Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

І. Виклад позиції позивачки та заперечень відповідача. 1. 03.06.2025 року [PERSON] (далі позивачка), в особі представника, звернулася до суду з позовом до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області (далі відповідач), в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,9165 гектарів, кадастровий номер 5121085400:01:002:0186, та земельну ділянку площею 1,6083 гектарів, кадастровий номер 5121085400:01:001:0576. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 1,9165 гектарів, кадастровий номер 5121085400:01:002:0186, та земельної ділянки площею 1,6083 гектарів, кадастровий номер 5121085400:01:001:0576. Спадкодавиця, на випадок своєї смерті, розпоряджень не залишила. 16.10.2024 року позивачка звернулася до Біляївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 767/2024. Листом від 11.12.2024 року, Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області повідомила позивачці, що у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 370972, що підтверджує право власності спадкодавиці на земельні ділянки, був виданий 07.09.2006 року, тобто після смерті [PERSON] , Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області не може видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я позивачки, таким чином рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Оскільки єдиною можливістю довести право позивачки на спадкове майно після смерті її матері [PERSON] , є звернення до суду із заявою про визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач до суду відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представником позивачки до матеріалів справи було долучено клопотання про витребування спадкових справ. (а.с. 30-31) 5. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але представником надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. (а.с. 68) 6. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами. (а.с. 59) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 року, цивільну справу № 496/3274/25, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 38) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 09.06.2025 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Окрім того відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 39-40) 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2026 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 71) 10. . Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 11. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 12. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Київського РВК м. Одеси 13.08.1986 року, а/з № 2104. (а.с. 12) 13. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.09.2003 року Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області, а/з № 40. (а.с. 25) 14. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9965070122025 від 28.05.2025 року, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 1,6083 гектарів, яка розташована на території Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, кадастровий номер 5121085400:01:001:0576, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 370972, виданого 07.09.2006 року на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 10.06.2005 року за № 402/2005. (а.с. 13-17) 15. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9965069692025 від 28.05.2025 року, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 1,9165 гектарів, яка розташована на території Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, кадастровий номер 5121085400:01:002:0186, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 370972, виданого 07.09.2006 року на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 10.06.2005 року за № 402/2005. (а.с. 19-23) 16. Листом від 11.12.2024 року, за вих. № 3983/02-14, Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області роз`яснила [PERSON] про необхідність звернення до суду з питання підтвердження права власності за [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельних ділянок за кадастровими №№ 5121085400:01:002:0186, 5121085400:01:001:0576, або визнання за собою права власності в порядку спадкування на вказане спадкове майно, в зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на земельні ділянки виданий після смерті спадкодавиці. (а.с. 7-8) 17. З матеріалів спадкової справи № 767/2024, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що вона заведена за заявою [PERSON] , [INFO] , як спадкоємиці І-й черги, доньки померлої. В заяві про прийняття спадщини спадкоємиця зазначила, що інших спадкоємців за законом немає. З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 79509425 від 11.12.2024 року та листа Одеського державного нотаріального архіву від 31.10.2024 року за вих. № 2665/01-20, вбачається, що спадкові справи щодо майна померлої не заводилися. Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79509441 від 11.12.2024 року [PERSON] на випадок своєї смерті розпоряджень не залишила. (а.с. 46-58) V. Оцінка Суду. 18. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. 19. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. 20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року в справі № 145/797/15-ц зазначено, що в разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, зокрема щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. 21. Тому спірні правовідносини щодо спадкування спірного майна регулюються положеннями ЦК України, оскільки виникли до набрання чинності ЦК України, але визначений у ст. 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] закінчився 28.02.2004 року, тобто після 01.01.2004 року. 22. Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 23. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 24. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. 25. Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 26. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. 27. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 28. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. 29. Отже судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, а оскільки за свого життя остання заповіту не склала, тому спадкування здійснюється у порядку визначеному законом. 30. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 31. З матеріалів справи, Судом достеменно встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] . Окрім того з копії спадкової справи встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка виявила бажання оформити своє право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] та отримати на своє ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом. 32. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 33. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України регламентовано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 34. Відповідно до копії довідки № 928, виданої 18.10.2024 року Нерубайською сільською радою Одеського району Одеської області, наявної в матеріалах спадкової справи, [PERSON] , на момент смерті [PERSON] , проживала разом із нею одним побутом у будинку [ADDRESS] . 35. Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із найпоширеніших способів набуття права власності і відповідно є захистом цього права. Фактично спадкування це правонаступництво, за яким відбувається перехід прав та обов`язків від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), визначених або самим спадкоємцем за життя (заповіт ), або які стали такими за законом. 36. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. 37. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст. 1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 38. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. 39. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України. 40. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як визначено в ст. 81 ч. 1 п. «г» ЗК України. 41. Також, як вбачається з ч. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 42. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 43. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла до 01.01.2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. 44. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. 45. Стаття 125 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. 46. Згідно роз`яснень, що містяться у п.п. 3.1., 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 47. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в п.п. 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). 48. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. 49. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. 50. Судом встановлено, що підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва став той факт, що Державний акт серії ЯА № 370972 був виданий вже після смерті [PERSON] . Нотаріус мотивував це тим, що право власності не виникло за життя спадкодавця. 51. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 52. При цьому суд бере до уваги, що процес приватизації земельної ділянки є стадійним і тривалим. Спадкодавиця за життя вчинила всі залежні від неї дії: звернулася до відповідних органів, ініціювала виготовлення технічної документації та погодження меж. Видача Державного акта на підставі розпорядження Біляївської РДА Одеської області № 402/2005 є лише фінальною стадією державного підтвердження вже існуючого права. 53. Отже, враховуючи вказану вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, якщо спадкодавець за життя розпочав процедуру приватизації, але не встигла отримати документ через смерть, право на завершення приватизації та отримання власності переходить до спадкоємців. 54. Однак в даному випадку процес державної реєстрації відповідних прав на вказану земельну ділянку за спадкоємцем завершився видачею вказаного акту. 55. Суд зазначає, що в даному випадку державна реєстрація акта на ім`я померлої особи, хоча і відбулася після смерті спадкодавця, однак остання фактично підтверджує, що держава визнала [PERSON] власницею цієї земельної ділянки. 56. Спадкоємець не може нести відповідальність за те, що державні органи видали документ після смерті особи, якщо рішення про передачу землі базувалося на законному праві цієї особи. 57. Оскільки Державний акт зареєстрований у встановленому законом порядку, а земельна ділянка має чіткі межі та кадастровий номер, суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом визнання права власності у судовому порядку. 58. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 59. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 60. Частиною 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 61. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 62. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 63. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. 64. Згідно з пп. 4.12., 4.15., 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, здійснюється нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, за винятком випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, а також після перевірки відсутності заборони чи арешту на відповідне майно. У разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус роз`яснює йому право на вирішення цього питання у судовому порядку. 65. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. 66. Отже, чинним законодавством України визначено порядок оформлення спадкових прав шляхом отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, видача якого відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат» віднесена до компетенції нотаріуса. 67. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту цивільного права, який застосовується у разі наявності перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 68. При ретельному дослідженні копії Спадкової справи № 767/2024 заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , судом було встановлено, що разом зі спадкодавицею, на момент відкриття спадщини, разом з нею, окрім позивачки, був зареєстрований та проживав чоловік [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . Тобто, в силу положень ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем І-ї черги, який фактично прийняв спадщину. Але, раніше судом було встановлено, що [PERSON] є батьком позивачки. Отже [PERSON] є також спадкоємицею І-ї черги і після смерті [PERSON] , та, в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину. 69. Разом з тим, ні з матеріалів вказаної спадкової справи, ні з матеріалів цивільної справи, що розглядається, судом не встановлено інших спадкоємців, які б виявили бажання, у встановлений законом спосіб, оформити своє право власності на земельні ділянки, які є предметом позову в даній справі. 70. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. 71. З урахуванням наведеного у Суду є підстави дійти висновку, що за обставин цієї справи, з огляду на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом не суперечать закону та не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 13.03.2026 року у справі № 642/1787/24 (провадження № 61-10265св25) при розгляді подібного спору) 72. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 73. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 74. За таких обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 1,6083 гектарів, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Холоднобалківська сільська рада, кадастровий номер 5121085400:01:001:0576, та земельну ділянку площею 1,9165 гектарів, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Холоднобалківська сільська рада, кадастровий номер 5121085400:01:002:0186, що надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 370972, виданого 07.09.2006 року на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Одеської області № 402/2005 від 10.06.2005 року.

Outcome: approved