Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Адвокат Косєй К.В., яка діє в інтересах позивачки [PERSON] , звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання двох дітей, визначеного рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2018 року, а саме просила стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен та може сплачувати дітям та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, підпадає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачці встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. 19.01.2026 року представник відповідача [PERSON] адвокат Розумович Р.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначив, що у позовній заяві відсутні будь-які докази того, що встановлений судом спосіб стягнення аліментів не забезпечує інтереси дітей, змінились обставини, що свідчать про необхідність та доцільність застосування іншого способу стягнення, відповідач ухиляється від сплати аліментів у встановленому розмірі або несвоєчасно їх сплачує, відсутні докази реального доходу відповідача, з якого пропонується стягувати 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходу). Зміна способу стягнення фактично є прихованим розміру збільшенням аліментів. Крім цього відповідач додатково допомагає дітям, а саме у листопада 2024 року купив сину [PERSON] мобільний телефон, іноді купляє ліки, одяг, взуття. У минулому році їздив з старшим сином в Хорватію на відпочинок, постійно переказує йому кошти та оплачує мобільний зв`язок, що за рік приблизно становить 25000,0 грн. Відповідач працює у Чехії, має іншу сім`ю, а саме дружину [PERSON] та двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дружина відповідача [PERSON] не працює, оскільки здійснює догляд за молодшою дочкою. Сім`я перебуває повністю на його утриманні. Рухомого та нерухомого майна у відповідача немає, проживає з сім`єю на орендованій квартирі. Отже вважає, що збільшення розміру аліментів або зміна способу їх стягнення може призвести до порушення балансу прав та інтересів усіх дітей відповідача та до вкрай важкого матеріально становища. 21.01.2026 року представник позивачки [PERSON] адвокат Косєй К.В. подала до суду відповідь на відзив, в якому просила позов задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що тверда грошова сума не забезпечує належного утримання дітей підліткового віку. А саме станом на 2026 рік сума 1600,0 грн. становить лише 45,5% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є меншим за мінімальний розмір аліментів, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України. Більше того, діти перебувають у підлітковому віці та потребують збільшених витрат на харчування, оновлення гардеробу, на освіту (додаткові заняття, репетиторство), на розвиток (секції, гуртки, культурний розвиток), доступу до технологій (комп`ютер, телефон для дистанційного навчання). Також з 2018 року значно зросли ціни та інфляційні процеси. Індекс споживчих цін за період з грудня 2018 року по грудень 2025 року зріс приблизно на 180%. Прожитковий мінімум для дітей віком 6-18 років у грудні 2018 року становив 1779,0 грн, а у 2026 році 3512,0 грн. Тоді як тверда грошова сума 1600,0 грн. залишилась незмінною. У даному випадку позивачка реалізує своє право на зміну способу стягнення аліментів, передбачене ч. 3 ст. 181 СК України. Також зазначила, що якщо відповідач здатний здійснювати додаткові грошові перекази у розмірі 25000,0 на рік, то його дохід є значно вищим, ніж сума 3200,0 грн. (1600+1600 на кожну дитину). Тобто 3200,0 грн. аліментів + 2083,0 грн. додаткової допомоги становить 5283,0 грн. на місяць, то 1/3 від його доходу становила б щонайменше 1760,0 грн. на місяць, що вже перевищує встановлену тверду грошову суму. Таким чином стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача забезпечить більш справедливе та пропорційне утримання дітей. Доводи відповідача щодо погіршення становища через наявність нової сім`ї є юридично безпідставними та фактично необґрунтованими. Також відповідач не довів погіршення свого матеріального становища. А саме: він працює за кордоном, має можливість переказувати додаткові кошти, придбав сину мобільний телефон, оплатив спільну поїздку з сином до Хорватії, регулярно оплачує мобільний зв`язок та здійснює грошові перекази. Відповідач свідомо та добровільно створив нову сім`ю, знаючи про обов`язки щодо інших дітей. Дружина відповідача не є непрацездатною, обставин, що перешкоджають їй працевлаштуватись немає. Відповідач не заперечує свою працездатність та здатність працювати. Також зазначила, що додаткова матеріальна допомога відповідача на дітей не замінює його обов`язку по сплаті аліментів. До цього відсутність товарних чеків у відповідача щодо додаткових витрат унеможливлює перевірку його доводів. Заявлений спосіб стягнення аліментів відповідає інтересам дітей та принципу пропорційності. Законодавець визначив 1/3 частину як стандартний розмір аліментів на двох дітей (ч. 5 ст. 183 СК України). Також мінімальна гарантія у розмірі 50% прожиткового мінімуму захищає інтереси дітей. Задоволення позову буде відповідати найкращим інтересам дітей. Запропонований спосіб стягнення аліментів є справедливим, пропорційним та таким, що не порушує прав та інтересів відповідача. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Косєй К.В. в судове засідання не з`явились, однак у позовній заяві представник позивачки просила розгляд справи провести без їх участі. Позов підтримала та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Розумович Р.І. в судове засідання не з`явились, однак у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив справу розглянути у їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 12.02.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2018 року було розірвано (а.с. 7 зворот - 8). У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження, де в графі «Батько» вказано [PERSON] (відповідач) (а.с. 8 зворот, 9). Вище вказаним рішенням суду малолітніх дітей залишено проживати з матір`ю [PERSON] (позивачка). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2018 року вирішено стягувати з [PERSON] (відповідач) на користь [PERSON] (позивачка) аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1600,0 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10 зворот - 11 зворот). На підставі вказаного рішення Івано-Франківським ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № АСВП 74510376 (а.с. 12). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 10.07.2024 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають по [ADDRESS] (а.с. 9 зворот, 10). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] (відповідач) з 28.12.2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 28 зворот). У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження з перекладом з чеської мови (а.с. 29-29 зворот). Відповідно до копій квитанцій [PERSON] у період з 04.12.2024 року 29.12.2025 року неодноразово здійснював перекази коштів на ім`я сина [PERSON] , в т.ч. поповнював мобільний зв`язок (а.с. 31). Також на ім`я [PERSON] було замовлено квиток на суму 3300,0 грн. з маршрутом Тлумач (19.07.2025 року) Прага (20.07.2025 року) (а.с. 30). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених відповідачем обставин щодо придбання сину мобільного телефону, ліків, одягу, взуття, а також оплати відпочинку в Хорватії, суду не надано. Однак зазначене визнається стороною позивачки, про що вказано у відповіді на відзив. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 180, ч.ч. 1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інший законний представник дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182, 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, від 19.02.2025р. у справі № 367/10126/19 та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на дітей віком дітей віком від 6 до 18 років становить 3512,0 грн., а отже мінімальний розмір аліментів, на момент розгляду справи, на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 1756,0 грн. Верховний Суд звертає увагу на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18). Разом з тим, у цій справі позивачка заявила, по суті, вимогу не лише про зміну способу їх присудження, а й про (збільшення) розміру аліментів, стягнутих за рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, одержувач аліментів [PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2018 року, в якому просила визначити розмір аліментів у частці від доходу, а саме у розмірі 1/3 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Зазначеним рішенням на її користь були стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1600,0 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Отже, одержувач аліментів скористався своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у частці від доходу. Однак при цьому, внаслідок зміни способу стягнення аліментів, буде збільшений і розмір стягуваних аліментів. Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Частинами 1, 2 ст. 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16, поняття "середня заробітна плата для даної місцевості" є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується, виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників. За інформацією Головного управління статистики в Івано-Франківській області середня заробітна плата штатних працівників підприємств, установ, організацій Івано-Франківської області із кількістю найманих працівників 10 і більше осіб у грудні 2025 року становила 23300,0 грн. Отже, враховуючи відсутність доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує відповідний дохід, розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) буде визначатись виходячи із середньої заробітної плати працівника Івано-Франківської області. Тобто аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, які просить сторона позивача стягнути з відповідача на утримання двох дітей, змінивши спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку відповідача, мав би становити 7766,66 грн. щомісячно (по 3883,33 грн. на кожну дитину). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідач є працездатною особою, спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню їх спільних дітей. В свою чергу відповідач сплачує аліменти у визначеному судом розмірі, а також перераховує додаткові кошти на потреби сина [PERSON] . Крім того судом встановлено, що на утриманні відповідача перебувають й інші неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд не вважає слушними доводи представника позивачки про те, що дружина відповідача свідомо не працевлаштовується, оскільки догляд за молодшою донькою є її обов`язком та не перешкоджає її працевлаштуванню. Так право на декретну відпустку в Україні передбачено Кодексом законів про працю України (ст. 179) та Законом України «Про відпустки» (ст. 17, 18). Ці документи гарантують відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, а також відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. При цьому суд звертає увагу позивачки та її представника на те, що дружина відповідача здійснює догляд за молодшою донькою, який виповнилось лише 1 рік. Водночас будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження погіршення матеріального становища позивачки та покращення матеріального становища відповідача (доказів про щомісячний заробіток, наявність нерухомого та цінного рухомого майна тощо), позивачкою та її представником суду не надано. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку(доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Водночас суд критично оцінює покликання сторони позивачки на те, що заявлена частка в розмірі однієї третини заробітку (доходу), яка може стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні), є фактично мінімальним розміром аліментів на двох дітей, визначеним у частці від доходу, що гарантований законодавством. Суд наголошує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальним розміром аліментів на одну дитину, гарантованим законодавством, є 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та гармонійного розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Доводи представника відповідача про те, що у відповідача на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей від повторного шлюбу, також заслуговують на увагу. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд має враховувати сімейне і матеріальне становище платника аліментів. Неповнолітня дитина платника аліментів входить до складу його сім`ї. Платник аліментів несе відповідні витрати на утримання усіх дітей, що впливає на його матеріальне становище в цілому. Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів, в т.ч. і шляхом зміни способу стягнення аліментів, не може не приймати до уваги наявність двох неповнолітніх дітей від повторного шлюбу у відповідача, оскільки на їх утримання він має нести витрати. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, беручи до уваги те, що встановлений попереднім рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дітей є меншим ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, зважаючи на те, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища та збільшення витрат на утримання дітей, а також доказів про поліпшення матеріального становища відповідача, з огляду на обов`язок обох батьків утримувати дітей та імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, вік, стан здоров`я, матеріальне становище всіх дітей і платника аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом зміни способу стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме шляхом стягнення на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітків (доходів) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам всіх дітей, сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та достойного рівня їх матеріального забезпечення. При цьому суд зазначає, що визначений судом щомісячний розмір аліментів, який становить 1/5 заробітку (доходу) відповідача, в будь-якому випадку значно перевищуватиме гарантований розмір аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, судам роз`яснено, що в новому розмірі аліменти сплачують із дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави - судовий збір у встановленому законодавством розмірі, який діяв на момент подачі позову, а саме 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та

Outcome: partial