Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У позовній заяві представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] 88759,99 гривень заборгованості за кредитним договором №1577606 від 25.04.2024. Вимоги обґрунтовано тим, що 25.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] укладено договір №1577606 про надання споживчого кредиту. За умовами договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» перерахувало на платіжну картку відповідача № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 14000,00 грн. Строк кредиту 359 днів з 2504.2024 по 20.04.2025, процентна ставка 1,5% в день, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідач зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти. У період з 25.04.2024 по 27.06.2025 відповідач здійснила погашення кредиту на суму 7140,01 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту 0,01 грн та оплату процентів 7140,00 грн. Право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі укладеного із ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025, про що відповідача було проінформовано в її особистому кабінеті. Відповідно до договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму кредитної заборгованості 88759,99 грн, з яких: 13999,99 грн тіла кредиту, 68460,00 грн відсотків, 6300,00 грн штрафних санкцій. Відповідач взятого на себе грошового зобов`язання не виконала, після відступлення права вимоги жодних платежів на погашення боргу, ні новому, ні первісному кредитору, не здійснила. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 04 грудня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення адресату, ухвалою від 06 січня 2026 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі була повідомлена у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 25 квітня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1577606 (далі кредитний договір). За умовами пунктів 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.10 кредитного договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 14000,00 грн. Строк кредиту 360 днів з 25.04.2024 20.04.2025, періодичні платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,5% в день, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 89600,00 грн. - (5475% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 100% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 87203,71 гривень. Відповідно до п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п/п.1 п.4.4 договору споживач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи і пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Згідно з п/п.3 п.4.1 договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений ч.1 ст.25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту. Перерахування на картку № [NUMBER] коштів у сумі 14000,00 грн підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 02.07.2025 за № 20250702-642 та наданою на виконання ухвали суду від 06.01.2026 АТ КБ «Приватбанк» інформацією від 28.01.2026 № 2-.1.0.0.0/7-260126/113393-БТ. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на останній день кредитування 20.04.2025 становить 88759,99 гривень, з яких: 13999,99 грн - тіло кредиту, 68460,00 грн - відсотки, 6300,00 грн штрафи/пеня. 27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладений договір факторингу № 27062025, за умовами якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі божників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників, до нього включена боржник [PERSON] кредитним договором № 1577606 із загальною сумою заборгованості 88759,99 гривень, з яких: 13999,99 грн заборгованість тіло кредиту, 68460,00 грн заборгованість по відсотках, 6300,00 грн заборгованість по пені. Про відступленні права вимоги первісний кредитор проінформував відповідач у її особистому кабінеті споживача. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Статтю 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст.1078 ЦК України). На підтвердження існування у відповідача кредитного зобов`язання за договором №1577606 від 25.04.2024 позивач надав належні та допустимі докази, а саме сам кредитний договір, підтвердження перерахування на банківську картку відповідача кредитних коштів та договір факторингу, на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача за указаним кредитним договором. З кредитного договору вбачається, що у відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України між його сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства, у тому числі Закону України «Про електронну комерцію». Після підписання кредитного договору у його сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання первісний кредитор ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, що підтверджується доданим до позову розрахунком заборгованості первісного кредитора. Загальна сума заборгованості за цим розрахунком становить 88759,99 гривень, з яких: 13999,99 грн - тіло кредиту, 68460,00 грн - відсотки, 6300,00 грн штрафи/пеня. Аналогічна сума заборгованості відображена у реєстрі боржників до договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025 та у такій же сумі заявлена до стягнення позивачем. Всього у період з 25.04.2024 по 27.06.2025 відповідач здійснила погашення кредитної заборгованості на суму 7840,01 грн, які первісним кредитором спрямовані на оплату тіла кредиту 0,01 грн, процентів 7140,00 грн, штрафу/пені 700,00 грн. Відтак, заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 13999,99 грн. Стосовно заявленої до стягнення заборгованості по відсотках та штрафних санкціях суд зазначає про таке. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває нині, що є загальновідомим фактом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 6300,00 грн не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором відбулося у період дії на території України воєнного стану, тому заявлена у цій частині вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає. У зв`язку із цим спрямування первісним кредитором внесених відповідачем 700,00 грн на погашення пені також є неправомірним, тому зазначена сума підлягає зарахуванню на погашення інших складових кредитної заборгованості. За користування відповідачем кредитними коштами первісний кредитор нараховував відсотки за ставкою 1,5% в день, що узгоджується з умовами договору. Однак, незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні відповідати нормам чинного законодавства України. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Передбачений пунктом 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів - 2,5%, 120 днів - 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч.2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Кредитний договір № 1577606 укладений 25 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Укладаючи 25 квітня 2024 року кредитний договір кредитодавець не мав законних підстав визначати процентну ставку на рівні 1,5% за кожен день користування кредитом, оскільки максимальний розмір денної процентної ставки у даному випадку не міг перевищувати 1%. У зв`язку з цим суд здійснив власний розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем. Загальний розмір суми відсотків за користування кредитом становить : 14000,00 грн (сума боргу) х 1% : 100% х 360 (днів) = 50400,00 грн. Відповідач погасила відсотків на суму 7140,00 грн. Крім цього, в рахунок погашення заборгованості по відсотках суд зараховує неправомірно спрямованих первісним кредитором на погашення штрафних санкцій 700,00 грн. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за відсотками становить 42560,00 грн (50400,00 7840,00). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту, відсотків за його користування належним чином не виконувала, тим самим порушила умови договору, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість, яка складається із тіла кредиту в сумі 13999,99 грн та відсотків, розмір яких з урахуванням положень ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», становить 42560,00 грн, а всього 56559,99 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Таким чином, з вищенаведених підстав і мотивів позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 63,72 % таких вимог. У позовній заяві представник позивача також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Надання позивачеві правничої допомоги підтверджується: укладеним між позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» і адвокатом Столітнім М.М. договором про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, заявкою № 12375 на виконання доручення до указаного договору, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10, актом № 12375 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19.11.2025, рахунком на оплату № 12375-19/11-2025 від 19.11.2025 . Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України. Разом з цим, під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим. Саме про такий підхід у питання витрат на професійну правничу допомогу висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 07 серпня 2024 року в справі № 686/18768/22. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial