Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

06.01.2026 року адвокат Якобишена Т.Д., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити позивачу три місяці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] його батька [PERSON] , оскільки у встановлений для цього законом шестимісячний строк він до нотаріуса не звернувся в зв`язку із проживанням в Ізраїлі, відсутністю відповідних документів, необхідністю їх перекладу та необізнаністю про існування заповіту померлого, складеного 15.07.2015 року, а також у зв`язку із об`єктивними обставинами, пов`язаними з воєнним станом в Україні та безпековою ситуацією в країні його проживання, що істотно ускладнило можливість своєчасного звернення за оформленням спадкових справ. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09 січня 2026 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, яке закрито ухвалою суду від 10 лютого 2026 року. У судове засідання 19.02.2026 року позивач та його представник не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Адвокат Якобишена Т.Д. подала до суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх повністю задовольнити. Представник відповідача - Осовська М.М. також подала до суду 19.02.2026 року письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує за умови встановлення судом відсутності порушення інтересів інших осіб. За таких обставин, у відповідності до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а розгляд справи проводився за відсутності її сторін. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , є громадяном держави Ізраїль, що підтверджується копією паспорта № [NUMBER] від 20.12.2017 року (а.с.11-12). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00054085005 від 09.10.2025 року також вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками його є : [PERSON] , [PERSON] (а.с.14-15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 червня 2021 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 26.06.2021 року складено відповідний актовий запис № 1819 (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 березня 2023 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 21.03.2023 року складено відповідний актовий запис № 654 (а.с.17). Відповідно до заповіту від 15.07.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-1337 та посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER] , [INFO] , уродженець с. Черешул, Сакульського району, Румунія, проживаючий у [ADDRESS] , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам?яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства щодо недійсності правочину, на випадок своєї смерті заповів належний йому на праві особистої власності житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою для обслуговування вищевказаного житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий номер - 7310136300:20:002:0137 своєму синові - [PERSON] , [INFO] ( а.с.19). Відомості щодо наявності у спадкодавця [PERSON] інших спадкоємців у матеріалах справи відсутні. З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 30.12.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , через пп "Мамалига" в період з 01.01.2023 року по 30.12.2025 року здійснив в`їзд в Україну 31.02.2023 року, о 03:17 год., виїзд з України 05.05.2023 року о 22:27 год.; в`їзд в Україну 30.09.2025 о 13:12 год., виїзд з України 19.10.2025 року о 14:17 год. ( а.с.26) 09.10.2025 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. про прийняття спадщини за заповітом №3-1337 від 15.07.2015 року після смерті його батька [PERSON] [INFO] ( а.с.27). Постановою приватного нотаріуса Скінтей Ю.І. від 12.12.2025 року відмовлено громадянину Ізраїля [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб [NUMBER] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, що залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в зв`язку із пропуском позивачем передбаченого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.29). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців,велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. При цьому, ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. У статті 63 Закону України "Про нотаріат" закріплено обов`язок нотаріуса (посадової особи органу місцевого самоврядування, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій) повідомити про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. З цими нормами корелюються і приписи Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема, щодо з`ясування нотаріусом наявності заповіту за даними Спадкового реєстру та роз`яснення нотаріусом спадкоємцям права подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Отже, закріплений у законодавстві обов`язок повідомлення нотаріусом спадкоємців, про яких йому відомо, про відкриття спадщини та роз`яснення права на її прийняття є одним з правових механізмів забезпечення права на спадкування, дотримання якого має перевірити суд при вирішенні питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом через поважність причин пропуску такого строку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважила, що наведеними вище правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Факту повідомлення нотаріусом позивача [PERSON] про наявність заповіту батька ,складеного на його ім`я, судом не встановлено. Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, а також висновками Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 390/195/21, від 06 березня 2023 року у справі № 559/2112/19-ц, від 22 листопада 2023 року у справі № 333/8115/21. Наявними у цій справі доказами не спростовано тверджень позивача про те, що він до 2025 року не знав про існування заповіту, складеного батьком на його ім`я, у зв`язку із чим не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом протягом встановленого законом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини. Особа не може реалізувати своє право спадкоємця за заповітом, не знаючи про його наявність. Тільки після того, як особа дізнається про те, що вона має можливість за певних умов отримати у власність певне майно, вона може прийняти рішення про те, чи хоче вона набути відповідне право власності чи ні. З`ясувавши обставини про наявність заповіту, складеного на його ім`я, позивач дізнався про те, що він як спадкоємець за заповітом може отримати у власність спадкове майно. Дізнавшись про це, він прийняв рішення вчинити дії для набуття цього права власності. Крім того, суд враховує, що позивач постійно проживає в державі Ізраїль та є її громадяном, а спадкове майно, зазначене у заповіті, знаходиться в м. Чернівці, тобто наявна велика відстань між місцем проживання спадкоємця та місцем розташування спадкового майна. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачем доведено поважність причин пропуску ним строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які є об`єктивними та істотними перешкодами, а тому наявні правові підстави для визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved