Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

В провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовною заявою [PERSON] до Колективного підприємства «Шанс», в якій вона просить: -Визнати припиненими трудові відносини [PERSON] з Колективним підприємством «Шанс» з 1 грудня 2025 року у зв`язку зі звільненням за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України. -Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса [ADDRESS] ) як директора Колективного підприємства «Шанс». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно Протоколу №1 Загальних зборів учасників Колективного підприємства «Шанс» від 10 червня 1998 року [PERSON] Каук обрано директором Колективного підприємства «Шанс». Колективне підприємство «Шанс» було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22 червня 1998 року. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до складу учасників Колективного підприємства «Шанс» з моменту державної реєстрації і до теперішнього часу входять чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 28 жовтня 2025 року [PERSON] подав заяву про звільнення з посади директора на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та надіслав учасникам КП «Шанс» повідомлення про скликання загальних зборів на 1 грудня 2025 року з метою прийняття рішення щодо звільнення директора. Листи повідомлення про участь в загальних зборах, на ім`я учасників [PERSON] та [PERSON] , повернулись без вручення, лист-повідомлення на імя [PERSON] вручене родичам відповідно до повідомлення про вручення листа. Загальні збори учасників КП «Шанс», призначені на 1 грудня 2025 року, не відбулися через відсутність кворуму: з чотирьох учасників на збори з`явився лише один, [PERSON] . За наявною інформацією, учасники [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть, а відомості щодо їх спадкоємців відсутні. Місцезнаходження іншого учасника, [PERSON] , невідоме, при цьому поштове повідомлення про загальні збори було повернено відправнику КП «Шанс». За результатами загальних зборів учасників КП «Шанс» 1 грудня 2025 року [PERSON] видав протокол загальних зборів КП «Шанс» про розгляд заяви [PERSON] про звільнення, копія якого була надана до позовної заяви. 1 грудня 2025 року позивачем, як директором підприємства , був виданий наказ № 1/к про припинення виконання обов`язків директора з 1 грудня 2025 року, в зв`язку із звільненням за ст.38 КЗпП України, проводиться повний розрахунок та готуються документи для передачі. Позивач зазначає, що невнесення відповідних змін про звільнення з посади директора Товариства свідчить про те, що відповідач КП «Шанс» не визнає припинення трудових відносин з позивачем та продовжує вважати його керівником. Таким чином, відповідачем КП «Шанс» порушені трудові права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси 2026 року відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача КП «Шанс» до суду не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до такого. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що з 22.06.1998 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване Колективне підприємство «Шанс» Ідентифікаційний код 22454090, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Балківська, 143а, кв.29, 65005. Засновниками (учасниками) товариства є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З 10 червня 1998 року директором КП «Шанс» є [PERSON] , що підтверджується копією Протоколу загальних зборів учасників КП «Шанс» № 1 від 10.06.1998 року, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до положень п. 6.4 Статуту КП «Шанс» виконавчим органом Колективного підприємства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Дирекція на чолі з Директором. Створення та відкликання виконавчого органу товариства віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників. 28 жовтня 2025 року [PERSON] написав заяву про звільнення з посади директора на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. 28 жовтня 2025 року директором КП «Шанс» Каук О.С. складено повідомлення про скликання (проведення) позачергових зборів учасників Колективного підприємства з ініціативи виконавчого органу товариства. На розгляд позачергових загальних зборів учасників Колективного підприємства винесено наступні питання: розгляд заяви [PERSON] від 28 жовтня 2025 року про звільнення за власним бажанням з посади директора Колективного підприємства «Шанс». Дату, час та місце проведення позачергових загальних зборів учасників Товариства встановлено на 01 грудня 2025 року о 10 год. 00 хв., за адресою: [ADDRESS] Листи повідомлення про участь в загальних зборах, на ім`я учасників [PERSON] та [PERSON] , повернулись без вручення, лист-повідомлення на імя [PERSON] вручене родичам відповідно до повідомлення про вручення листа. Загальні збори учасників КП «Шанс», призначені на 1 грудня 2025 року, не відбулися через відсутність кворуму: з чотирьох учасників на збори з`явився лише один, [PERSON] . За наявною інформацією, учасники [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть, а відомості щодо їх спадкоємців відсутні. Місцезнаходження іншого учасника, [PERSON] , невідоме, при цьому поштове повідомлення про загальні збори було повернено відправнику КП «Шанс». Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач використав всі можливі засоби для захисту свого права щодо звільнення з займаної посади за власним бажанням в позасудовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Зазначені положення кореспондуються з національним законодавством. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. N 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. N 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. N 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Так, відповідно до ст. ст. 2, 5-1 КЗпП України, право громадян України на працю, серед іншого, включає право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності. Згідно зі ст. ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Вказані вимоги було виконано позивачем в повному обсязі, що підтверджується наданими ним доказами. Законодавством України визначено право особи вільно обирати собі місце роботи та припиняти трудові відносини за власним бажанням, будь-яких обмежень не допускається, оскільки це порушує невід`ємне право особи на вільний вибір праці. Особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання припиненими трудових відносин. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 3 липня 2019 року у справі N 520/11437/16-ц (провадження N 61-11763св18), від 24 грудня 2019 року у справі N 758/1861/18 (провадження N 61-49113св18), від 17.02.2021 у справі N 390/1449/19. Відповідно до КЗпП України встановлено загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КЗпП України та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. За змістом ст. 38 КЗпП України, ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни до Єдиного державного реєстру. Верховний Суд у своїх постанові від 03.07.2019 року по справі N 520/11437/16-ц (провадження N 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. В ході судового розгляду встановлено, що позивач вчинив, передбачені ст. 38 КЗпП України, статутом товариства, ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», дії, необхідні для припинення трудових відносин, однак трудові відносини розірвано не було. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати трудові відносини директора [PERSON] з Колективним підприємством Шанс припиненими. Тобто, пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем та Товариством, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості скористатися своїм правом на звільнення за власним бажанням, виходячи з неможливості проведення загальних зборів товариства. Судом встановлено, що заява [PERSON] від 28 жовтня 2025 року про звільнення з посади генерального директора Колективного підприємства «Шанс» за власним бажанням у встановлений строк та спосіб відповідачем розглянута не була. Зазначена бездіяльність відповідача порушує трудові права позивача, зокрема, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи. За таких обставин суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним і таким, що не суперечить закону, а трудові відносини між [PERSON] та Колективним підприємством «Шанс» слід визнати припиненими з 01 грудня 2025 року - тобто дати на коли були скликані позачергові збори з порядком денним розгляду вказаного питання. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про зобов`язання виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з розділу «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» відомості про [PERSON] , як Директора Колективного підприємства «Шанс», слід зазначити наступне. Згідно із Класифікацією організаційно-правових форм господарювання, затвердженою наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004 №97, така організаційно-правова форма господарювання як колективне підприємство з 31.03.2004 р. не існує. Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу. Державна реєстрація базується на таких основних принципах, зокрема державної реєстрації за заявницьким принципом, внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону (частина 1 статті 4 Закону). Процедура внесення змін до відомостей про юридичну особу визначена Порядком реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2016 № 359/5. Спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері державної реєстрації юридичних осіб є Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Відповідно до приписів вказаного Закону та Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України N 359/5 від 09.02.2016 така реєстраційна дія як «виключити з реєстру» - відсутня, можливо лише здійснити реєстраційну дію «зміна відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі». Перелік документів, що подаються для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, встановлюється частиною 4 статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» зазначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації або судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, відповідно до зазначених норм чинного законодавства на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або за рішенням колегіального органу товариства з обмеженою відповідальністю можливо внести зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі. У разі подання документів для проведення реєстрації змін до відомостей щодо юридичної особи заявником відповідно до п. 8 ч. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» є уповноважений представник юридичної особи. Згідно з положеннями пункту 5 розділу II Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2016 № 359/5, у разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор перевіряє обсяг повноважень такої особи за документом, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Відповідно до абзацу 2 пункту 6 частини 1 статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, подається рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, яке викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами). Справжність підписів на такому рішенні нотаріально засвідчується, крім випадків, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, документи на внесення змін до відомостей про КП Шанс уповноваженим представником не подавались, таким чином відмови в проведенні реєстраційної дії не було. Разом з тим, слід зазначити, що суд не вправі втручатися у діяльність органу - суб`єкта державної реєстрації, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до Єдиного державного реєстру, а рішення суду про припинення трудових відносин саме по собі, згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18. З огляду на наведене, позов в частині вимог про зобов`язання виключення з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців відомостей про керівника юридичної особи, задоволенню підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved