Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

16 жовтня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "ФК "Єврокредит" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 18 січня 2022 року між АТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено договір TDB.2022.0608.1172 (у формі заяви про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб), відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, встановивши ліміт кредитної лінії, та видав платіжну картку. У зв`язку із невиконанням умов договору, у [PERSON] утворилася заборгованість, яка складає 28 445, 33 грн, з яких: 10 427, 73 грн - заборгованість за кредитом, 18 017, 60 грн - заборгованість за відсотками. 03 вересня 2024 року між АТ "Мегабанк" та ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" було укладено договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" перейшло право вимоги, зокрема, і за кредитним договором TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року. 27 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "Єврокредит" та ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" було укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за договорами кредиту, зокрема, і за договором TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року, боржником за яким є [PERSON] . Зважаючи на викладене позивач просить суд стягнути із [PERSON] вказану суму заборгованості за договором кредиту, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 11200,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2025 року цивільну справу № 753/24951/25 передано судді Шаповаловій К.В. 08 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА, з якої вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та вибув із вказаного місця реєстрації 15 червня 2018 року. У Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості про актуальне зареєстроване місце проживання [PERSON] . У Єдиній інформаційній системі соціальної сфери відсутні відомості про те, що [PERSON] перебуває на обліку як про внутрішньо переміщена особа та надав відомості про адресу свого фактичного місця проживання. Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі (із врахування частини дев`ятої статті 28 ЦПК України) та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін 26 січня 2026 року на 11:30 год. 26 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Представник відповідача зазначив, що позивач не надав жодного належного доказу, який би підтверджував факт надання відповідачу кредитних коштів, а також правомірність і дійсність переходу права вимоги саме до позивача, що свідчить про необгрутованість та безпідставність заявлених вимог; жодного первинного документа, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача або їх отримання, позивачем не надано. Представник відповідача зазначив, що доказів про надіслання відповідачу пропозиції (оферти) про намір укладення заяви-договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії позивач не надав, отже відсутні підстави вважати підтвердженою обставину укладення вище вказаної заяви-договору. Представник відповідача зазначив, що матеріали справи не містять відомостей та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між первісним кредитором АТ «Мегабанк» та [PERSON] , укладено заяву-договір про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана заява - договір. Таким чином, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги не підтвердженні жодними належними та допустими доказами. Судове засідання призначене на 26 січня 2026 року було відкладено на 19 лютого 2026 року на 16:00 год. У судове засідання призначене на 19 лютого 2026 року учасники справи не з`явилися, матеріали справи містять заяву позивача, у якій він просить проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника. Представник відповідача у відзиві на позов зазначав, що просить провести розгляд справи за його відсутності. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, вивчивши відзив на позовну заяву, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 18 січня 2022 року між АТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено договір TDB.2022.0608.1172 (у формі заяви про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб), відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, встановивши ліміт кредитної лінії, та видав платіжну картку. Вбачається, що позичальнику було видано платіжну картку № [NUMBER] та відкрито банківські рахунки, про що свідчить копія довідки про відкриття рахунків. [PERSON] також було підписано паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені всі істотні умови кредитування, зокрема щодо сум кредиту, строку кредитування, процентної ставки, відсотків річних, за користування кредитними коштами. Як договір так і паспорт споживчого кредиту містять підпис позичальника. Таким чином твердження представника відповідача про відсутність доказів щодо укладення кредитного договору не знаходять підтвердження. Також суд зауважує, що посилання представника відповідача на норми, якими регулюється порядок укладання електронних договорів, не є вірним, оскільки укладений між АТ "Мегабанк" та [PERSON] договір TDB.2022.0608.1172 не є електронним договором, а був безпосередньо підписаний позичальником та представником кредитора. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тих обставин, що на момент укладення кредитного договору відповідач звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодившись зі всіма умовами такого договору. Банк, взяті на себе зобов`язання, виконав у повному обсязі, та надав відповідачу кредитні кошти на купівлю товару, а також відкрив банківський рахунок та видав кредитну картку № [NUMBER] . З виписки по рахунку, яка міститься у матеріалах справи, вбачається факт отримання позичальником кредитних коштів на відповідний рахунок. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості АТ «Мегабанк», станом на 03 вересня 2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року складала 28 445,33 грн, з яких: 10 427, 73 грн - заборгованість за кредитом, 18 017, 60 грн - заборгованість за відсотками. 03 вересня 2024 року між АТ "Мегабанк" та ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" було укладено договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" перейшло право вимоги, зокрема, і за кредитним договором TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року. 27 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "Єврокредит" та ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" було укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за договорами кредиту, зокрема, і за договором TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року, боржником за яким є [PERSON] . Відповідно до витягу реєстру боржників до договору факторингу №1/2, до ТОВ "ФК "Єврокредит" перейшло право вимоги за договором кредиту № TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року на загальну суму 28 445,33 грн, з яких: 10 427, 73 грн - заборгованість за кредитом, 18 017, 60 грн - заборгованість за відсотками. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед АТ "Мегабанк" чи сплата такої фактору чи позивачу після укладання договорів факторингу. Таким чином, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ ФК «Єврокредит» за кредитним договором № TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність кредитного договору між відповідачем та АТ "Мегабанк", невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором №TDB.2022.0608.1172 від 18 січня 2022 року становить 28 445,33 грн, з яких: 10 427, 73 грн - заборгованість за кредитом, 18 017, 60 грн - заборгованість за відсотками. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно частин першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, зважаючи, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу в загальному розмірі 28 445,33 грн. Разом з тим позивач просить суд стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 1/07 від 01 липня 2025 року, укладеному між ТОВ «ФК «Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС», клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі правничу допомогу, а клієнт зобов`язується прийняти послуги та сплатити винагороду. Розділом 3 договору передбачено, винагороду об`єднання та порядок розрахунків. Відповідно до акту прийому-передачі послуг з правничої допомоги № 12132369 від 14 серпня 2025 року, адвокат надав клієнту послуги: проведення юридичного фінансового аналізу боржника [PERSON] - 1200,00 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] - 10 000,00 грн. Загальна вартість послуг складає 11 200,00 грн. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 11200,00 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, що подання таких позовів, зокрема від імені ТОВ «ФК «Єврокредит» не є одиничним випадком, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд визначає вартість наданих послуг у розмірі 5000,00 грн. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial