Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики №75521971 (Ануїтет), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8500 грн. на строк 64 дні, зі сплатою процентів у розмірі 1,6% в день. Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 8500 грн. 00 коп. шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач у свою чергу належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в сумі 15163 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 7038 грн. 24 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 8125 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2610, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75521971. 03.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75521971. Посилаючись на викладене вище позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 15163 грн. 28 коп., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп., та на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. 00 коп. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.67-68). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.12.2025 року заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2025 року по цивільній справі №383/1038/25 - скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 189-192). 08.01.2026 року представник відповідача - адвокат Тальчук Альона Олександрівна через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, посилаючись на те, що розмір відсотків за користування кредитом є несправедливим, так як відповідач нарахував відсотки в розмірі більше 50% тіла кредиту, а тому враховуючи здійснену відповідачем оплату, заборгованість по відсотках не повинна перевищувати 2074 грн. Акт про зарахування однорідних зустрічних вимог не є належним і допустимим доказом оплати за договором відступлення прав вимоги, а може лише підтверджувати наявність домовленості сторін щодо зарахування вимог, а відсутність доказів оплати за договорами факторингу №2610 від 26.10.2021, №030423-ФК від 03.04.2023 свідчить про не доведення передачі права вимоги до останнього кредитора (а.с.212-221). 15.01.2026 року представник позивача - адвокат Ткаченко Юлії Олегівни до суду надійшла відповідь на відзив, в якому стверджується про доручення до матеріалів справи належних та допустимих доказів оплати за договорами факторингу №2610 від 26.10.2021, №030423-ФК від 03.04.2023, а перевід прав вимоги відбувся в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, відповідач не спростував отримання позики маючи повний доступ до своїх банківських даних та інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця (а.с.233-234). 16.01.2026 року представник відповідача - адвокат Тальчук Альона Олександрівна через систему «Електронний суд» подала заперечення відповідь на відзив, який зводиться до тверджень, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с.239-245). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача (Т2 а.с.10). Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, неявка якої не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики №75521971 (Ануїтет), підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором оJ5rfmv5So, за умовами п.1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах, тобто позичальник зобов`язується позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики протягом строку позики згідно графіку платежів, або достроково, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.13). Пунктом 2 договору позики визначені умови надання позики: сума позики 8500 грн. 00 коп.; строк позики 64 дні; процентна ставка фіксована 1,6% в день; дата надання позики 12.05.2021 року; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% в день. Відповідно до п.3 договору позики проценти за цим договором нараховуються на залишок позики згідно графіку платежів, за кожний день користування позикою, включаючи дати отримання та повернення. Як вбачається з довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», клієнтом [PERSON] , з яким укладено договір позики №75521971 від 12.05.2021 року, ідентифіковано товариством (одноразовий ідентифікатор оJ5rfmv5So) та здійснено акцепт договору (а.с.24). Свої зобов`язання за договором позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало, а саме перерахувало на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] кошти в сумі 8500 грн. 00 коп., що підтверджується: довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 15.07.2025 року №КД-000037617/ТНПП (а.с.25); платіжною інструкцією (а.с.25 зворот); відповіддю АТ КБ «Приват Банк» від 01.09.2025 року №20.1.0.0.0/7-250825/43347-БТ, наданої на виконання ухвали суду (а.с.87), а також випискою по картці № [NUMBER] за період з 12.05.2021 року по 15.05.2021 року (а.с.88). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позивачем надано розрахунок заборгованості за договором позики, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 26.10.2021 року становить 15163 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 7038 грн. 24 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 8125 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.9-10). 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2610, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначених в реєстрі заборгованостей (а.с.27-34). 26.10.2021 року між сторонами договору факторингу №2610 підписано акт прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді (а.с.34 зворот) та реєстр прав вимог №2 (а.с.35-36). На підтвердження виконання умов договору факторингу №2610 позивачем надано акти звірки взаємних розрахунків (а.с.37, 38), які суд визнає належним доказом виконання зобов`язань. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 26.10.2021 року до договору факторингу №2610, до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики №75521971 від 12.05.2021 року на суму 15163 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 7038 грн. 24 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 8125 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.35-36). В подальшому на підставі договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет», позивач набув права вимоги до відповідача за договором позики №75521971 від 12.05.2021 року на суму 15163 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 7038 грн. 24 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 8125 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками, що підтверджується копіями: договору факторингу (а.с.39-45); актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (а.с.46); акту звірки взаєморозрахунків (а.с.47); реєстру заборгованості (а.с.47 зворот - а.с.48). Згідно розрахунку заборгованості за договором позики за період з 25.10.2021 року по 15.08.2025 року, заборгованість відповідача становить 15163 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 7038 грн. 24 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 8125 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.8). Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики №75521971 від 12.05.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст.514 ЦК України). Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, суму отриманих коштів не повернув, суд дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу в сумі 7038 грн. 24 коп. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі 8125 грн. 04 коп. У ч.ч. 1-3 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Умовами п. 2 договору позики передбачено, що позика надається на 64 дні. Отже, встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у позичальника виникло зобов`язання по оплаті процентів за договором у розмірі, що розрахований за визначеною у договорі процентною ставкою за кожен день користування позикою протягом строку позики, тобто протягом 64 дні. Подальше, поза строком кредитування, нарахування процентів за користування відповідачем позикою за договором було безпідставним. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» судом до уваги не приймаються, оскільки не містять електронного підпису відповідача про ознайомлення з ними, а отже позивач не довів, що саме надані ним Правила є складовою кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору позики. Таким чином, підстав вважати, що позикодавцем отримана згода [PERSON] на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних Правил, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу позики регулюються тільки договором позики №75521971 від 12.05.2021 року. Встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умови договору позики виконав, надав відповідачу кошти на умовах передбачених договором. В свою чергу відповідач, підписавши вказаний договір, добровільно погодився на визначені у ньому умови, взявши на себе відповідні зобов`язання. Разом з тим, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором повернувши позику частково в сумі 1462 грн. 75 коп., та сплативши проценти за користування коштами в сумі 2176 грн., у зв`язку з чим утворилась заборгованість за основною сумою боргу в сумі 7038 грн. 24 коп., а також заборгованість за відсотками в сумі 6306 грн. 29 коп., тому суд дійшов висновку про те, що позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованість за договором позики №75521971 від 12.05.2021 року у загальному розмірі 13344 грн. 53 коп. Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі більше 50% тіла кредиту, яка на думку відповідача становить непропорційно велику суму компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, оскільки встановлена за взаємною згодою сторін в договорі позики №45521971 процентна ставка в межах 64 денного строку кредитування є платою за користування коштами, тобто не носить компенсаційний характер за невиконання споживачем грошового зобов`язання. Суд відхиляє заперечення відповідачем відступлення права вимоги за договором факторингу №2610 через відсутність доказів передачі грошових коштів, що дорівнює ціні продажу в розпорядження клієнта за плату, оскільки на підтвердження виконання умов позивачем надано акти звірки взаємних розрахунків (а.с.37, 38), які суд визнає належним доказом виконання вказаного зобов`язання. Натомість сторона відповідача не надала доказів повернення суми позики та сплати відсотків за користування позикою первісному кредитору. Щодо стягнення судових витрат. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Так, на підтвердження надання позивачу правничої допомоги у розмірі 3500 грн. до матеріалів справи долучено копії: договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, укладеного між адвокатом Ткаченко Юлія Олегівна та ТОВ «Фінпром Маркет» (а.с.49-52); витягу з акту №14-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19.05.2025 року за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року (а.с.53); акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с.53 зворот - а.с.54); платіжної інструкції №579934713.1 від 19.05.2025 року (а.с.55). З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем до суду не надано, та зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3080 грн. 00 коп. Також при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., який підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: partial