Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 61 231,54 грн боргу за кредитним договором з підстав порушення умов договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 березня 2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 934145638 у формі електронного документа, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 19 700,00 грн. 24 червня 2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № МВ-ТП/41, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог, в якому містяться відомості про право вимоги до відповідача. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості і судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та за надання професійної правничої допомоги в сумі 5 000,00 грн. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; за клопотанням сторони позивача витребувано докази в порядку ст. 84 ЦПК України. Представник позивача Дорошенко О.В. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», не заперечуючи проти заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, - шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до таких висновків. 20 березня 2025 року [PERSON] звернувся до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит в сумі 19 700,00 грн (а.с. 26 на звороті). Водночас 20 березня 2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] в електронному вигляді укладено договір кредитної лінії № 934145638, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 19 700,00 грн до 1826 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження та поновлення), зі сплатою фіксованої процентної ставки та комісії за надання кредиту (а.с. 17-22). Окрім того, 20 березня 2025 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 934145638 (а.с. 16 на звороті). З підтвердження ТОВ «ПрофітГід», в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06 вересня 2023 року, укладеного з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, вбачається, що 20 березня 2025 року на номер платіжної картки [NUMBER] ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було перераховано кошти в сумі 19 700,00 грн на ім`я [PERSON] за договором (офертою) 93414538 від 20 березня 2025 року, номер транзакції 44246-43382-39004 (а.с. 30 на звороті). З витребуваної за ухвалою від 30 грудня 2025 року у АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що надана суду 10 лютого 2026 року за № 20.1.0.0.0/7-260127/78827-БТ, вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком емітовано платіжну картку за № [NUMBER] , на яку 20 березня 2025 року було зараховано платіж в сумі 19 700,00 грн (а.с. 63-64). 24 червня 2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» був укладений договір факторингу № МВ-ТП/41, згідно з яким ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язалося відступити ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору факторингу). За умовами п. 4.1 договору факторингу «Наявне Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту укладення Реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує» (а.с. 13-14). Як вбачається із платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № 1528 від 27 червня 2025 року та № 1547 від 15 липня 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перерахувало на рахунок ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кошти за договором факторингу № МВ-ТП/41 від 24 червня 2025 року (а.с. 15 на звороті - 16). Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № МВ-ТП/41 від 24 червня 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 43 473,96 грн, з яких 19 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 741,96 грн - заборгованість по процентам; 1 182,00 грн - заборгованість по комісії; 9 850,00 грн - заборгованість по неустойці (а.с. 14 на звороті - 15). Водночас із розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 934145638 від 20 березня 2025 року в сумі 43 473,96 грн, з яких 19 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 741,96 грн - заборгованість по процентам, 1 182,00 грн - заборгованість по комісії, 9 850,00 грн - заборгованість по неустойці (а.с. 23-24). 21 вересня 2025 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надіслало повідомлення про відступлення права вимоги на електронну адресу [PERSON] (а.с. 31). Пунктом 7.3. умов договору кредитної лінії № 934145638 від 20 березня 2025 року визначено, що кінцевою датою повернення (виплати) кредиту є 19 квітня 2030 року. Разом з тим, згідно з п. 7.2.2 договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору. 15 листопада 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на адресу відповідача [PERSON] надіслало повідомлення про дострокове розірвання договору (а.с. 31 на звороті). З наданого розрахунку заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» [PERSON] станом на 14 листопада 2025 року має заборгованість за кредитним договором № 934145638 від 20 березня 2025 року в сумі 71 081,54 грн, з яких 19 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 40 349,54 грн - заборгованість по процентам, 1 182,00 грн - заборгованість по комісії, 9 850,00 грн - заборгованість по неустойці (а.с. 24 на звороті - 26). Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору й договору факторингу; позивач доводить, що має місце порушення позичальником взятих на себе зобов`язань. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, і укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Водночас у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, право вимоги за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і відповідачем [PERSON] , перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів, не спростував наявну заборгованість та не надав заперечень стосовно факту укладення спірного договору з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань після відступлення позивачу права грошової вимоги до нього, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості в заявленому розмірі 61 231,54 грн, що складається із заборгованості по кредиту - 19 700,00 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 40 349,54 грн, заборгованості по комісії за надання кредиту - 1 182,00 грн, підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 5 000,00 грн, суд зазначає таке. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження адвокатських повноважень та понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року; додаткову угоду № 2266 від 16 грудня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 114 від 16 грудня 2025 року, згідно з якою ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перерахувало на рахунок Ліги юридичних технологій та інновацій грошові кошти в сумі 5 000,00 грн за договором № 5 від 02 грудня 2024 року та додатковою угодою № 2266 від 16 грудня 2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність серії ЧН № 000666; ордер № 1116266 від 02 грудня 2024 року (а.с. 32-36). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на характер правовідносин у цій справі, яка є малозначною, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 610, 611, 625, 1054, 1082 ЦК України, п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved