Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» через систему «Електронний суд» звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 08.08.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено електронний договір позики № 75376219 за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 253,00 грн, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що був надісланий йому на електронну адресу. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало в борг грошові кошти в сумі 2 253,00 грн шляхом зарахування вказаних коштів на його банківську платіжну картку. Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконав. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позики та процентів у встановлений строк за ним утворилась заборгованість в розмірі 7 632,60 грн, з яких: 2253 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло позики), 5379,60 грн - сума заборгованості за процентами. 21.12.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, відповідно до якого останнє набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75376219 від 08.08.2021 р. 31.03.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики в сумі 7 632,60 грн. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 75376219 в розмірі 7 632,60 грн., 2422,40 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Ухвалою суду від 23.12.2025 відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Копія позовної заяви з додатками та ухвалою суду була направлена відповідачу за місцем реєстрації останнього рекомендованим поштовим відправленням. 09.01.2026 до суду повернуто вказане поштове відправлення із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд зазначає, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11). Таким чином, судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 08.08.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики №75376219 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 2253,00 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, строком на 30 днів з фіксованою процентною ставкою (базова) 1,99% в день на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики. Пунктом 4 договору позики передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення коштів, на залишок позики. Згідно п. 3 договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Підписанням цього договору позики відповідач підтвердив, що ознайомився за посиланням https://mycredit.ua/uа/documents-icense/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послугами, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (пп. 5.1. п. 5 Договору позики). А також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/uа/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначену в правилах процедуру і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації їй зрозумілі (п.п. 5.2. п. 5 договору позики). Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.mycredit.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Договір позики підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на електронну пошту відповідача, про що свідчить п. 18 Договору позики «Юридичні адреси та реквізити сторін». Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 08.08.2021 о 19 год 01 хв на електронну пошту відповідача був наданий одноразовий ідентифікатор 8Njs2aHOVk. Перерахування грошових коштів на картку відповідача здійснене за допомогою технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Фінансова компанія «Фінексперес». Відповідно до довідки №КД-000069760/ТНПП, виданої 29.10.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Фінексперес» та платіжної інструкції від 08.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» успішно перерахувало кошти в сумі 2253,00 грн на платіжну карту [PERSON] № [NUMBER] хх хххх 6779. Згідно повідомлення АТ «Універсал банк» від 01.01.2026 р. на виконання ухвали суду від 23.12.2025 р. на ім`я [PERSON] емітована платіжна картка № [NUMBER] хх хххх 6779. Згідно виписки про рух коштів по цьому картковому рахунку за період з 08.08.2021 р. по 11.08.2021 р. на вказаний рахунок 08.08.2021 р. надійшли кошти в сумі 2253,00 грн. Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання по договору позики №75376219 від 08.08.2021 р. виконало в повному обсязі, перерахуваши на платіжну картку відповідача грошові кошти в загальній сумі 2253,00 грн, а останній їх отримав. В свою чергу, відповідач належним чином зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість. За договором факторингу №2112 від 21.12.2021р., укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», останнє отримало право вимоги до відповідача за договором позики №75376219. Відповідно до Реєстру боржників №4 до договору факторингу №2112, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 7 633,16 грн., з яких: 2253,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло позики), 5 380,16 грн - сума заборгованості за процентами. За договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет», останнє набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики №75376219 на суму 7 632,60 грн, що підтверджується даними реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Особливості укладення електронного договору визначаються Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно статті 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу положень статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми позики підлягає захисту в судовому порядку. Оскільки факт отримання відповідачем коштів підтверджено належними доказами, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по позиці в сумі 2253,00 грн підлягають до задоволення. Щодо стягнення відсотків в сумі 5 379,60 грн суд зазначає наступне. Згідно умов договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75376219 від 08.08.2021 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику») в сумі 2253,00 грн на погоджених умовами договору строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики 07.09.2021 р. Процентна ставка (базова) за день 1,99%. Договором позики не передбачено нараховування процентів після закінчення строку позики. Окрім цього, доказів, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору суду не надано, також не надано суду доказів, що відповідач підписав умови договору позики, яким передбачений порядок пролонгації (автопролонгації) строку користування позикою. Посилання представника позивача на те, що відповідач, підписавши договір позики, підтвердив, що йому зрозумілі умови подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, визначені у Правилах надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті товариства (п.5.2 договору позики) не є доказом досягнення домовленості сторін щодо такої умови договору, оскільки суду не надані докази, що відповідач ознайомився саме з Правилами, саме у наданій суду редакції, підписав їх, та погодився з їхніми умовами щодо подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Отже, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за договором позики №75376219 від 08.08.2021 проценти за користування позиченими коштами в розмірі 1,99% можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який були надані кошти, а тому розмір заборгованості за процентами за користування позикою за цим договором складає: 1344,90 грн (2253,00 х 1,99% х 30). В зв`язку із цим з відповідача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» слід стягнути заборгованість за договором позики №75376219 від 08.08.2021 року у розмірі 3 597,90 грн (2 253,00 грн - тіло позики + 1 344,90 грн - проценти). Відповідно до частин першої та другої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.11.2025 року. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 141,89 грн, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: Договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, витяг з акту №2-ФП про приймання-передачі наданої правничої допомоги , суд зазначає наступне. За змістом статті 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказує, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. В даній справі, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial