Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

27 жовтня 2025 року (вх.№33730/25) позивач звернулась до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від всіх видів заробітку (доходів) до досягнення нею двадцяти трьох років. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2025 указану позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали. 8 грудня 2025 року (вх.№38765/25) від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, із позовною заявою у новій редакції, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частки від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно на користь [PERSON] , [INFO] , на період її навчання до 28.02.2027 року, але не більше як до досягнення нею віку 23 років. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 33-34). Клопотань про витребування доказів позивачем не заявлено. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у сторін, за час перебування у шлюбі [INFO] народилась дочка, [PERSON] . Як зазначено позивачем, шлюб між сторонами розірвано 23.03.2011. До досягнення дочкою повноліття відповідач сплачував аліменти за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19.08.2010, розмір яких збільшено рішенням того ж суду від 20.11.2021. Станом на дату подання позову донька, [PERSON] [INFO] , досягла повноліття, однак продовжує навчання на денній формі навчання, бюджетній основі, без отримання стипендії. Навчання спільної доньки унеможливлює отримання нею інших доходів, що обумовлює необхідність надання матеріальної допомоги на час навчання. Єдиним джерелом доходу позивача є 2 100,00 грн матеріальної допомоги по догляду за її матір`ю, який вона забезпечує з 2009 року. У відповідача ж, за твердженням позивача, окрім доньки, інших утриманців не має і він призваний до лав Збройних Сил України та має дохід 50 000,00 60 000,00 грн, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від всіх видів заробітку (доходів). Судові засідання у справі призначалися неодноразово. У судове засідання, призначене на 02.03.2026 сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, скерованим на його зареєстроване місце проживання (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» R067090359425). Однак, таке повернулося на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою (а.с. 45-46). Позивач та третя особа подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Волевиявлення щодо ухвалення заочного рішення позивач не висловив. Правових підстав для ухвалення заочного рішення, за відсутності відповідного волевиявлення сторони позивача, не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, [PERSON] , громадянин України та [PERSON] , громадянка України є батьками [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 07.11.2007 зроблено відповідний актовий запис № 6644 (а.с. 10). Відтак, [INFO] [PERSON] досягла повноліття. Позовна заява підписана позивачем 27.10.2025 і того ж дня зареєстрована судом. 27 листопада 2025 року до суду надійшла довідка (вх.№37607/25) про місце реєстрації відповідача, та підтверджено його дійсне зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до Сихівського району міста Львова (а.с. 22). Водночас, судом за даними відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області підтверджено місце реєстрації позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 23), що відноситься до Франківського району міста Львова. Спільне місце проживання позивача та третьої особи також встановлено із відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №197269 (а.с. 7). Згідно із довідки Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» [PERSON] є здобувачем освіти третього курсу денної форми навчання спеціальності «Харчові технології» освітньо-професійної програми «Виробництво хліба, кондитерських, макаронних виробів і харчових концентратів» на бюджетній основі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» (заклад фахової перед вищої освіти). Термін навчання 01.09.2023 28.02.2027 (а.с. 8). Даних щодо отримання доходів, у тому числі стипендії, [PERSON] не встановлено (а.с. 9). До позовної заяви додано рішення Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2009 у справі №20-68/2009, про встановлення опіки над [PERSON] та призначення її опікуном [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом але не може перевищувати двох років. До позовної заяви додано рішення Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2021 у справі №465/6719/21, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та збільшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 19.08.2010. Рішенням ухвалено «стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Інформація про місце роботи відповідача у справі відсутня, як і розмір його доходів. Клопотань про витребування доказів позивачем не додано. Оцінка суду Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Обставини за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків є порушенням закону. У відповідності до вимог ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Встановлено, що дочка сторін стипендії не отримує. Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімумом для працездатних осіб встановлено у розмірі 3 328,00 грн. (3 028,00 грн на 2025 рік). При цьому, як встановлено із матеріалів справи, дочка сторін навчається на бюджетній основі. Місцезнаходження навчального закладу (м. Львів, вул. Пулюя, 42) також відноситься до Франківського району м. Львова і знаходиться в безпосередній близькості із вул. Науковою, 76 на відстані пішої ходьби. При зверненні із указаним позовом позивачем не доведено потреби у конкретному розмірі матеріальної допомоги, не доведено наявності у батька можливості надавати таку допомогу. Клопотання про витребування доказів суду також не надано. Позивач стверджує що відповідач отримує дохід як військовослужбовець 50 000,00 60 000,00 грн, і претендує на із цієї суми. Твердить про те, що відповідач є працездатним та не має інших утриманців і може надавати таку допомогу. Разом із цим такі доводи є голослівними і не підкріпленими жодними доказами. Окрім недоведеності отримання значного розміру доходів, позивачем не доведено й потреби у значному розмірі матеріальної допомоги, яка б відповідала цих стверджуваних доходів, або більше зважаючи на рівний обов`язок матері. При цьому, суд звертає увагу, що й позивач є працездатною, однак єдиним джерелом її доходу, як вона сама стверджує, є матеріальна допомога у розмірі 2 100,00 грн, що ставить під сумнів саму можливість виконання нею її частини обов`язку щодо утримання спільної дитини. Тому, на переконання суду, задоволення позову у тому розмірі, у якому просить позивач, покладатиме весь тягар по утриманню дочки виключно на відповідача. Беручи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дітей, і рівність такого обов`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку, що відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів. Суд звертає увагу, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою визначеним законом обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання відповідає легітимній меті стягнення аліментів з батьків: забезпечення можливості повнолітнім дітям отримати освіту і здобуття спеціальності, що має позитивне суспільне значення, зокрема і для виконання обов`язку дітей по утриманню непрацездатних батьків, у разі такої потреби у майбутньому. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому, суд роз`яснює, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Щодо сплати судового збору, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то суд враховує приписи ч. 6 ст. 141 ЦПК, відповідно до якої, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій міститься вимога щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн в дохід держави.

Outcome: partial