Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача Ейсмонт М.О., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом, який обґрунтовує тим, [PERSON] перебуває у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Сумифарба» із 01.04.2016 року на посаді головного бухгалтера, відповідно до наказу № 4 від 01.04.2026, що підтверджується записом у трудовій книжці працівника. Відповідно до наказу «Про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» № 31 від 20.11.2019 позивач перебувала у відпустці у період із 21.11.2019 по 20.11.2022. У зв`язку з тим, що дитина потребувала домашнього догляду та, на підставі довідок КПП «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» № 425, 579, 156, позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. 30.09.2025 позивачка шляхом надсилання засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» з описом вкладення до цінного листа подала роботодавцю заяву про звільнення її із займаної посади згідно ст. 38 КЗПП України (за власним бажанням) із 02.10.2025 та просила надіслати на адресу її місця реєстрації: [ADDRESS] наказ про звільнення. Втім, дана заява працівника залишилась без відповіді роботодавця, поштове відправлення було повернуто назад відправнику 15.10. 2025. Як пізніше стало відомо позивачці, під час її перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, у зв`язку з тим, що власником ТОВ «Сумифарба» є громадянин росії, з метою уникнення можливості виведення фінансів та активів з фондів і рахунків підприємства в росію та подальшого їх використання в особистих цілях або можливого використання для підживлення економіки держави-агресора, а також фінансування її військових дій. спрямованих на насильницьку зміни чи повалення конституційного ладу чи захоплення державної влади, змін меж території або державного кордону України на корпоративні права ТОВ «Сумифарба» у вигляді статутного капіталу в розмірі 1 400 000.00 грн. було накладено арешт для подальшого його примусового вилучення у дохід України. За таких обставин, підприємство фактично втратило можливість здійснювати господарську діяльність. Деякі працівники ТОВ звільнились, а деяких було переведено до наших підприємств. Разом з тим. оскільки під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку позивачка переймалась здоров`ям та безпекою своєї дитини, та взагалі на деякий термін виїжджала із міста Суми, вказана вище інформація була для останньої невідомою. Просить суд визнати припиненими з 02 жовтня 2025 року трудові відносини між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумифарба», на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумифарба» на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 1331,20 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та дали пояснення аналогічні вищевикладеному. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач - ТОВ «Сумифарба» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.04.2016 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Сумифарба» на посаді головного бухгалтера, що підтверджується відповідним записом в копії трудової книжки [NUMBER] (а.с.6-8). Згідно копії наказу №31 по особовому складу виданого ТОВ «Сумифарба» від 20.11.2019, [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.11.2019 по [INFO] включно (а.с.9). У зв`язку з тим, що дитина потребувала домашнього догляду та, на підставі довідок КПП «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» № 425, 579, 156, [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (а.с.10, 11, 12). 29.09.2025 [PERSON] було написано заяву про звільнення її з займаної посади згідно ст.38 КЗпП за власним бажанням з 02.10.2025 (а.с.13) та 30.09.2025 шляхом надсилання засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» з описом вкладення до цінного листа було відправлено ТОВ «Сумифарба» (м. Суми, вул. Воровського, 20) (а.с.13, 14). Втім, дана заява залишилась без відповіді роботодавця, поштове відправлення було повернуто назад відправнику (а.с.15, 16). Засновником ТОВ «Сумифарба» є [PERSON] громадянин Російської Федерації Враховуючи, що будь-яких звісток про роботу підприємства або про можливість встановити контакт з його уповноваженими особами немає, то позивачка не може у встановлений законом спосіб звільнитися та будь-яким іншим способом, крім судового, реалізувати своє право на звільнення. Таким чином, [PERSON] не може у встановленому законом порядку припинити трудові відносини з відповідачем, а тому наявні усі підстави визнати припиненими трудові відносини між сторонами у судовому порядку. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується викопувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника. У законодавстві про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: - припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); - розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40,41 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3,7 ст.36, ст.45 КЗпП України та ін.). Таким чином, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін. Припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору: 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Користуючись своїм правом, передбаченим ст. 38 КЗпП України, позивач звернулася до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України. Однак, вказана заява була проігнорована відповідачем. За таких обставин виникала нагальна необхідність у вирішенні цього питання в судовому порядку, що і обумовило подання цієї позовної заяви. Позивач бажає змінити місце роботи та здійснила всі необхідні та залежні від неї дії в позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що на даний час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки її заява про звільнення за власним бажанням залишена без реагування, а право позивача на припинення трудового договору є порушеним. У зв`язку з цим, з метою надання можливості позивачці в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин, на підставі ч. 1 ст.38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1331,20 грн.

Outcome: approved