Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з нею її матір`ю [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 17 травня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 25.09.2024 року було розірвано. Від шлюбу мають одну малолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача на користь позивача судовим наказом Христинівського районного суду Черкаської області від 05.12.2023 року було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Так, після припинення подружнього життя, малолітня дочка сторін у справі разом із матір`ю деякий час проживали у батьків відповідача за адресою: [ADDRESS] , однак у листопаді 2024 року позивач вирішила переїхати з дитиною до своїх родичів у м. Кривий Ріг, що було негативно сприйнято батьками відповідача, у зв`язку з чим відбулась сварка та позивача обмежили у доступі та спілкуванні з дитиною. Однак, після того як позивач все ж таки забрала дочку у батьків відповідача, вони разом переїхали до сестри позивача та її сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Так, після зміни місця проживання дитини, між позивачем та відповідачем виник конфлікт, позаяк відповідача не влаштовує, що дитина проживає разом із матір`ю окремо від його батьків. Ухвалою суду від 31.12.2024 року провадження у справі за зазначеним позовом відкрито в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, а також зазначила, що відмовляється від виклику та допиту заявлених свідків. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, але надала до суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору. Представник служби у справах дітей Христинівської міської ради у судове засідання також не з`явилась, але матеріали справи містять надану представником письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та із зазначенням щодо відсутності заперечень проти позову. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 17 травня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 25.09.2024 року було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають одну малолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача на користь позивача судовим наказом Христинівського районного суду Черкаської області від 05.12.2023 року було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Між тим, згідно довідки-розрахунку заборгованості, наданої державним виконавцем Христинівського відділу ДВС, станом на листопад 2024 року, сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини становить 156916 грн. 15 коп. Як убачається зі змісту позову, після припинення подружнього життя, малолітня дочка сторін у справі разом із матір`ю деякий час проживали у батьків відповідача за адресою: [ADDRESS] , однак у листопаді 2024 року позивач вирішила переїхати з дитиною до своїх родичів у м. Кривий Ріг, що було негативно сприйнято батьками відповідача, у зв`язку з чим відбулась сварка та позивача обмежили у доступі та спілкуванні з дитиною. Однак, після того як позивач все ж таки забрала дочку від батьків відповідача, вони разом переїхали до сестри позивача та її сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Так, після зміни місця проживання дитини, між позивачем та відповідачем виник конфлікт, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання, позивач з 11 листопада 2024 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а малолітня [PERSON] з 22 жовтня 2024 року була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 13.12.2024 року, складеного представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Творча, буд. 27/1, створені належні умови для проживання малолітньої [PERSON] . Згідно довідки за вих. №27 від 02.04.2025 року, малолітня [PERSON] з 02 квітня 2025 року відвідує Комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №57 Криворізької міської ради Саксаганського району. Як убачається із листа-відповіді за вих. №88/01-25 від 25.04.2025 року на адвокатський запит, начальник служби у справах дітей Христинівської міської ради повідомляє, що родичі відповідача у цій справі дійсно обмежували позивача у цій справі, як матір, у доступі до дитини, у зв`язку з чим остання зверталась до служби у справах дітей. Зазначено, що 17 грудня 2024 року під час візиту комісії у складі начальника служби у справах дітей, начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я та поліцейського громади, за тодішнім місцем перебування дитини, малолітня [PERSON] знаходилась у квартирі з іншими малолітніми дітьми без нагляду дорослих та побачивши маму, дівчинка побігла до неї, обняла її, цілувала, притулялась. Позивач забрала дочку та того ж дня поїхала з нею до м. Кривого Рогу. При цьому, по поверненню на робоче місце комісії, було виявлено родичів відповідача, які вели себе агресивно, погрожували, застосовували нецензурну лайку. Більше того, бабуся відповідача [PERSON] видерла з рук начальника служби файл з паперами та порвала їх. Серед цих паперів була заява позивача до служби у справах дітей про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дочкою. Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.11.2025 року, яка 05 грудня 2025 року набрала законної сили, у зв`язку з тим, що 01 вересня 2025 року, о 10 год. 30 хв., відповідач у цій справі, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини [PERSON] , тобто позивача у цій справі, а саме ображав її нецензурною лайкою, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно наданого виконкомом Саксаганської районної у місті ради висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , виконком повідомив, що наразі батьки дитини проживають окремо, матір разом із дочкою проживають за адресою: [ADDRESS] , а батько зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживає невідомо. Відповідно до інформації служби у справах дітей Христинівської міської ради, батько дитини проходить службу в Національній гвардії України, тому з`ясувати наявність або відсутність спору щодо визначення місця проживання дитини неможливо, а за адресою реєстрації він вже більше 10 років не проживає. Відповідно до інформації Криворізького міського центру соціальних служб, у матері дитини створені належні умови для проживання малолітньої [PERSON] . Таким чином, враховуючи те, що не вдалося з`ясувати думку батька дитини, щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини орган опіки та піклування виконкому районної у місті ради покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як визначено ст.ст. 141, 153 СК України, яка кореспондується зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 157 СК України, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У розумінні положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Кожний із батьків не позбавлений права піднімати питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Разом з тим, у постанові від 11.12.2023 року у справі №607/20787/19 Верховний Суд зазначив, що суди, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Інститут, як визначення місця проживання дитини з одним із батьків, тобто самостійне виховання і утримання дитини, насамперед, спрямований визначати з ким із батьків буде проживати дитина в разі припинення шлюбних відносин, а також має на меті: забезпечити право дитини на належне батьківське виховання; забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним; покласти обов`язок щодо сплати аліментів на того з батьків, хто проживає окремо від дитини; надати право одному з батьків в інтересах дитини без отримання згоди іншого, вирішувати питання щодо: виїзду дитини за кордон, реєстрації зняття з місця реєстрації дитини, влаштування в дошкільний/навчальний заклад, отримання медичної допомоги тощо; заборонити одному з батьків без згоди іншого змінювати місце проживання дитини. Суд вважає необхідним зазначити, що виховання дитини - це процес заохочення та підтримки фізичного, емоційного, соціального та інтелектуального розвитку дитини від народження до дорослості; також комплекс прав, обов`язків та відповідальності в цьому питанні з точки зору законодавства. Батьківство/материнство стосується виховання дітей та не обмежується ексклюзивністю біологічної спорідненості. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що батько дитини, тобто відповідач у цій справі, є військовослужбовцем, що виконання ним службових обов`язків унеможливлює його постійне проживання з дитиною та забезпечення належного постійного догляду за нею, враховуючи те, що мати дитини, тобто позивач у цій справі, виконує свої батьківські обов`язки належним чином та створила всі необхідні умови для забезпечення гідного рівня життя, розвитку та виховання дитини, піклується про стан її здоров`я, займається її розвитком та вихованням, враховуючи те, що судом не встановлено виняткових обставин у розумінні викладених вище правових норм, які б свідчили про неможливість проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю, а також, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, беручи до уваги отримані та досліджені судом докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з її матір`ю позивачем у цій справі. Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити, що визначення таким чином місця проживання малолітньої дитини не повинно негативно впливати на взаємовідносини дитини з батьком, який проживає окремо, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не обмежує у праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і можливості реалізувати свої права шляхом домовленості з іншим із батьків дитини. Окрім того, суд підкреслює необхідність налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту між кожним із них із дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає наступне. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням зазначеного, необхідною умовою утримання жінки, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право жінки-матері на своє утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить жінці-матері незалежно від цієї обставини. Отже, зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання також підлягають задоволенню. Визначаючи строк, з якого і до якого стягуються аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд виходить з норм ст. 79 та ч. 2 ст. 84 СК України, відповідно до яких аліменти на утримання дружини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною трьох років, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання з 26 грудня 2024 року, тобто з дня пред`явлення даного позову до суду та стягувати їх до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, а також з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved