Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

На адресу Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Шевченківської сільської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа : служба у справах дітей Шевченківської сільської ради про позбавлення батьківських прав. Орган опіки та піклування Шевченківської сільської ради в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся з позовом до суду про позбавлення батьківських прав матір [PERSON] та батька [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] , [INFO] , яка [INFO] народила дитину - [PERSON] , цього ж дня відмовилась від своєї новонародженої дитини. 03.05.2024 року спеціалістами служби у справах дітей та представником органу внутрішнім справ був складений акт закладу охорони здоров`я про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Відомості про батьків записані відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 16.05.2024 № 00045044852 виданий Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що зі слів гр. [PERSON] , зі своїм чоловіком вона не проживає та не спілкується з ним майже 16 років та на даний час їй невідоме його місцеперебування. Зі слів [PERSON] , [PERSON] не являється біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , але згідно законодавства України, саме він був записаний батьком дитини при реєстрації народження [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03.03.2016 року по справі № 477/2648/15-ц гр. [PERSON] , [INFO] визнаний безвісно відсутнім в останньому місці проживання та реєстрації: [ADDRESS] , з 01 січня 2009 року. Наразі малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває під опікою громадян України. За цілий рік після народження дитини гр. [PERSON] не цікавилась життям та здоров`ям малолітнього [PERSON] , [INFO] , не виявляла бажання дізнатись про його місце перебування. Вищевикладені обставини свідчать про небажання батьків виконувати батьківські обов`язки покладені на них законом та свідоме нехтування своїми обов`язками. 23.04.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської сільської ради розглядалось питання «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ». Комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Тому, враховуючи вищенаведене, орган опіки та піклування Шевченківської сільської ради просить позбавити відповідачів - матір [PERSON] та батька [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Від третіх осіб надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, відзив не подала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю даних щодо реєстрації, відзив не подав. Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року постановлено розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила дитину, [PERSON] та цього ж дня відмовилась від своєї новонародженої дитини. Відомості про батьків записані відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 16.05.2024 № 00045044852 виданий Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до свідоцтва про народження від 16 травня 2024 року серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03.03.2016 року по справі № 477/2648/15-ц гр. [PERSON] , [INFO] визнаний безвісно відсутнім в останньому місці проживання та реєстрації: [ADDRESS] , з 01 січня 2009 року. 23.04.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської сільської ради розглядалось питання «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи досліджені докази та встановлені під час судового розгляду обставини, зокрема, висновок органу опіки та піклування, відмову від дитини та байдуже ставлення відповідача [PERSON] до питання позбавлення її батьківських прав щодо дитини, оскільки, будучи обізнаною про наявність позову, до суду жодного разу не з`явилась, заперечень проти позову не надала, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] [INFO] . Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд зазначає наступне. Рішенням Вітовського (до 25 квітня 2025 року - Жовтневого) районного суду Миколаївської області від 03.03.2016 року по справі № 477/2648/15-ц гр. [PERSON] , [INFO] визнаний безвісно відсутнім в останньому місці проживання та реєстрації: [ADDRESS] , з 01 січня 2009 року. Відповідно до статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Як встановлено під час розгляду справи, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03.03.2016 року по справі № 477/2648/15-ц гр. [PERSON] , [INFO] визнаний безвісно відсутнім в останньому місці проживання та реєстрації: [ADDRESS] , з 01 січня 2009 року. Однак, для позбавлення батьківських прав особи, зниклої безвісті, необхідно встановити факт невиконання батьківських обов`язків щодо дитини до того, як особа зникла безвісті, а не після. Враховуючи статус батька дитини як особи, зниклої безвісті до народження дитини, докази винної поведінки відповідача, а саме: свідоме, систематичне невиконання своїх батьківських обов`язків, відсутнє. Жодних доказів того, що відносно [PERSON] застосовувалися будь - які засоби попередження або впливу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків з боку органів внутрішніх справ (притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків), чи з боку органів опіки та піклування (надання доказів коли саме були проведені бесіди з відповідачем з приводу необхідності належного виконання останньою батьківських обов`язків) позивачем не надано. У постанові від 26.04.2023 року по справі № 520/17217/13-ц Верховний Суд вказав, що за положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. А тому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Права дитини в даному випадку можуть бути захищені шляхом звернення до суду з заявою про визнання особи померлою, або ( у разі доведення того факту, що відповідач не є батьком дитини - з позовом про виключення запису про відповідача як про батька дитини з актового запису про народження дитини. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці положення статті 169 СК України щодо права матері, позбавленої батьківських прав на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, згідно клопотання позивача судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: partial