Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №153127 від 11 вересня 2024 року у розмірі 11 575 грн 48 коп., а також судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та 7 000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідач [PERSON] уклали договір №153127 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 667 грн на свою банківську картку. Відповідно до умов вказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» зобов`язалося надати відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Строк строк кредитування складає 84 дні. На виконання умов договору первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] . Отже, первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`язання щодо надання грошових коштів відповідачу виконав в повному обсязі. 6 лютого 2025 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №06022025, відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» відступлено право грошової вимоги в тому числі і до [PERSON] за договором №153127 від 11 вересня 2024 року Товаристу з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ». Позивач зазначає, що загальна сума заборгованості за кредитним договором №153127 від 11 вересня 2024 року становить 11 575 грн 48 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 8 046 грн 08 коп., заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом 3 227 грн 40 коп., комісії 302 грн. Окрім того, позивач зазначає, що ним понесено витрати у зв`язку із розглядом вказаної справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, які просить стягнути із відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності та позов задовольнити; проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Згідно з частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог зазначених вище норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд установив, що 11 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) уклали договір про споживчий кредит №153127 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого за умовами п. 2.2.1 цього договору сума кредиту становить 10 667 грн та видається позичальнику на наступних умовах: 8 000 грн 25 коп. на рахунок/картку позичальника № [NUMBER] у національній валюті та у розмірі 2 666 грн 75 коп. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частин цього договору. Відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» зобов`язалося надати відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Строк строк кредитування складає 84 дні (п.2.6 договору (з 11 вересня 2024 року по 4 грудня 2024 року) на умовах сплати процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 2.3, 2.4, 2.5 договору. Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`язання надати грошові кошти відповідачу виконало в повному обсязі, а саме: 11 вересня 2024 року на зазначену позичальником [NUMBER] було здійснено зарахування коштів у розмірі 8 000 грн 25 коп., про що об`єктивно свідчить виписка по картковому рахунку, надана Акціонерним товариством «ПУМБ» на виконання ухвали суду від 9 лютого 2026 року про витребування доказів, з якої вбачається, що 11 вересня 2024 року на картку емітовану на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відбулося зарахування грошових коштів у розмірі 8 000 грн 25 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладання з відповідачем договору №153127 від 11 вересня 2024 року та надання відповідачу 8 000 грн 25 коп. кредитних коштів. Суд погоджується із розрахунком заборгованості за вказаним договором, згідно якого заборгованість відповідача за кредитним договором №153127 від 11 вересня 2024 року становить 11 575 грн 48 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 8 046 грн 08 коп., заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом 3 227 грн 40 коп., комісії 302 грн. Щодо переходу (відступлення) права вимоги за договором №153127 від 11 вересня 2024 року, суд зазначає наступне. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 6 лютого 2025 року уклали договір факторингу № 06022025, відповідно до умов якого Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» відступлено право грошової вимоги в тому числі і за договором №153127 від 11 вересня 2024 року. До договору факторингу № 060220251 від 6 лютого 2025 року (та додатків до нього) позивач додав Витяг з Додатку № 1 до договору факторингу (реєстр прав вимоги №2) від 6 березня 2025 року, де зазначено, що боржник [PERSON] , договір №153124 від 11 вересня 2024 року та сума заборгованості за вказаним кредитом 9на дату відступлення права вимоги), що становить 11 575 грн 48 коп.. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», укладення електронного договору можливо шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частини перша-третя статті 207 Цивільного кодексу України). З огляду на викладені вище встановлені обставини справи, суд погоджується з тим, що договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] відповідно до вимог частини першої статті 638 Цивільного кодексу України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Тобто, [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, 11 вересня 2024 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» договір №153127, оскільки зазначений кредитний договір укладений в електронній формі за допомогою електронного сервісу та підписаний сторонами, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора. Отже, кредитний договір укладений з дотриманням встановленої для нього письмової форми, містить усі істотні умови. Жодних обставин, які б вказували на його нікчемність, суду не надано. Правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» матеріали справи не містять. З огляду на наведені обставини та докази у справі, на переконання суду, відбулась заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до позивача перейшло право вимоги за договором № 153127 від 11 вересня 2024 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] . Таким чином, звертаючись до суду з позовом, позивач надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Тобто, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором. Однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості в частині суми заборгованості з відсотків за користування кредиту з огляду на таке. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У частинах першій, третій статті 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання товариством додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у Акцепті оферти, що підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оцінив та дослідив усі докази по справі в їх сукупності, враховуючи наведене вище, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн, позивач надав: копію договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, укладеного між адвокатським бюро «Соломко та партнери» в особі керуючого адвоката Соломки О.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» з протоколом погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року (Додаток №1), копію додаткової угоди № 25770863269 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; копію довіреності на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»; копію підписаного акту прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Соломка О.В. З врахуванням наведеного, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Крім цього, в зв`язку із задоволенням позову, відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по справі в розмірі 2 422 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved