Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Усенко М.І. звертався до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 749285 від 27.04.2023 у розмірі 17564,99 грн, понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.04.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір № 749285, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в розмірі 2500,00 грн на строк 365 днів зі сплатою процентів в розмірі 2,2% в межах строку кредитування. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. 01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 01022024-1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 749285 від 27.04.2023 перейшло до позивача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 749285 від 27.04.2023 на загальну суму 17564,99 грн, з яких: 2499,99 - заборгованість за «тілом» кредиту, 15065,00 грн - заборгованість за процентами. Ухвалою судді від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву в передбаченому ст. 191 ЦПК України порядку. Ухвалою судді від 10.02.2026 здійснено перехід у справі з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду з викликом сторін на 27.02.2026. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення на веб-порталі «Судова влада України», відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. 27.04.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 749285 (далі - договір, кредитний договір), за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн (п. 1.3 договору). Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 договору строк кредиту становить 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредитування. Пунктом 1.8.1 договору встановлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 22575,00 грн. Згідно з пунктом 5.1 договору, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів. Із довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач підписав кредитний договір із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - Т415, який був направлений 27.04.2023 на мобільний номер телефону [NUMBER] . Відповідно до п.2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Із копії листа ТОВ «Пейтек Україна» № 20251020-2657 від 20.10.2025 слідує, що 27.04.2023 о 23:00:06 було успішно здійснено перерахування коштів на суму 2500,00 грн на платіжну карту № [NUMBER] , призначення платежу: зарахування на картку, ЕПЗ [NUMBER]. Із листа АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/185БТ від 06.01.2026 вбачається, що на ім`я відповідача в банку емітовано платіжну карту за наведеним вище номером. 27.04.2023 о 23:00:11 була проведена успішна операція по зарахуванню грошових коштів у розмірі 2500,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Із доданого до позову розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Селфі Кредит», вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 749285 від 27.04.2023 станом на 01.02.2024 складає 17564,99 грн, з яких: 2499,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15065,00 грн - заборгованість за відсотками. 01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 01022024-1, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, за плату та на умовах, визначених цим договором. До позову додані копії акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу, платіжної інструкції № 74877 від 01.02.2024 про оплату фінансування згідно з договором факторингу, витягу з реєстру боржників до договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором на загальну суму 17564,99 грн, з яких: 2499,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15065,00 грн - заборгованість за відсотками. 12.12.2025 на адресу відповідача була направлена досудова вимога № 23358236, в якій вказано про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором на користь позивача та про необхідність негайної сплати заборгованості за ним. Відповідач на вимогу не відреагував, заборгованість за кредитним договором не повернув. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір- домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог закону та умов договору. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідачем належним чином умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилися заборгованості у вищезазначеному розмірі, позивач правомірно набув права вимоги за даним кредитним договором, тому має право на належне виконання відповідачем зобов`язань за ним. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 749285 від 27.04.2023 в розмірі 17564,99 грн, з яких: 2499,99 - заборгованість за основною сумою боргу, 15065,00 грн - заборгованість за відсотками. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн, що сплачено позивачем за подання позову до суду. Відповідно ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були подані наступні докази: копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 0107 від 01.07.2025; копію акту наданих послуг № 479 від 08.12.2025; копію детального опису наданих послуг до акту № 479 від 08.12.2025; копію ордеру серії ВС № 1381377 від 02.07.2025. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), «Двойних проти України» (заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі № 756/2114/17 від 13.02.2019, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial