Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Позов мотивувала тим, що 19 червня 2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у місті Києві був зареєстрований шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , за актовим записом №791, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей, які перебувають на її утриманні син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 09.02.2013 року, за актовим записом №529, серія [NUMBER] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 16.06.2016 року, за актовим записом №267, серія [NUMBER] . Зазначає, що за період спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, створити міцну та дружню сім`ю подружжю не вдалося, оскільки у них виявилися зовсім різні, психологічно несумісні характери та вкрай суперечливі погляди на життя. Із-за зловживання відповідачем алкогольними напоями та вчинення ним домашнього насильства між подружжям почали виникати різного роду сімейні негаразди та непорозуміння внаслідок чого, вони почали окремо проживати один від одного, а тому фактично стали сторонніми людьми. Вважає, що зареєстрований між подружжям шлюб суперечить їх особистим інтересам та інтересам їх двох дітей, що має істотне значення. Наголошувала, що наразі, їх малолітні діти постійно проживають з нею позивачем за адресою: [ADDRESS] , а відповідач постійно проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Звертала увагу суду, що подружжя неодноразово вживало заходи щодо примирення та налагодження нормальних сімейних стосунків, але це не дало позитивних результатів, а тому й виникла необхідність у розірванні шлюбу без зміни свого прізвища, адже шлюбні стосунки та ведення спільного господарства між ними остаточно припинені з 01 вересня 2025 року. 01 грудня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. За зареєстрованою адресою місця проживання відповідача засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства Укрпошта направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками. Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення № R067095696446, зазначені документи отримано [PERSON] (батько) [INFO] . Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 червня 2013 року був зареєстрований шлюб між позивачем[PERSON] та відповідачем [PERSON] , у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 791, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 червня 2013 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON] . Від спільного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 529, який складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] від 09 лютого 2013 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 267, який складений Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, серія [NUMBER] від 16 червня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим.

Outcome: approved