Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позову зазначила, що з 04.09.2010 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указує, що спільне життя у них не склалося. З листопада 2023 року шлюбні відносини між ними припинено, шлюб існує лише формально, а подальше його збереження суперечитиме її інтересам. Вважає примирення між сторонами неможливим та просила строк на примирення не надавати. Крім того зазначає, що їхні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, при цьому відповідач в добровільному порядку з часу припинення фактичних шлюбних відносин матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Посилаючись на наведене, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн та на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менше встановленого законом розміру мінімуму із проведенням щорічної індексації відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просив призначити аліменти на дітей у визначеному законом мінімальному розмірі 50% від прожиткового мінімуму, або у вигляді визначеної законом частки від його доходу. При цьому просив урахувати, що в останні роки він втратив дохід. Раніше він займався наданням туристичних послуг, але через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію Україну ця діяльність не приносить дохід. Також зазначив, що на його утриманні та матеріальному забезпеченні перебуває його непрацездатна мати [PERSON] , 1938 року народження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Свідрак В. В. позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 04 вересня 2010 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 1186, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 16.10.2024 Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданим повторно 02.04.2025, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 02.04.2025. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, подальше збереження шлюбу призведе до порушення інтересів позивача, тому наявні підстави для задоволення позову в частині вимог про розірвання шлюбу. Також між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дітей. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як слідує з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2023 року по серпень 2025 року стосовно [PERSON] , наданих на виконання ухвали суду від 20 червня 2025 року, відсутня інформація про доходи за січень 2023 року травень 2024 року; у червні 2024 року сума доходу [PERSON] склала 199,95 грн; за період з липня 2024 по грудень 2024 відсутня інформація про доходи; у січні 2025 року сума доходу [PERSON] склала 100,00 грн; за період з лютого 2025 року по серпень 2025 року відсутня інформація про доходи; за 4 квартал 2024 року відповідно до податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи (першої та другої груп) сума нарахованого доходу [PERSON] становить 3 246 190,00 грн. Надаючи наявним у матеріалах справи доказам оцінку в сукупності, суд враховує що відповідач є особою працездатного віку, у матеріалах справи відсутні докази стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов`язки по утриманню дітей, також відсутні докази щодо наявності у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців. Посилання відповідача на перебування на його утриманні непрацездатної матері не підтверджено будь-якими доказами, при цьому відповідачем надано лише копію її паспорта. Водночас посилання відповідача на відсутність у нього доходів, припинення здійснення підприємницької діяльності, відсутність на рахунках у банківській установі коштів, не свідчить про наявність підстав для відмови у позові про стягнення аліментів, адже обов`язок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття покладено на батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі наведеного, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дітей, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на дітей в розмірі 10 000 гривень щомісячно та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З позовом про стягнення аліментів позивач звернулася 03 квітня 2025 року, відтак аліменти підлягають стягненню з відповідача саме з цієї дати. Щодо вимог позивача про проведення щорічної індексації аліментів, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Індексація це компенсація знецінення грошей внаслідок інфляції. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. У разі проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з наступного року з місяця, що відповідає місяцю встановлення розміру аліментів. Індексація грошових доходів проводиться відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (із змінами). Відповідно до пункту 2 Порядку індексації підлягає, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Згідно з пунктом 6 Порядку, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу їх платника. З викладеного слідує, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Разом з тим, заявляючи позовні вимоги в частині проведення щорічної індексації, позовна заява [PERSON] не містить обґрунтувань в цій частині, тому, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Разом з тим, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial