Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 03.02.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено Договір позики № 2809119162/230212, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., строк позики 6 днів, протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє процент 0,01% на добу, з четвертого дня процентна ставка 1,85% на добу. Позикодавець свої зобов`язання виконав та передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2000,00 грн., шляхом перерахування на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] . Через неналежне виконання зобов`язань за договором позики, заборгованість відповідача за позикою становить 5034,60 грн. 31.05.2021 ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТТІ ФІНАНС ГРУП» уклали Договір факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 2809119162/230212 від 03.02.2020. 03.06.2021 ТОВ «ФК «СІТТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» уклали Договір факторингу № 1-03/06/2021 від 03.06.2021, за умовами якого ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 2809119162/230212 від 03.02.2020. Позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 5034,60 грн., яка складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу 2000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 3034,60 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Сторони в судове засідання не з`явилися, оскільки суд розглянув справу за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.02.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено Договір позики № 2809119162/230212, у формі електронного документу з використанням одноразового ідентифікатора R71434, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» надав позичальнику кредит у сумі 2000,00 грн. з відсотковою ставкою протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє процент 0,01% на добу, з четвертого дня процентна ставка 1,85% на добу. За вказаним вище договором погоджено строк позики 6 днів до 08.02.2020, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань, згідно п.1.2 договору. Згідно із п.1.3 договору процентна ставка за користування кредитом становить 675,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % на добу. Між позиковадцем та відповідачем також узгоджено графік платежів кредиту /додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту/, загальна вартість 2111,60 грн. 31.05.2021 ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТТІ ФІНАНС ГРУП» уклали Договір факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 2809119162/230212 від 03.02.2020. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/2021 від 31.05.2021 до ТОВ «ФК «СІТТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2809119162/230212 на загальну суму 5034,60 грн., в тому числі: 2000,00 грн. - основна сума боргу; 3034,60 грн. - відсотки. 03.06.2021 ТОВ «ФК «СІТТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» уклали Договір факторингу № 1-03/06/2021 від 03.06.2021, за умовами якого ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 2809119162/230212від 03.02.2020. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-03/06/2021 від 03.06.2021 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2809119162/230212 на загальну суму 5034,60 грн., в тому числі: 2000,00 грн. - основна сума боргу; 3034,60 грн. - відсотки. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України - Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами Договір позики № 2809119162/230212 від 03.02.2020, відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 639, 1047,1055 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що ТОВ «ГОУФІНГОУ» відповідно до договору позики надало відповідачу [PERSON] позику, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість за тілом кредиту, яка виникла за невиконання умов договору позики, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача. Водночас щодо обґрунтованості заявленої позивачем суми заборгованості за процентами, суд зазначає на таке. Відповідно до Кредитного договору № 2809119162/230212 від 03.02.2020 кредит надавався строком на 6 днів, тобто до 08.02.2020 із відсотковою ставкою за користування кредитом протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє процент 0,01% на добу, з четвертого дня процентна ставка 1,85% на добу. Суд звертає увагу, що звертаючись з вимогою про нарахування відсотків за кредитним договором у розмірі 3034,60 грн. ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» вказаний розмір належним чином не обґрунтовує, зазначаючи про право нараховувати такі відсотки до дня повного погашення заборгованості, та посилається виключно на виписку з особового рахунку за кредитним договором станом на 26.05.2025, розрахунку заборгованості за відсотками не надає. В той же час, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позиковими коштами припиняється після спливу визначеного цим договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16), від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (п.91-92) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові (п.128) Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem), тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Оскільки строк дії договору, укладеного сторонами 03.02.2020 визначено у 6 днів - до 08.02.2020 та не було продовжено, так як відповідні докази у матеріалах справи відсутні, тому суд доходить висновку про закінчення строку цього кредитного договору. В межах строку кредитування, тобто до 08.02.2020 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти згідно Графіку розрахунків (строк, на який надано кредит - 6 дні). Починаючи з 08.02.2020 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її щомісячними платежами. При цьому суд звертає увагу, що про можливість автоматичного продовження дії договору у позовній заяві не зазначено, як не висвітлена така можливість і у договорі. Таким чином припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене суд вважає, що у цьому випадку до стягнення підлягають відсотки за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору за наступним розрахунком відсотків: сума отриманого кредиту: 2000,00 грн, строк дії договору: 6 днів, відсотки за користування кредитом: із відсотковою протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє процент 0,01% на добу, з четвертого дня процентна ставка 1,85% на добу. Відтак сума відсотків, що підлягає до стягнення становить 111,60 грн. (2000,00*0,01%*3 дні=0,60) (2000,00*1,85%*3 днів=111,00) (0,60+111,00=111,60). На підставі викладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 2111,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2000,00 грн., заборгованість за відсотками 111,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно договору №11/07/2025 від 11.07.2025 про надання правничої допомоги між ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та адвокатом Пархомчук С.В. зазначено, що вартість правової допомоги адвоката обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Разом з тим, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, а також не подано переліку наданих послуг із зазначенням вартості виконаних робіт. Відтак, підстав для стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу судом не встановлено.

Outcome: partial