Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

1. 18 червня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.09.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач одержав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за укладеним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості в сумі 43 817,21 грн (т. 1 а.с.а.с. 1 8, 105 113). 2. 9 липня 2025 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позивач не надав суду належні та допустимі докази укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору, а також досягнення ними згоди щодо його істотних умов. Крім того, позивач не довів у спосіб, визначений законом факт переходу до нього права вимоги заборгованості, що утворилася у відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (т. 1 а.с.а.с. 159 175). 3. 15 липня 2025 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору підтверджується належними та допустимими доказами, доданими до позовної заяви. Такими ж доказами підтверджується факт переходу до нього права вимоги заборгованості, що утворилася у відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», про що додатково свідчить практика Верховного Суду з аналогічних питань. Крім того, позивач звернувся до суду з клопотанням про забезпечення доказів у частині підтвердження факту передачі відповідачеві кредитних коштів (т. 1 а.с.а.с. 180 195). 4. Представниця позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов у повному обсязі, пояснивши, що 03.09.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач одержав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за укладеним договором. Факт укладення кредитного договору підтверджується належними та допустимими доказами, доданими до позовної заяви. Такими ж доказами підтверджується факт переходу до нього права вимоги заборгованості, що утворилася у відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», про що додатково свідчить практика Верховного Суду з аналогічних питань. Крім того, за клопотанням позивача суд витребував і долучив до матеріалів справи доказ фактичного отримання відповідачем кредитних коштів. 5. Представниця відповідача у суді заперечувала проти позову, пояснивши, що позивач не надав суду належні та допустимі докази укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору, а також досягнення ними згоди щодо його істотних умов (зокрема, нарахування процентів після закінчення строку дії договору). Крім того, позивач не довів у спосіб, визначений законом факт переходу до нього права вимоги заборгованості, що утворилася у відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 6. Заслухавши пояснення представниць сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 7. Судом встановлено, що 03.09.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №460052276, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачеві кредит (кредитний ліміт 8 500,00 грн) строком до 03.10.2028 зі сплатою процентів за користування коштами (2,03% на день) (т. 1 а.с.а.с. 12 23, 28 48, 54 88, т. 2 а.с.а.с. 7 10). 8. Відповідач неналежно виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 05.06.2025 утворилася заборгованість у сумі 43 817,21 грн (відповідно до доданого позивачем розрахунку), а саме (т. 1 а.с.а.с. 89 93): - 8 499,50 грн основна заборгованість; - 35 317,71 грн заборгованість за процентами. 9. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. 10. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 11. За кредитним договором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало відповідачеві грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено (т. 2 а.с.а.с. 7 10). 12. За правилами, встановленими статтею 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 13. Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої зобов`язання з повернення позичених коштів та процентів за ними, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні приведеної норми. 14. Частиною 1 статті 14 ЦК визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 15. За приписами статті 526 ЦК зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. 16. В силу статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 17. Таким чином, суд доходить висновку про те, що заявлений позов необхідно задовольнити. 18. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача компенсацію понесених позивачем судових витрат у сумі 2 422,40 грн (а.с. 9). 19. Розв`язуючи питання щодо відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. 20. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 21. Судом встановлено, що позивач задекларував судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. 22. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. 23. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 24. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). 25. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи,

Outcome: approved