Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31.08.2007 року вони із відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано Саксаганським відділом реєєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 557. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Підставою розірвання шлюбу позивач вказує несумісність характерів і поглядів, зазначає, що шлюбні відносини фактично припинені, подальше спільне життя є неможливим. Відтак, позивач просить суд розірвати шлюб між ними. Ухвалою суду від 31 грудня 2025 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Згідно поданої заяви від 03.03.2026 року позивачка просила провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу, сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 07.10.2010 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та несумісні характери, шлюбні відносини фактично припинились та спільне господарство не ведеться. Спори щодо місця проживання та спільного майна, на теперішній час між сторонами відсутні. Частиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, з урахуванням небажання сторін перебувати в шлюбі, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved