Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.01.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового продукту «СТАРТ» відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту продукту «СТАРТ» ТОВ ФК «ВІВА КАПІТАЛ», у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», а саме шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача Q9W1Y6. За умовами кредитного договору ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» надало позичальнику кредит у розмірі 4000 гривень строком на 15 днів. Дата повернення кредиту 20.01.2023. 04.10.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №04102023/2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем становить 12358 гривень, а саме: сума заборгованості за основною сумою боргу - 4000 гривень, сума заборгованості за відсотками 8358 гривень . Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь вказану заборгованість у розмірі 12358 гривень, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. 13.01.2026 ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові міститься клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, вважає розмір нарахованих відсотків завищеним. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Суд установив по договору про надання фінансового продукту «СТАРТ» наступне. 05.01.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» було укладено про надання фінансового продукту «СТАРТ». Зазначений кредитний договір було укладено за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи розміщеної на сайті https://vivacapital.com.ua. Згідно умов Кредитного договору: Сума кредиту (загальний розмір) складає 4000 гривень (п. 1.3 договору); Строк кредиту 15 днів, до 20.01.2023. (п. 1.7 договору). ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 4000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки від 09.10.2023 ТОВ «Платежі Онлайн» через платіжний сервіс «Platon» проведено платіж на картку клієнта № [NUMBER] від 09.10.2023 в сумі 4000 гривень. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: «Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 726,35 процентів річних, що становить 1,99 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом» ( п.1.9.1. договору). Щодо договору факторингу. 04.10.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №04102023/2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 04.10.2023, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором від 05.01.2023 на суму заборгованості 12358 гривень. Щодо заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на дату відступлення права вимоги становить 12358 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 4000 гривень; сума заборгованості за відсотками 8358 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. 15.08.2025 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення кредитної заборгованості. Відповідач вимогу не задовольнила, погашення заборгованості не здійснила. Позивач надав розрахунок заборгованості за договором від 05.01.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно станом на 04.10.2023 виникла заборгованість за тілом - 4000 гривень, сума заборгованості за відсотками 8358 гривень . Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: договором про надання фінансового продукту «СТАРТ» з додатком № 1 до договору, яким передбачено графік погашення кредиту, довідкою про ідентифікацію, листом про проведення платежу, договором факторингу від 04.10.2023, вимогою від 15.08.2025, розрахунком заборгованості. Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за укладеними кредитними договорами. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за своїм правовим статусом відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договори відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Стосовно стягнення заборгованості за кредитними договорами. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. На день звернення позивача до суду зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості. Висновки суду. Оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за договором від 05.01.2023 відповідач не виконала, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості. Відповідачем наявність заборгованості та правильність нарахування не спростовано, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмір 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. Позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 гривень. Сплата судового збору підтверджується платіжною інструкцією №17120210 від 17.12.2025. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 гривень в рахунок відшкодування судових витрати по сплаті судового збору. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано: договір №42649746 надання правової допомоги від 01.01.2025, укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною; акт №1300528316605 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17.11.2025, згідно якого сума наданих послуг становить 6000 гривень: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - 1,5 год. - 2250 гривень, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач 3 год. 3000 гривень, формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 1 год. 750 гривень. Суд враховує, що дана категорія справ є розповсюдженою та малозначною, розглядається за правилами спрощеного провадження, сама по собі позовна заява не є складною, справа є типовою та не потребує особливих затрат часу на складання позовної заяви та вивчення справи. Адвокат, як представник позивача, участі у розгляді справи не приймав. Пакет документів (додатки), що доданий до позовної заяви є типовим для справ такої категорії та не потребує значного часу та великих зусиль для його зібрання. Позовна заява подана через систему «Електронний суд» керівником юридичної особи позивача. Адвокат як представник позивача участі у судовому розгляді справи не приймав. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Поняття "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично друге поняття відповідає викладеному в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висновку про те, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 у справі № 754/8750/19). Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved