Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , за якою просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 27.06.2015 року (актовий запис № 281) та відновити дошлюбне прізвище позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з 27 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 281 від 27.06.2015 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, спільних рішень щодо сімейних справ не приймають, а за таких обставин вважає що шлюб необхідно розірвати. За ухвалою суду від 14 січня 2026 року, позовну заяву [PERSON] до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу залишено без руху. За ухвалою від 02.02.2026 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, як вбачається із позовної заяви позивач просить провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 13 січня 2026 року та 19 лютого 2026 року на адресу суду надійшли заяви про проведення розгляду справи у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує та просить розірвати шлюб. Судове засідання у справі було призначене на 02 березня 2026 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2015 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис за № 281 від 27.06.2015 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області (актовий запис № 158). Як стверджує позивач, на даний час шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено, на даний час проживають окремо, не спілкуються та не підтримують ніяких відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак слід також відновити дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». Окрім того, за клопотанням позивача [PERSON] , розподіл судових витрат судом не проводиться. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved