Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей. Позов мотивований тим, що [PERSON] раніше перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.09.2023 року розірвано. Від шлюбу в них народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після того, як позивач з відповідачем почали проживати окремо, відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання синів, а тому позивач змушена була звернутися до суду з метою стягнення з нього аліментів. Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 09.08.2023 (справа №127/18880/23) вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, на кожну дитину, починаючи стягнення з 27.06.2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Однак, відповідач не сплачував встановленні рішенням суду аліменти, з приводу чого за ним виникла заборгованість по аліментам на утримання синів, яка станом на 30.09.2025 складає 113291,10 грн. Загальний розмір нарахованої пені за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з 01 червня 2023 року по 01 жовтня 2025 року складає 543670,59 грн, проте відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, розмір пені не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, отже у даному випадку сума має бути рівною 100% розміру заборгованості, що станом на 30.09.2025 становить 113291,10 грн. Позивач вказала, що Відповідачу було відомо про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ще з червня 2023 року аліменти частково сплачувалися. Та відповідно державним виконавцем Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №72576982), яку було направлено сторонам. Отже, враховуючи те, що відповідач знав про наявність у нього зобов`язань по сплаті аліментів, але не виконував ці зобов`язання, та несплата аліментів відповідачем спричиняла позивачу та спільним дітям з відповідачем значні матеріальні незручності, оскільки дані кошти вкрай необхідні для належного матеріального забезпечення дитини, позивач вважає за можливе та необхідне стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 113291,10 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-які докази у справі, крім поданих стороною позивача разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи зазначене та відповідно до ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Суд установив, що сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 жовтня 2020 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2023 року у справі №127/18884/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 09.08.2023 у справі №127/18880/23 вирішено стягнувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходів, заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з стягнення з 27.06.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до довідки про неотримання аліментів №79-12 від 10.04.2025, виданої Вінницьким відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області, встановлено, що [PERSON] дійсно не отримувала аліментів від [PERSON] за період з 01.11.2023 по 31.03.2025 по судовому наказу № 127/18880/23 від 11.08.2023, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з стягнення з 27.06.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. На адвокатський запит адвоката Геращенко Тетяни Василівни Вінницький відділ Державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області надав відповідь №44813 від 20.10.2025, у якій зазначив про здійснені виконавчою службою дії по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . До відповіді додано довідку розрахунок по сплаті аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №72576982 за період з 27.06.2023 по 30.09.2025 встановлено, що заборгованість [PERSON] , станом на 30.09.2025 становить 113291 гривень 10 копійок. Суд дослідив наданий позивачем розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей. Вказаний розрахунок здійснено таким чином: розмір аліментів, встановлений до сплати рішенням суду, помножено на 1% пені та помножено на кількість днів прострочення зобов`язання. Загальна сума визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за кожен місяць. Загальний розмір пені неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становить 543670,59 гривень. Із вказаним розрахунком суд погоджується та вважає його належним доказом обґрунтування заявленої до стягнення з відповідача суми. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Згідно з розрахунком пені за прострочення сплати аліментів, проведеного позивачем, загальна сума пені за порушення відповідачем аліментних зобов`язань за період 01 липня 2023 року по 01 жовтня 2025 року складає 543670,59 грн. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання судового рішення, яким з нього стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також матеріали справи не містять доказів на спростування відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Під час судового розгляду не встановлено поважних причин щодо несплати аліментів, тому суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. При обчисленні пені потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. Таким чином, враховуючи, що сукупний розмір пені за період 01 липня 2023 року по 01 жовтня 2025 року складає 543670,59 грн., водночас сукупний розмір заборгованості за цей період, на яку нараховувалася пеня, складає 113291,10 грн, тому, враховуючи, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів має право на стягнення 113291,10 грн пені. Зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає можливим стягнути розмір неустойки (пені) в сумі 113291,10 грн. Крім того, суд звертає увагу, що положенням ч. 2 ст. 196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак, матеріали справи не містять та відповідними належними доказами не підтверджуються обставини, які б вказували на сімейний та майновий стан відповідача та давали можливість визначитись щодо цієї обставини. Щодо розподілу судових витрат суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. У постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 встановлено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5500 гривень. Однак доказів понесення таких витрат суду не надала. У матеріалах справи наявний є лише ордер, який підтверджує повноваження адвоката на представництво інтересів позивача, однак самостійно він не може слугувати доказом понесених позивачем витрат у розмірі 5500 грн. Тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення таких витрат. Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору.

Outcome: approved