Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19.10.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір найму квартири. За умовами договору [PERSON] зобов`язаний сплачувати 8 600,00 гривень за кожен місяць користування, загальний термін дії Договору оренди складає 10 місяців, а сумарна сума оплати мала складає 86 000,00 гривень. На виконання вищезазначеного договору позивач здійснив відповідні грошові перекази на рахунок [PERSON] . Так, строк дії договору сторонами погоджено до 19 серпня 2023 року. Договір подовжений не був, а відповідно страховий (авансовий, гарантійний) внесок відповідно до умов договору підлягає поверненню. Проте станом на момент подання даного позову такий внесок повернутий позивачу не був. З наведених підстав, [PERSON] просить суд стягнути з[PERSON] на його користь заборгованість за гарантійним внеском згідно умов Договору найму квартири від 19.10.2023 у розмірі 8600,00 грн., а також суми судового збору у розмірі 968,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, у вказаній ухвалі відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками одержані відповідачем [PERSON] в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалює у справі заочне рішення. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до Договору найму квартири, укладеного 19 жовтня 2023 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] передала в оренду позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 3.1 договору, за використання наданим майном орендатор зобов`язаний сплатити орендодавцю плату в розмірі 8 600 гривень за місяць. У п. 5.6 договору сторони погодили строк дії такого договору з дня сплати за перший місяць до 19 серпня 2023 року, але не більше 11 місяців. Зміни або доповнення до договору вносяться згідно з діючим законодавством підписанням між сторонами додаткових домовленостей, являються основною частиною договору. Договір зупиняє свою дію у випадках, зокрема, закінчення строку дії, у випадку якщо він не був продовжений сторонами підписавшими новий письмовий документ (п.п. 5.1, 5.2 договору). Відповідно до наданих стороною позивача документів, [PERSON] належним чином виконав договірні зобов`язання, здійснюючи щомісячні перерахування грошових коштів відповідачу [PERSON] . Так, відповідно до наданих позивачем квитанцій, 19.10.2023 на картку № [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень у якості страхового внеску; 19.10.2023 на картку № [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень; 15.11.2023 на картку № [NUMBER] було сплачено 8600,00 гривень; 19.12.2023 на картку № [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень; 17.01.2024 на рахунок [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень; 19.02.2024 на картку [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень; 16.03.2024 на рахунок [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень; 11.04.2024 на рахунок [NUMBER] сплачено 7400,00 гривень (за виключенням вартості ремонту пральної машини); 15.05.2024 на рахунок [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень; 14.06.2024 на рахунок [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень; 15.07.2024 на рахунок [NUMBER] сплачено 8600,00 гривень. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Відповідно до ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України). Так, звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що 19 жовтня 2023 року між сторонами укладено Договір оренди квартири [ADDRESS] . За умовами договору оренди позивач перераховував на рахунок відповідача орендодавця 8600 гривень орендної плати щомісячно. Крім того, у день укладення договору, [PERSON] здійснив сплату авансового внеску, який відповідач мала повернути. Однак, зі спливом договору оренди, [PERSON] авансовий платіж не повернула. На підтвердження заявлених вимог позивачем, зокрема, додані договір найму квартири від 19 жовтня 2023 року, строком дії до 19.08.2023 (але не більше 11 місяців), квитанції про перерахування орендної плати. Згідно квитанції № КС41-А3АК-СВН6-4032 від 19.10.2023, № 9Н0А-56Н4-В91Т-2Н86 від 19.10.2023, [PERSON] у день укладення вищевказаного договору здійснив два платежі, кожний з яких на суму 8600 гривень. Позивач вказує на те, що оскільки переплата за вищевказаним договором виникла саме у зв`язку зі сплатою орендної плати авансом згідно з умовами Договору, авансові платежі за ненадані послуги підлягають поверненню у випадку припинення зобов`язання, починаючи з дати, коли послуги з оренди за договором вже не надавалися відповідачем. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати. Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що [PERSON] відзиву на позов, а також жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не надала, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позову [PERSON] . Відтак, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає заборгованість за гарантійним внеском згідно Договору оренди квартири від 19.10.2023 у розмірі 8 600 гривень. Щодо судових витрат Відповідно до квитанції про сплату № 4442-5724-3607-9200 від 27.05.2025, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 гривень. Крім того, позивачу [PERSON] надавалася правова допомога адвокатом Білецьким Б.М. відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 3464108336 від 01.05.2025. Згідно Детального опису робіт (наданих послуг) від 26.05.2025, виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом [PERSON] щодо стягнення заборгованості за гарантійним внеском, вартість наданих адвокатом послуг складає 7 000 гривень. Як передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За приписами ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»). Так, згідно Детального опису робіт (наданих послуг) від 26.05.2025, вартість наданих адвокатом позивачу послуг складає 7 000 гривень, з яких: 1 500 гривень правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів [PERSON] ; 3 000 гривень складання позовної, у тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи; 1 000 гривень формування додатків до позовної заяви (письмові докази); 1 500 гривень досудове врегулювання спору (а саме складання, формування та направлення). Проте, доказів того, що позивачем здійснювалося досудове врегулювання спору, зокрема, направлялася досудова вимога чи претензія на адресу відповідача, суду стороною позивача не надано. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 гривень, здійснених на досудове врегулювання спору. Оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності,

Outcome: approved