Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає визнати протиправною бездіяльність Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка полягає у не вирішенні питання щодо оформлення передачі у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS] . Зобов`язати Горішньоплавнівську міську раду Кременчуцького району Полтавської області вчинити дії щодо передачі у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS] . Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що він зареєстрований і постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , протягом періоду з 11.09.1998 і по теперішній час. Підставою для вселення у вказане жиле приміщення (квартиру) був ордер та рішення виконкому Комсомольської міської ради Полтавської області від 01.09.1998 №165, яким було дозволено обмін житлових приміщень громадян. Згідно цього рішення, він обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] , яка на той час належала [PERSON] , відповідно до ордера від 23.08.1982 №219. Зазначає, що на сьогоднішній день вказана квартира є його єдиним житлом, вона належить до комунальної власності та входить до переліку об?єктів, що підлягають приватизації, у зв?язку з чим, 11.09.2025 він звернувся до Горішньоплавнівської міської ради з відповідною заявою про передачу цього жилого приміщення в приватну власність. Проте, листом від 22.09.2025 №20-10/39 йому повідомили, що ним не подано всього пакету документів, а саме відсутня копія ордеру на вказане приміщення. Ухвалою суду позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання та судових засідань у його відсутність. Представник Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено наступне. Згідно із ст.9 Житлового Кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначено відповідним Положенням, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009. У відповідності до пунктів 17,18 Положення, якими визначено перелік документів, що мають бути обов`язково подані громадянами до органу приватизації, одним з таких документів, є копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно повідомлення виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] було повідомлено, що для оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири [ADDRESS] йому необхідно надати копію ордеру на жиле приміщення (а.с.10). Відповідно до довідки сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 30.08.1986 по 23.09.1994 та по [ADDRESS] з 23.09.1994 по 11.09.1998 (а.с. 5). Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] значиться в списках на приватизацію за адресою проживанн [ADDRESS] (а.с.7). Згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 01.09.1998 № 165, [PERSON] дозволено обмін житлових приміщень громадян [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] з [PERSON] , яка мешкає в кв. [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до обмінного ордеру № 219 від 23.08.1982 виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної Ради депутатів трудящих від 23.08.1982 [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Згідно ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Відповідно до вимог ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно з п.1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сімю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч.ч.1,3,10 ст. 8 вищевказаного закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає, і як вбачається, на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до п. 11 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира розташована в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації у розумінні ч. 10 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.1993 р (305 «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» та Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення 3 них платежів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 27.08.2000 р. N° 179, з метою використання житлових чеків за їх призначенням в установах Ощадбанку України відкриваються приватизаційні депозитні рахунки, на які зараховується повна номінальна вартість житлових чеків громадян. Облік операцій за депозитними рахунками в установах банку здійсню-сться за позабалансовими рахунками відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 р. N689 Отже, єдиним розпорядником інформації про залишки житлового чеку на відовідному позабалансовому рахунку є Ощадбанк України, який надає інформацію про наявність/відсутність особи у списках на приватизацію, а тому довідка Ощадбанку сама по собі є достатнім документом на підтвердження невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. За змістом положень ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 19 Положення М0396 факт проживання особи у житловому приміщенні підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, а відтак реалізація права на приватизацію без реєстрації місця проживання є неможливою. Крім того, у пункті 36 рішення від 18.11.2004 р. у справі «Прокопович проти Росії» ЕСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвений не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у на-піональному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв?язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995 р., пункт 63). Отже, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції (аналогічний правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 24.02.2021 р. у справі №296/4642/19). Так, протягом періоду [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 30.08.1986 по 23.09.1994 та по [ADDRESS] з 23.09.1994 по 11.09.1998. Встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Визнання відповідного суб`єктивного права (права на приватизацію) та зобов`язання вчинити дії щодо розгляду заяви про оформлення передачі квартири у приватну власність у контексті цієї справи є належним та ефективним способом захисту порушених прав. Якщо уповноважений орган, створений місцевою державною адміністрацією, орган місцевого самоврядування, державне підприємство, організація, установа, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність особи. З урахуванням викладених обставин, та приймаючи до уваги той факт, що позивач на законних підставах проживає в спірній квартирі, а відсутність документів, для приватизації позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, доцільним задовольнити позовні вимоги позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved