спільне майно добровільно. Сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, а тому [PERSON] мотивуючи, що житловий будинок та земельна ділянка придбані в період шлюбу за спільні кошти та є спільною сумісною власністю її та [PERSON] у рівних частках, просила визнати за кожним з них право власності на 1/2 частку будинку та земельної ділянки. Ухвалою судді від 02 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні позивачка заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав в повному обсязі, погодився на сплату понесених позивачкою витрат на судовий збір, не заперечував проти розгляду справи та ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 21 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). За час шлюбу сторони стали батьками двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , про що свідчать дані копій свідоцтв про народження серій [NUMBER] від 21.06.2011 та [NUMBER] від 09.03.2016 (а.с.12, 13). 20 грудня 2016 року згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку (а.с.14-15) на ім`я [PERSON] придбано дерев`яний облицьований цеглою житловий будинок, зазначений в інвентарній справі літерою «АІ», в цілому загальною площею 68,9 кв.м. та житловою площею 31,5 кв.м. з надвірними будівлями: цегляний хлів, зазначений в інвентарній справі літ. «Б», цегляний хлів, зазначений в інвентарній справі літ. «В», кам`яний погріб під хлівом «В», зазначений в інвентарній справі літ. «в», який знаходиться за адресою [ADDRESS] ; земельна ділянка, на якій знаходиться вказаний будинок, продається одночасно з житловим будинком. 20 грудня 2016 року відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.16-17) на ім`я [PERSON] одночасно з житловим будинком придбано земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 6823682800:01:001:0107, що розташована по [ADDRESS] , яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Придбання та належність зазначених вище житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки на ім`я [PERSON] підтверджується також даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 454328858 від 01.12.2025 (а.с.20-21). Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2025 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.18-19), після чого між позивачкою та відповідачем існує спір щодо поділу вище переліченого майна. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Приймаючи до уваги, що житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка придбані сторонами у період шлюбу, а тому, на підставі наведених норм СК України, дане майно є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача у рівних частках. Зазначені обставини підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Відтак, суд приходить до висновку, що заява відповідача про визнання позову відповідає вимогам закону, а тому позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки без їх поділу в натурі є ефективним способом захисту та підлягає задоволенню. Разом з тим, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц). На підставі зазначеного суд приходить по висновку, що пред`явлена [PERSON] позовна вимога про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки задоволенню не підлягає, оскільки не є ефективним способом захисту. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя становить 263 829,77 грн ((269 205,00 грн вартість житлового будинку з надвірними спорудами + 258 454,53 грн вартість земельної ділянки) / 2). За даними квитанції № 1.496808107.1 від 21.01.2026 позивачкою при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2 638,30 грн, що становить 1 % від ціни позову (п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Відтак з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2 638,30 грн сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial