Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

17.12.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Факторинг партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг партнерс» заборгованість за Договором № 3504316 від 15.01.2021 у розмірі 22 960,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3504316. Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 7000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 360 днів. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. 26.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 26082021 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 3504316. 23.05.2024 року між ТОВ «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №23/05/24 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 3504316. Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів за кредитним договором № 3504316 від 15.01.2021, а тому за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 22 960,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 15 960,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення. У зв`язку з чим позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 3504316 від 15.01.2021 у сумі 22 960,00 грн., разом із судовими витратами. Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в позові просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї. Поштове відправлення повернулось на адресу суду 05.01.2026 із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, копію ухвали про відкриття провадження було надіслано відповідачу на електронну адресу зазначену в позовній заяві (irinarabchenko@gmail.com). Документ доставлено до електронної скриньки: 23.12.2025 12:50:02. 26.12.2025 від відповідача [PERSON] до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що не погоджується з позовними вимогами ТОВ «Факторинг партнерс» та не визнає заявлену заборгованість у повному обсязі. Будь-яких договорів, зазначених у позовній заяві, вона не укладала, кредитні кошти не отримувала. Факт виникнення зобов`язань між нею та позивачем не підтверджений належними та допустимими доказами. Розрахунок заборгованості є необґрунтованим, містить незрозумілі суми та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. З урахуванням викладеного просить суд врахувати дані заперечення під час розгляду справи та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 06.01.2026 від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить суд позовну заяву ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. Представник позивача зазначає, що ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надані. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Крім того зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід прав вимоги кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Крім того, 06.01.2026 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.01.2026 за клопотанням представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» витребувано від АТ «Універсал Банк» докази. Витребувана інформація надійшла до суду 12.01.2026. 15.01.2026 від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення щодо використання відповіді АТ «Універсал Банк» від 09.01.2026 року як доказу існування кредитних правовідносин між нею та позивачем. Відповідачка зазначає, що факт зарахування коштів на банківську карту 15.01.2021 року не заперечує. При цьому вказує, що сам факт руху коштів не підтверджує існування кредитних правовідносин, оскільки не містить даних про: наявність кредитного договору; волевиявлення сторін; умови кредитування; відсоткову ставку та строки повернення; штрафні санкції та графік платежів; кредитора та походження кредитних коштів. Позивач не надав суду: кредитного договору; заяви на отримання кредиту; істотних умов кредитування; підтвердження погодження таких умов саме нею. Також зазначає, що позов подано після спливу трирічного строку, а позивач не заявив про його поновлення і не надав доказів поважності причин пропуску. У наданій банком виписці вказано лише факт зарахування коштів від невстановленої фінансової установи, що не є доказом кредитного походження таких коштів. Позивач не надав: договору цесії або факторингу; підтвердження правонаступництва; підтвердження переходу права вимоги; документів первинного кредитора. У зв`язку з чим, просить суд визнати відповідь АТ «Універсал Банк» від 09.01.2026 року неналежним та недопустимим доказом та відмовити ТОВ «Факторинг Партнерс» у задоволенні позову у повному обсязі. 22.01.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній зазначає наступне: з приводу належності виписки з банківського рахунку відповідача, наданої АТ «Універсал Банк» 09.01.2026 року зазначимо, що остання є належним і допустимим доказом, так як надана АТ «Універсал Банк» інформація щодо зарахування коштів на картку відповідача за договором № 3504316, з-поміж іншого містить відомості про контактні дані відповідача - адресу електронної пошти [INFO] та номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною № [NUMBER] за період з 15.01.2021 по 22.01.2021- [NUMBER]. 15.01.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем укладено електронний кредитний договір. Відповідно до п.1.1. кредитного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства. Без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Звертають увагу суду на те, що Відповідач частково погашав заборгованість, що підтверджує факт укладення договору та погодження з умовами кредитування. Щодо строків позовної давності вказує, що 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене просить суд: відмовити у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності, відмовити у задоволенні клопотання про визнання неналежними доказів, позовну заяву ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. 26.01.2026 від відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що не заперечує факт зарахування коштів, однак факт зарахування не є доказом укладення кредитного договору. Згідно виписки АТ «Універсал Банк» від 09.01.2026 року, 15.01.2021 року було зараховано 7 000 грн від EASYCASH. Отже, первісним суб`єктом операції є EASYCASH, а не Позивач. Автоматичні списання, які могли відбуватись раніше, не є визнанням боргу, не переривають позовної давності та не підтверджують існування кредитного договору. Вказує, що позовні вимоги: не підтверджені договором, заявлені з пропуском строку позовної давності, не підтверджені правонаступництвом, не підтверджені розрахунком, ґрунтуються на припущеннях. Просить суд: відмовити у задоволенні позову ТОВ «Факторинг Партнерс» у повному обсязі, визнати пропуск строку позовної давності. Крім того, 26.01.2026 від відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на письмові пояснення позивача, в яких зазначено, що виписка підтверджує лише банківську операцію, але не підтверджує існування кредитних правовідносин між сторонами. Твердження Позивача про нібито «часткове погашення заборгованості» є необґрунтованими, оскільки Відповідач не здійснював добровільних платежів на користь Позивача чи первісного кредитора. Позивач не надав жодного платіжного документа, який би підтверджував факт здійснення платежу саме Відповідачем. Позивач позиціонує себе як факторингова компанія, однак не надав доказів переходу права вимоги, а саме: договору відступлення права вимоги, акту прийому-передачі, документів первісного кредитора, підтвердження повідомлення боржника. Без належних доказів правонаступництва Позивач не є кредитором та не має права вимоги. Останні обставини, на які посилається Позивач, датується січнем 2021 року. Позов подано у 2025 році, тобто після спливу загальної позовної давності три роки, встановленої ст. 257 ЦК України. Позивач не звертався з клопотанням про поновлення строку та не навів поважних причин його пропуску. Також, 26.01.2026 від відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення щодо доводів про зупинення перебігу строків позовної давності, які остання обґрунтовує тим, що позивач у письмових поясненнях посилається на запровадження карантину COVID 19 та введення воєнного стану як на обставини, що нібито зупиняють перебіг строку позовної давності. Такі твердження не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого права. Загальна позовна давність становить три роки (ст. 257 ЦК України). Останній зафіксований рух коштів відбувся 22.01.2021 року. Позов подано після 22.01.2024 року, тобто після спливу загальної позовної давності. Позивач не подавав заяви про поновлення строку та не довів поважності причин його пропуску, що є його процесуальним обов`язком відповідно до ст. 81 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові. Посилання позивача на карантин COVID-19 не можуть бути враховані судом, оскільки позовна давність є матеріально-правовим строком, а карантинні заходи стосувалися процесуальних строків та соціального захисту фізичних осіб, але не строку позовної давності у приватноправових спорах між фінансовою установою та споживачем. Карантин було скасовано 01.07.2023 року, після чого строки обчислюються у звичайному порядку. Посилання позивача на воєнний стан також є юридично безпідставними. Верховний суд України у своїй практиці неодноразово зазначав, що сам факт запровадження воєнного стану не є автоматичною підставою для зупинення або продовження строку позовної давності та не звільняє сторону від обов`язку довести об`єктивні перешкоди для подання позову (зокрема у постановах № 761/38943/17 від 07.04.2021, № 640/12655/20 від 16.03.2022, № 522/18393/16-ц від 05.06.2019 та № 522/13980/17 від 15.04.2020). Позивач таких доказів не надав. Фактичні дії позивача свідчать про відсутність будь-яких перешкод для звернення до суду. Протягом дії карантину та воєнного стану позивач продовжував господарську діяльність, нараховував проценти, штрафи та пеню, здійснював переуступку прав вимоги та стягнення заборгованості зі споживачів, що підтверджує наявність у позивача можливості звертатися до суду у встановлений законом строк. Якщо позивач посилається на карантин як на обставину, яка зупиняє його право звернення до суду, то така обставина мала б однаково стосуватися і виконання боржником своїх зобов`язань. Однак позивач продовжував нараховувати штрафи, проценти та інші фінансові санкції, що свідчить про відсутність будь-яких перешкод для здійснення ним господарської діяльності та реалізації процесуальних прав. З огляду на викладене, строк позовної давності сплив, підстав для його зупинення або поновлення не існує, а позивач не довів поважності причин пропуску строку та не подав заяви про його поновлення. Відповідачка просить суд визнати строк позовної давності таким, що сплив, та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Факторинг Партнерс» у повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. 30.01.2026 до суду від представника позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» надійшли заперечення щодо заяви про застосування строку позовної заяви. Представник позивача просить суд відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності. Свої заперечення мотивує тим, що відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. Враховуючи, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно, позовна заява подана в межах строку позовної давності. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Підсумовуючи вищезазначене, перебіг строку позовної давності за Кредитним договором (позики) станом на дату подачі позовної заяви, тобто станом на 01.03.2025 (дата подачі позовної заяви до суду) не настав. Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 за №4434-IX передбачено виключення пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Пунктом 2 цього Закону передбачено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Набрання чинності такого Закону відбулося 04.09.2025, тобто, саме із цієї дати почнеться відлік строку позовної давності, який спливе 04.09.2028. Таким чином, враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо подачі позову ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості на дату звернення позивача до суду з даним позовом не минув і навіть не розпочався, відтак позовна заява подана в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим підстави для застосування строку позовної давності відсутні. 06.02.2026 від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення та письмові пояснення на пояснення позивача. Відповідачка просить врахувати дані заперечення та письмові пояснення при розгляді справи. відмовити ТОВ «Факторинг Партнерс» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснює, що посилання позивача виключно на факт руху коштів по банківській картці не є доказом існування кредитного зобов`язання, оскільки банківська виписка не містить відомостей про кредитора, правову підставу зарахування коштів, призначення платежу та зв`язок таких коштів із конкретним кредитним договором. Окремо звертає увагу суду, що позивач не довів правонаступництво у розумінні ст.ст. 512-514 ЦК України, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази передачі саме мого зобов`язання, а також докази повідомлення мене про зміну кредитора відповідно до ст.516 ЦК України. Нарахування процентів за користування кредитом можливе виключно за наявності належним чином укладеного кредитного договору та погоджених істотних умов, що прямо випливає зі ст.1048 та ст. 1054 ЦК України. Проценти не можуть презюмуватися автоматично лише на підставі руху коштів по рахунку. Посилання позивача на карантин та воєнний стан як на підставу продовження або зупинення строків позовної давності не усуває його обов`язку довести сам факт існування зобов`язання, правові підстави нарахування грошових сум та законність заявлених вимог. Вибіркове застосування позивачем норм законодавства, коли карантин та воєнний стан використовуються виключно для захисту інтересів кредитора без урахування встановлених законом обмежень для нього, суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у ст. 3 та ст. 13 ЦК України. Таким чином, зазначає, що наведені позивачем пояснення носять декларативний характер, не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують доводів відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 15.01.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою веб-сайту було укладено кредитний договір № 3504316, який укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.1.2.-1.4. Договору кредиту, сума кредиту становить 7000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 30 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів. Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Повернення кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися Позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. 26.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 26082021 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 3504316. 23.05.2024 року між ТОВ «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №23/05/24 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 3504316. Відповідно до довідки наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 09.01.2026 за вих. № БТ/Е-79 на ім`я [PERSON] банком була емітована фізична платіжна картка № [NUMBER] , на яку 15.01.2021 зараховано кошти у сумі 7000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості позивача, відповідач має заборгованість за кредитним договором № 3504316 від 15.01.2021 за період з 26.08.2021 по 03.12.2025, а тому у розмірі 22 960,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 15 960,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення. Судом встановлено, що кредитний договір № 3504316 був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (А310241). Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України "Про електронну комерцію" електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. строком на 30 днів. У постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що заборгованість відповідача за вищевказаним договором, виходить за межі строку дії договору. Суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Оскільки за умовами договору нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватися виключно в період з 15.01.2021 до 14.02.2021, виходячи із розміру кредиту 7000,00 грн., процентної ставки 1,9 %, строку дії договору 30 днів, заборгованість за відсотками має становити 3990,00 грн. Щодо заборгованості за тілом кредиту, яка становить 7000,00 грн., враховуючи відсутність доказів щодо їх повного чи часткового погашення відповідачем, суд приходить до висновку про порушення прав позивача з боку останньої, що полягає у неповерненні коштів за кредитним договором у цій сумі, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушила умови кредитного договору, добровільно заборгованість не сплатила, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг партнерс» заборгованість за кредитним договором № 3504316 від 15.01.2021 в розмірі 10 990,00 грн., що складається з: 7000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 3990,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою. Щодо строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Суд звертає увагу, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України). Згідно частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України). До позовної заяви ТОВ «Факторинг Партнерс» долучено: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року, разом із тарифами на послуги; заявку на надання юридичної допомоги № 359 від 03.11.2025 року, витяг з Акту №23 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року, відповідно до яких сума оплати за надані адвокатські послуги становить 13 000,00 гривень та понесена позивачем. Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Від відповідача не надходило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6222,56 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1159,50 грн.

Outcome: partial