Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У грудні 2025 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно отриманих коштів,в якому просить стягнути з відповідача суму надмірно виплаченої пенсії в розмірі 8 799,72 грн. на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебувала [PERSON] , [INFO] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також, частку пенсії в разі втрати годувальника отримував по 30.06.2024 року [PERSON] , [INFO] . Згідно з поданими документами та заявою від 02.05.2025 року про зміну стану утриманців, [PERSON] продовжено виплату пенсії по 30.06.2025 року. В зв`язку з наданою Департаментом соціального захисту населення 04.08.2025 року №01-15-01.1-11/10971 Випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААГ №543042, 05.08.2025 року проведено перерахунок по виділеній частині пенсії в разі втрати годувальника [PERSON] , внаслідок чого по ор163750008903 [PERSON] за період з 01.07.2024 року по 30.06.2025 року виникла переплата в сумі 8 799,72 грн. На виклики управління щодо вирішення питання погашення переплати пенсії листом від 14.08.2025 року та від 06.10.2025 року, рекомендованим листом від 18.09.2025 року та від 07.11.2025 року заявницею добровільно кошти не повернуті. Утримати суму коштів на підставі рішення територіального органу неможливо, оскільки станом на сьогоднішню дату [PERSON] пенсію не отримує. Управління наголошує, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Факт небажання добровільного повернення надмірно виплаченої пенсійної виплати, фактична поведінка відповідача свідчить про недобросовісність з його боку. Ухвалою суду від 05.01.2026 року відрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання, призначене 03 березня 2026 року о 14 год. 00 хв., представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання позивач повідомлений у встановленому законом порядку, завчасно та належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з міркувань безпеки в умовах дії режиму воєнного стану. На вирішення учасників процесу поставлено питання про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача. Законний представник відповідача - [PERSON] поклалась на розсуд суду при вирішенні даного питання. Заслухавши думку сторони відповідача, суд вважає можливим, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, розглянути справу за відсутності сторони позивача, виходячи з таких підстав. Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно з ч. 3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Слід зазначити, що суд призначав для розгляду справи судові засідання : 06.02.2026 року, 16.02.2026 року та 03.03.2026 року. Жодного разу представник позивача до суду не з`явився, надавши заяви про відкладення розгляду справи, зокрема і у зв`язку зі службовою зайнятістю. Суд двічі відкладав розгляд справи. Таким чином, враховуючи вищевказані положення ст. 223 ЦПК України, те що сторона позивача повторно (втретє поспіль) не з`явилася до суду, про розгляд справи позивач повідомлений належним чином, в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач не підтримує свої позовні вимоги, тому суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Законний представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов фактично не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог. Зазначила, що ніякої провини з їх сторони не було, навпаки вона сама почала писати та виясняти причини припинення виплат. Заслухавши законного представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебувала [PERSON] , [INFO] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.16-17 заява про призначення пенсії). Відповідно до матеріалів справи, частку пенсії в разі втрати годувальника отримував по 30.06.2024 року [PERSON] , [INFO] . Згідно з поданими документами та заявою від 02.05.2025 року про зміну стану утриманців, [PERSON] продовжено виплату пенсії по 30.06.2025 року. 05.08.2025 року проведено перерахунок по виділеній частині пенсії в разі втрати годувальника [PERSON] , внаслідок чого у [PERSON] за період з 01.07.2024 року по 30.06.2025 року виникла переплата в сумі 8 799,72 грн. З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів на адресу відповідача Управлінням було направлено виклики щодо вирішення питання погашення переплати пенсії листом від 14.08.2025 року та від 06.10.2025 року, рекомендованим листом від 18.09.2025 року та від 07.11.2025 року, однак заявницею добровільно кошти не повернуті (а.с.32-35). Сторона відповідача не погоджується з позовними вимогами та вважає, що переплат та зловживань з боку отримувача пенсії не було. Тому вимога про повернення коштів є безпідставною. Суд вважає доводи сторони відповідача слушними, а позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17 (провадження №61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14. Порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, за якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при перерахунку пенсії, та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою, чи помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування (перерахування) пенсії, а також здійснення контрольних та ревізійних функцій. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала позивачу недостовірні дані під час нарахування (перерахунку) та виплати їй пенсії. Тобто позивачем не доведено факту недобросовісності відповідача. З огляду на наведене, позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed