Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

25 грудня 2025 року представник позивача КП «Житлокомсервіс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2007 по 30.11.2017 у сумі 16324,45 гр.; за період з 01.08.2020 по 01.12.2025 року в сумі 16 754, 58 гр. Також представник позивача просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 гр. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій які надає позивач. Відповідачі тривалий час не здійснювали оплату наданих послуг, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.03.2007 по 30.11.2017 у сумі 16324,45 гр.; за період з 01.08.2020 по 01.12.2025 року в сумі 16 754, 58 гр. Добровільно борг, що утворився за відповідачами, не був оплачений, тому представник позивача звернувся до суду з позовом. 21.01.2026 відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає наступне. Позивач вимагає стягнення заборгованості за період з 2007 року. Вимоги за період з 2007 року по січень 2023 року знаходяться поза межами строку позовної давності та задоволенню не підлягають. Обставини нарахувань за вказаною адресою вже були предметом розгляду у справі № 953/20008/20 (рішення від 02.09.2021 р., суддя Єфіменко Н.В.). Цим рішенням Позивачу вже було відмовлено у стягненні коштів за період 2007 2017 рр. у зв`язку зі спливом позовної давності. Вказує, що оскільки відповідачі є ВПО та перебувають в евакуації, нарахування за такі послуги як користування ліфтом, освітлення місць загального користування та прибирання території є протиправним. Позивач, знаючи про бойові дії та масовий виїзд мешканців з м. Харкова, не здійснив автоматичного перерахунку та продовжує необґрунтовано вимагати кошти за послуги, які не споживалися. Крім того зазначає, що КП «Житлокомсервіс» не надало суду жодного належного доказу фактичного надання послуг Відповідачам. Зазначає, що між Відповідачами та Позивачем відсутній підписаний договір про надання послуг у письмовій формі. Відповідачі не приєднувалися до типового договору на умовах Позивача, оскільки Позивач не забезпечує належну якість послуг та ігнорує вимоги споживачів щодо утримання будинку (як встановлено у справі № 953/20008/20). Копія газетної публікації договору у газеті «Слобода» від 28.11.2006 р. не має жодного відношення до Відповідачів, оскільки квартира належить на праві приватної власності за договором купівлі-продажу, а не є власністю територіальної громади м. Харкова. Оскільки Позивач не надав індивідуального договору для узгодження істотних умов, а фактичні послуги не надаються в повному обсязі, нарахування є необґрунтованими. У зв`язку з вищевикладеним в задоволенні позовних вимог відповідач просила відмовити в повному обсязі. Крім того, 23.01.2026 відповідачем надано до суду заяву про застосування строку позовної давності. 30.01.2026 року представником позивача до суду надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник зазначає наступне. 02.09.2021 Київським районним судом м. Харкова було винесено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані підприємством послуги за період з 01.12.2017 по 31.07.2020 у сумі 8 857 гр 22 коп. (справа № 953/20008/20). [PERSON] не виконала вищезазначене рішення суду. Дій щодо повної оплати заборгованості споживачі не вчиняють, у зв`язку з чим, за даною адресою виникла заборгованість. У зв`язку з несплатою споживачами нарахованих коштів за отримані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій Комунальне підприємство «Житлокомсервіс» первісно просив стягнути з Відповідачів заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.12.2025 у сумі 42 139 грн 77 коп. (сорок дві тисячі сто тридцять дев`ять грн. 77 коп.). Вказує, що на даний час, розмір вимог становить за періоди: з 01.03.2007 по 30.11.2017 у сумі 16 324 грн 45 коп. (16 527 грн 97 коп. 203 грн 52 коп. = 16 324 грн 45 коп.); з 01.08.2020 по 01.12.2025 у сумі 16 754 грн 58 коп. (42 139 грн 77 коп. 25 385 грн 19 коп.); разом сума заборгованості складає 33 079 грн. 03 коп. (тридцять три тисячі сімдесят дев`ять гривень 03 коп.). 11.02.2026 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона зазначає наступне. Позивач у своїй уточненій позовній заяві зменшив суму позовних вимог на 9 060.74 гр., порівняно з первісним позовом. Це свідчить про те, що Позивач фактично визнав помилковість своїх попередніх розрахунків, що ставить під сумнів достовірність усього розрахунку заборгованості. Якщо нарахування формуються автоматично, без належної перевірки реальних даних про надання послуг та їх обсяг, то весь розрахунок боргу є недостовірним і не може бути покладений в основу судового рішення. Зазначає, що Позивач не надав жодних пояснень щодо причин зменшення суми та її розрахунку. Обставини ненадання Позивачем послуг за вказаною адресою вже були предметом судового розгляду у справі № 953/20008/20. У матеріалах тієї справи зафіксовано факти: самостійної заміни Відповідачами аварійних труб водопостачання та водовідведення (стояків та каналізаційних мереж) через бездіяльність КП «Житлокомсервіс», що підтверджується чеком на придбання матеріалів та фотофіксацією виконаних робіт; відсутності перевірок та очищення вентиляційного каналу, що підтверджується фотофіксацією забрудненого вентканалу; відсутність прибудинкової території за прибирання якої КП «Житлокомсервіс» намагається стягнути кошти. Факт самостійного ремонту внутрішньобудинкових мереж Відповідачами за власний кошт є доказом системної бездіяльності Позивача. Вказує, що з того часу ситуація не змінилася: акти виконаних робіт, підписані споживачами, відсутні. На відміну від справи № 953/20008/20, де факт надання послуг не був спростований технічними засобами, у нинішній справі Відповідач надає докази нульового споживання ресурсів, що технічно підтверджує відсутність мешканців та неможливість споживання послуг Позивача. Отже, фактична бездіяльність КП «Житлокомсервіс» та неналежний стан комунікацій є доведеним фактом, який Позивач не спростував до сьогодні. Позивач протягом тривалого часу не виконує свої обов`язки, що підтверджується матеріалами справи № 953/20008/20. Зокрема, Відповідачі були змушені за власний рахунок проводити ремонт мереж, що підтверджується фотозвітами та чеками, які наразі перебувають в архіві суду у складі зазначеної справи та підлягають дослідженню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без участі представника позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі відповідачів, наполягала на доводах, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, позовну заяву, відзив на позовну заяву відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 № 69/06 створено Комунальне підприємство «Жилкомсервіс». Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 № 522/24 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» перейменовано у Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою споруд у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова. Багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні КП «Житлокомсервіс». Відповідно до довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 03.12.2025 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Частиною 2 статті 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Пунктами 1, 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлені обов`язки співвласників забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Правовідносини, що існували між відповідачами та позивачем до 01.05.2019 були врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, а саме: Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає обов`язок управителя забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами (п. 1 ч. 2 ст. 25 Закону № 1875-IV). Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово- комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках (надалі - «Публічний договір»). Згідно п. 22 публічного договору про надання житлово-комунальних послуг договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення дії його терміну однієї зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору. Тобто, Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку, за адресою: [ADDRESS] , перебувають у договірних відносинах з КП «Житлокомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу. Згідно з вимогами ст. 633 ЦК України, публічний є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Виходячи з вимог зазначеної статті ЦК України перелік послуг по яким може бути укладено публічний договір не є вичерпним. Крім того, публічний договір передбачає обов`язковість однакових умов для всіх споживачів крім пільговиків, що не може бути розцінено як порушення закону. Навпаки, гарантує та закріплює Конституційне право громадян (споживачів), передбачене ст. 21 Конституції України. 01.09.2019 в дію введено Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII. Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9.11.2017 №2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Статтею 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII визначено порядок укладення договорів про надання послуг управління багатоквартирним будинком. Так, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках», рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики (ч. 7 ст. 10 Закону). Протокол про обрання управителя співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] до КП «Житлокомсервіс» не надходив, таким чином підстави для укладення типового договору про надання послуг управління багатоквартирним будинком за формою, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 відсутні. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. З наведеного вище вбачається, що відповідачі є споживачами житлових послуг, що надаються Позивачем. Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року по справі №463/6799/18. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Нарахування за надані Позивачем послуги здійснюються відповідно до встановлених тарифів органом місцевого самоврядування тарифу. Щодо доведення до відома тарифів на послугу з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території, суд зазначає, що Відповідно до абз. 7 п. 2.4. Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, що затверджений наказом Мінрегіону від 30.07.2012 № 390, зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування, веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності) та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них. Відповідно до п. 2.6. Порядку № 390 способи доведення до відома споживачів інформації не обмежуються тими, що передбачені цим Порядком. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Рішення Харківської міської ради щодо встановлення / корегування тарифів КП «Житлокомсервіс» були опубліковані у газетах «Харьковские известия» та «Слобода», а також опубліковано у Єдиному міському реєстрі актів Харківської міської ради (https://doc.city.kharkov.ua ). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011р. № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» (з подальшими змінами) затверджено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з економічно обґрунтованими витратами підприємств-виконавців послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. У зв`язку з укладанням договорів між мешканцями житлових будинків та КП «Харківводоканал», КП «ХТМ» з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем зливової каналізації, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання (згідно з Законом України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги») КП «Житлокомсервіс» припинило нарахування по вказаним послугам з 01.05.2022р. та з 01.07.2022р. відповідно. Отже, позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» (зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.01.2012 № 39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»; рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»), № 318 «Про корегування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова від 11.05.2018. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що послуги позивачем в зазначеному будинку надаються постійно та за тарифами, які встановлені уповноваженими органами, в той же час відповідачі від надання зазначених послуг не відмовлялася, будь-яких актів/претензій щодо неналежної якості послуг або відсутності послуг не надсилали. Таким чином, житловий об`єкт забезпечується діями позивача відповідними послугами, а відповідачі, які зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні, користуються житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, є їх споживачами. Щодо твердження Відповідача з посиланням на ст.7 Закону України «Про житлові комунальні послуги», про звільнення їх від оплати послуг тому як вони фактично не користувались послугами, оскільки вимушені були залишити свої домівки, суд зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, в той же час відповідно до ст. 5 згаданого Закону послуга з управління багатоквартирним будинком є житлова послуга, а не комунальна, яка зокрема забезпечує утримання спільного майна багатоквартирного будинку, незалежно від того мешкає хтось в будинку/квартирі чи ні, і Закон не передбачає права споживача не сплачувати за житлову послугу за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні. Виходячи з викладеного, відповідачі повинні виконувати обов`язок по оплаті наданих послуг, а тому суд погоджується з доводами позивача. Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути заборгованість з відповідачів за період з 01.03.2007 по 30.11.2017 у сумі 16 324,45 гр. та за період з 01.08.2020 по 01.12.2025 у сумі 16 754,58 гр. Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, 02.09.2021 за результатами розгляду позову Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, Київським районним судом м. Харкова було ухвалено судове рішення. Зміст судового рішення свідчить , що предметом позовних вимог було стягнення заборгованості за період 01.03.2007 по 31.07.2020, позов було задоволено частково, стягнено заборгованість за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.12.2017 по 31.07.2020. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Судове рішення не оскаржувалось сторонами в апеляційному порядку та набрало законної сили 04.10.2021. За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості, які вже були предметом судового розгляду та по яких ухвалено судове рішення, з відповідачів за період з 01.03.2007 по 30.11.2017 у сумі 16 324,45 гр. не підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за період з 01.08.2020 по 01.12.2025 у сумі 16 754,58 гр., суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У відзиві на позов відповідачем зроблено заяву про застосування строку позовної давності та додатково подано окрему заяву про застосування позовної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX) було встановлено, що у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії», а згідно із редакцією закону, що діяла з 30.01.2024 на підставі Закону від 08.11.2023 № 3450-IX: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦКУ, було зупинено на строк дії такого стану. Тож, перебіг строків позовної давності було призупинено з 2 квітня 2020 року на період карантину та з 17 березня 2022 року на час воєнного стану. Законом України № 4434-ІХ, який набрав чинності 4 вересня 2025 року, виключено з Цивільного кодексу пункт, що зупиняв ці строки. З урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період з 01.08.2020 по 01.12.2025 у сумі 16 754,58 гр., заявлені в межах строку позовної давності, а тому підлягають задоволенню. Щодо тверджень відповідача про надавання послуг не в повному обсязі, або без належної якості, то якість надання житлово-комунальних послуг можуть бути оскаржені відповідачем, шляхом подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Беручи до уваги викладене, з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 гр. Позов задоволено частково, а саме на 50,65 %(33079,03/16754,58*100%), судовий збір підлягає стягненню у розмірі 1533,68 гр (3028 гр*50,65%), по 766,84 гр. з кожного відповідача.

Outcome: partial