Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

у грудні 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, у якій ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором №4504962 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.03.2024 у розмірі 72 247,69 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, мотивуючи тим, що відповідач не виконала умови кредитного договору, право вимоги за яким до позивача перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 1-12). Ухвалою від 25.12.2025 суд відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребував докази з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 71-72). У судове засідання сторони вдруге та повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронного листа до електронного кабінету (а.с.76-79,88,89), відповідач рекомендованим повідомленням за адресою реєстрації, які 07.01.2026 та 10.02.2026 повернуті з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.80,81,90,91). Представник позивача у позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника, не заперечує проти заочного рішення (а.с.12), а також подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с.83). Відповідач причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ст. 281 ЦПК України - в заочному порядку та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 26.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства в електронному вигляді було укладено договір №4504962 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 10 000,00 грн, строком на 350 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 25 днів (а.с.15-25). Згідно з п.1.4.1 договору, стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту (а.с.16). Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою на дату укладення договору складає 133 839,05% річних (п.1.5-1.5.1 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою складає 97 500,00 грн за весь строк користування кредитом (а.с.16). Згідно з п.2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки [NUMBER] (а.с.16 на зв.). Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (п.3.1 договору). На а.с.24 на зв. є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком №1 до договору, в якій зазначені детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів. Цього ж числа [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «41211» Паспорт споживчого кредиту, в якому відображена інформація, аналогічна тій, що встановлена договором про споживчий кредит №4504962, зокрема, щодо суми кредиту, строку кредитування та сплати процентів (а.с. 26-28). За інформацією ТОВ «Пейтек» від 27.12.2024 року, на підставі договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024, було успішно перераховано 26.03.2024 кошти на картку, маска картки [NUMBER] , код авторизації 820267 (а.с.29). З наданого первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» розрахунком заборгованості, станом на 24.12.2024 заборгованість [PERSON] становить 72 247,69 грн, з яких: 9 999,98 грн тіло кредиту, 57 247,71 грн проценти за користування, 5 000,00 грн штрафні санкції (а.с.30-35). 24.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено Договір факторингу № 24/12/2024 від 24.12.2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4504962 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.03.2024 перейшло до ТОВ «ФК«УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».(а.с.46-52). За платіжною інструкцією №1855 від 24.12.2024 ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ- ФІНАНС» здійснило оплату ТОВ «Лінеура Україна» за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №24/12/24 від 24.12.2024 (а.с.53). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №24/12/24 від 24.12.2024 до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 72 247,69 грн, з яких: 9 999,99 грн заборгованість за сумою кредиту, 57 247,71 грн заборгованість по відсотках, 5 000,00 грн штрафні санкції (а.с.54). За ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. За змістом статтей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Навіть неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Враховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, суд вважає, що з відповідача на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ ФІНАНС» слід стягнути заборгованість за договором №4504962 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.03.2024, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу №24/12/24 від 24.12.2024, а тому з відповідачки на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 67 247,69 грн та позов в цій частині задовольнити. Водночас суд зауважує, що відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позивачу в стягненні заборгованості за штрафом в сумі 5000,00 грн потрібно відмовити. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, довіреність від 18.09.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я [PERSON] , акт приймання-передачі наданих послуг №116 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 04.11.2025, витяг з реєстру №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №116 від 04.11.2025, платіжна інструкція кредитового переказу коштів згідно договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг (а.с.55-61). Згідно витягу з Реєстру №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №116 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 вартість послуги адвоката за складання та подання до суду позовної заяви та клопотання про витребування доказів складає 10 000,00 грн (а.с.60). Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що дана справа не є складною, підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а відтак уважає, що встановлена за договором сума надання послуг за 1 справу у розмірі 10000,00 грн не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, та не є співмірними зі складністю даної справи та визначає розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2254,75 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial