Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Суть спору. Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про визнання заповітів недійсним, оскільки за час подружнього життя чоловік останньої [PERSON] склав на її користь заповіт. Після смерті [PERSON] позивачу стало відомо, що [PERSON] одружився з іншою жінкою та склав заповіт на користь її сина, а в подальшому на її користь. Позивач зазначає, що заповіти [PERSON] не підписував, проживав разом із позивачем до часу смерті, про дітей від іншої жінки позивачу відомо не було. [PERSON] лежав у лікарні в той час як нібито був підписаний останній заповіт і не міг підписувати заповіт на ім`я відповідача. Таким чином, позивач вважає заповіти не дійсними, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Рух справи. 01.08.2023 визначеного головуючого суддю. 09.08.2023 надано запит до ЄДДР. 29.08.2023 отримано відповідь з ЄДДР. 30.08.2023 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 18.09.2023. 15.09.2023 надійшов відзив /Т. І а.с. 70 - 81/. 18.09.2023 підготовче засідання відкладено на 05.10.2023 за клопотанням представника відповідача. 28.09.2023 надійшла відповідь на відзив /Т.І а.с. 158 - 159/. 05.10.2023 в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 27.11.2023 для витребування доказів. 17.11.2023 надійшли заперечення на відзив /Т.І. а.с. 182 - 187/. 27.01.2024в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву до 17.01.2024 для витребування доказів. 17.01.2024 в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву до 13.03.2024 для витребування доказів. 13.03.2024 в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву до 03.04.2024 за клопотанням представника позивача. 03.04.2024 підготовче провадження закрито, судовий розгляд призначено на 14.05.2024. 14.04.2024 провадження запинено у зв`язку з призначено експертизою. 10.12.2024 постановлена ухвала про поновлення судового розгляду справи, у зв`язку з поверненням справи до суду з експертної установи. 28.01.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 05.03.2025 для залучення відповідача і третьої особи. 27.02.2025 надійшов відзив /Т.ІІ а.с. 167 - 177/. 05.03.2025 оголошена перерва до 10.03.2025 для витребування доказів. 10.03.2025 продовжено перерву для витребування доказів. 26.05.2025 судове засідання не відбулось відпустка головуючого. 27.05.2025 в судовому засідання оголошена перерва до 19.06.2025 для витребування доказів. 19.06.2025 провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням експертизи повторно. 09.12.2025 провадження у справі поновлено, у зв`язку з надходженням справи з експертної установи, після виконання ухвали про призначення експертизи, розгляд справи призначено на 13.01.2026. 13.01.2026 судовий розгляд справи не відбувся,у зв`язку з витребуванням справи апеляційним судом. 03.02.2026 справу повернуто з апеляційної інстанції, судовий розгляд призначено на 25.02.2026. Доводи учасників справи. Позивач та представники останньої в судовому засіданні підтримали вимоги, просили задовольнити. Позивач та представники останньої пояснили, що позивач до часу смерті проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] . [PERSON] на ім`я позивача склав заповіт стосовно усього свого майна. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, та з`ясувала, що [PERSON] був одружений з іншою жінкою, а саме відповідачем у справі [PERSON] , а [PERSON] було складено заповіт на її сина, а в подальшому на саму [PERSON] . Позивач та представник останньої зазначають, що [PERSON] не підписував заповіту на [PERSON] або підписував у стані коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки в той час перебував у лікарні до якої був госпіталізований. Так само позивач стверджує, що і заповіт на сина [PERSON] . [PERSON] не підписував, оскільки у той час проживав із позивачем у шлюбі. Крім того, представник позивача зазначив, що експертиза проведена халатно, відсутні відповіді на ключові питання, у зв`язку з чим просив призначити повторно експертизу та допитати експерта, який склав висновок без належного обґрунтування та мотивації. Відповідач [PERSON] та представник останньої просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки останні не є обґрунтованими, справжність підпису [PERSON] підтверджена експертним дослідженням, яке було призначено за клопотанням позивача. Інші доводи позивача є надуманими та не підтверджуються жодними доказами у справі. [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2008 року, в подальшому зареєстрували шлюб та виховували разом спільну дитину. [PERSON] ніколи не бачився з позивачем. Всі оригінали документів що підтверджують трудовий стаж [PERSON] , його особу, документи пов`язані із хворобами та смертю знаходяться у [PERSON] , що підтверджує справжність сімейних відносин із [PERSON] . Після смерті тіло було видано саме [PERSON] , а не позивачу. Позивач після смерті [PERSON] увесь час намагається довести зворотнє, тобто свою позицію, зокрема щодо нібито спільного проживання із [PERSON] , тощо в тому числі і судовому порядку, проте відповідні спроби позитивних результатів не дали. Обставини, які підтверджують те, що [PERSON] не проживав з відповідачем, а проживав однією сім`єю із відповідачем з 2008 року підтверджуються чисельними судовими рішеннями, які набрали законної сили.Доводи представника відповідача щодо допиту експерта та призначення експертизи не вмотивовані та зводяться виключно до незгоди з результатом експертизи, яка була призначена за клопотанням позивача. Представник третьої особи будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте неявка представника не є перешкодою для розгляду справи. Обставини встановлені судом. 28.03.1981 [PERSON] та позивач зареєстрували шлюб /Т.І. а.с. 4/. 06.02.2009 [PERSON] склав заповіт на ім`я позивача, [PERSON] , [PERSON] /Т.І а.с. 6/. 23.12.2011 ухвалено судове рішення, яким шлюб між [PERSON] та позивачем розірвано /Т. І а.с. 83, 84/. Рішення набрало законної сили /Т.І а.с.183 - 186/. Згідно встановлених судом обставин, вбачається, що сторони не проживали разом із 2008 року, не підтримували шлюбних відносин та не вели спільного господарства. 22.06.2022 постановлено судове рішення, яким позивачу [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання не дійсним шлюбу зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] /Т.І а.с. 90-97/. Рішення набрало законної сили. 29.01.2025 постановою апеляційного суду відмовлено у задоволенні вимог позивача про перегляд рішення про визнання шлюбу недійсним за нововиявленими обставинами, у справі за позовом позивача до відповідача, яким позивачу відмовлено у задоволенні вимог /Т.ІІ а.с.195 - 205/. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] /Т.І а.с. 116/. 01.06.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб /Т.І а.с. 98/. Згідно актів про фактичне проживання складених за місцями проживання [PERSON] та відповідача, посвідчених печатками сільської ради та ОСББ вбачається, що [PERSON] з січня місяця2008 року проживав із [PERSON] у [ADDRESS] , як сім`я і [INFO] у них народився син [PERSON] , разом сім`я жила за вказаною адресою до 2016 року та з 2016 по 2020 за адресою [ADDRESS] .І а.с. 102, 103/. 08.02.2012 [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] /Т.І а.с. 132/. 25.11.2020 [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] /Т.І а.с. 8/. [INFO] [PERSON] помер /Т.І. а.с. 9/. Відповідно до експертного висновку від 21.11.2025 № 3780/25-32 заповіти від 08.02.2012 та 25.11.2020 підписані [PERSON] особисто за відсутності будь яких збиваючих факторів природного характеру (хворобливий стан, фармакологічні засоби, тощо) або штучного характеру (навмисна зміна особою ознак власного почерку, виконання підписів з наслідуванням підпису іншої особи) /Т.ІІІ а.с. 146-164/. Мотиви суду при ухваленні рішення та положення застосованого закону. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. ч. 1, 2ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19). Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з дими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановленихст. ст. 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі впорядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного. Так, [PERSON] склав заповіт на ім`я колишньої дружини - позивача,в подальшому заповідач склав інший заповіт на ім`я своєї дитини [PERSON] , а в подальшому склав інший заповіт на ім`я своєї дружини [PERSON] . Таким чином, заповідач останньою дією підтвердив зміну власної волі щодо переходу права власності на своє майно після його смерті, що підтверджено висновком експерта, показами свідка. Доводи представника позивача про те, що висновок експерта не є обґрунтованим суд вважає неспроможними, оскільки такі доводи містять лише загальні абстракті твердження представника щодо невиконання експертом вимог інструкцій та не вивчення матеріалів цивільної справи, проте такі твердження спростовуються самим висновком експерта, в якому зокрема зазначено досліджувані об`єкти, а також мотиви не надання відповіді на певні запитання, саме з підстав відсутності необхідних оригінальних зразків рукописного тексту, які мала надати сторона позивача. У зв`язку з наведеним судом було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи та виклик експерта в судове засідання для надання роз`яснень, оскільки представником позивача не були чітко сформовані питання які мали бути поставлені перед експертом. Що стосується доводів представника позивача про те, що [PERSON] згідно даних телефонного зв`язку не міг бути присутнім у нотаріуса, оскільки знаходився в іншому місці /Т.ІІ а.с. 57 - 59/, суд вважає їх такими, що спростовуються показами свідка [PERSON] /Т.ІІ а.с. 106/, яка підтвердила, що [PERSON] був особисто присутній при складенні оскаржуваного заповіту на ім`я [PERSON] і на думку суду надання нотаріусом витягу з журналу реєстрації не у повному обсязі/Т.ІІ а.с. 84 - 86/, з якого не вбачається наявність підпису [PERSON] не спростовують висновків експерта щодо справжності підпису [PERSON] в оскаржуваному заповіті на ім`я [PERSON] та показів свідка. В свою чергу й інші докази у їх сукупності довідки про місце проживання, роботи, лікарень, зокрема судові рішення, що набрали законної сили, в яких встановлені приюдиційні обставини стосовно спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , висновок експертаповністю спростовують доводи позивача і в частині вимог щодо оскарження заповіту на ім`я [PERSON] . Доводи представника позивача про те, що довідки про місця проживання [PERSON] та [PERSON] не можна брати до уваги, оскільки вони не відповідають поняттю документа, є неспроможними, оскільки як зазначено вище, такі обставини встановлені зазначеними судовими рішеннями. Крім того, позивачем відповідні акти не оспорювались, зокрема не було завлено клопотання про виклик осіб, що підписали такі акти в судове засідання для допиту в якості свідків. Судові витрати. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦІК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Outcome: dismissed