Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, [INFO] в с. Хацьки Черкаського району Черкаської області померла його тітка по батьковій лінії [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,91 га, що розташована в адміністративних межах Хацьківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Спадкоємці першої черги після її смерті відсутні, а він відноситься до спадкоємців другої черги за правом представлення після батька [PERSON] . На час відкриття спадщини він із тіткою фактично проживав у належному йому домоволодінні [ADDRESS] , хоча фактично був зареєстрований в м. Сміла, оскільки тітка хворіла та потребувала догляду. У вересні 2025 року він звернувся до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що залишилась після смерті тітки. Постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва з посиланням на те, що він не підтвердив факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки і він і тітка на момент її смерті були зареєстровані за різними адресами. Оскільки іншим чином, окрім судового, даний факт встановити не можливо, [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] у будинку [ADDRESS] станом на час відкриття спадщини. Окрім наведеного, [PERSON] просив встановити факт, що [PERSON] є його рідною тіткою, так як з наявних у нього документів не в повній мірі прослідковується родинний зв`язок між ним і померлою у зв`язку із втратою свідоцтв про народження його батька та тітки. Ухвалою від 26 січня 2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. В судове засідання, призначене на 03 березня 2026 року, учасники судового процесу не з`явились. Заявник [PERSON] подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі в судовому засіданні та задовольнити заяву в повному обсязі. В судовому засіданні, що відбулось 18.02.2026, [PERSON] був присутнім та пояснив, що він проживав разом з тіткою з 2006 року по день її смерті в с. Хацьки. Одразу після смерті тітки він забув про наявність у неї спадкового майна, а згадавши вирішив оформити право власності на нього в порядку спадкування, однак йому було відмовлено у цьому з наведених у заяві підстав. Заінтересована особа Степанківська сільська рада, свого представника в судове засідання не направила, подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити без представника сільської ради. Проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в с. Хацьки Черкаського району Черкаської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, що розташована на території Хацьківської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,91 га. Факт належності померлій вказаного майна підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 006498. [PERSON] звернувся до Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , однак постановою державного нотаріуса цієї нотконтори від 16 жовтня 2025 року йому було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії, оскільки спадкоємець в установлений законом термін не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої тітки, а також не підтвердив належним чином факт прийняття спадщини. Згідно з повідомленням Городищенської державної нотаріальної контори від 18 лютого 2026 року після смерті [PERSON] інші спадкоємці, окрім [PERSON] , не звертались, свідоцтва про право на спадщину по даній спадковій справі не видавались. Як убачається з довідок Степанківської сільської ради від 13.01.2026 на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою вона була зареєстрована одна, однак з 2006 року з нею фактично проживав без реєстрації [PERSON] та після смерті поховав її за власні кошти. Як убачається з рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2010 року, ухваленому по справі № 2-983/2010, будинок, у якому була зареєстрована померла [PERSON] , належить на праві власності заявнику [PERSON] . У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, [PERSON] стверджував, що [PERSON] є його рідною тіткою по лінії батька. Згідно з наданим суду свідоцтвом про народження серії [NUMBER] батьком заявника [PERSON] є [PERSON] . Таким чином, прізвище і по батькові батька заявника відповідає прізвищу і по батькові померлої [PERSON] . Батько заявника [PERSON] помер [INFO] в м. Сміла Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З повідомлень з Державного архіву Черкаської області від 22 листопада 2025 року вбачається, що записів про народження [PERSON] і [PERSON] не виявлено. Метричні книги реєстрації актів про народження по м. Сміла за 1917-1918 року збереглись частково, за 1919 рік не зберігання до держархіву не надходили. Книги реєстрації актів про народження за 1927-1929 роки по с. Хацьки на зберігання до держархіву також не надходили. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона знає померлу [PERSON] , оскільки проживала з нею по сусідству в с. Хацьки. Їй відомо, що із [PERSON] з 2006 року і до дня смерті проживав [PERSON] . Вона знала [PERSON] як племінника [PERSON] , оскільки його батько [PERSON] доводився померлій рідним братом. У селі це було відомо всім. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона знає померлу [PERSON] , оскільки проживала з нею в с. Хацьки через будинок. [PERSON] померла в 2009 року і 2-3 роки до її смерті з нею проживав її племінник [PERSON] . Він доглядав тітку, оскільки вона потребувала допомоги. Їй відомо, що батько [PERSON] був рідним братом [PERSON] , вони між собою підтримували відповідні родинні стосунки. Відповідно до вимог частин першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як встановлено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Згідно з п. 1, 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 10 наведеної постанови встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У ході розгляду справи судом установлено, що у заявника з померлою [PERSON] документально не прослідковується родинний зв`язок, оскільки не збереглись свідоцтва про народження його батька та померлої [PERSON] . Однак, оцінюючи зібрані докази по справі суд доходить висновку, що померла [PERSON] дійсно доводилась заявнику рідною тіткою зі сторони батька. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід ураховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Судом установлено, що заявнику необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту його проживання з тіткою на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved