Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Санфорд Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 05.07.2019 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] уклали кредитний договір №22031000134997, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 49600 грн. Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти, відповідач зобов`язання свої не виконав, станом на 10.04.2024 сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 19164,89 гривень, що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 16246,43 гривень та заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією в сумі 2918,46 гривень. 11.04.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Санфорд Капітал» був укладений договір факторингу №11/04/24, внаслідок чого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №22031000134997 від 05.07.2019 року. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» суму заборгованості в розмірі 19164,89 гривень, що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 16246,43 гривень та заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією в сумі 2918,46 гривень. Також просив стягнути з [PERSON] судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень, та на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7200 гривень. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 13.06.2025 відкрито провадження в справі за позовом ТОВ «Санфорд Капітал» за правилами спрощеного позовного провадження. 07.10.2025 року судом у справі було постановлено заочне рішення. За заявою відповідача ухвалою суду від 22.12.2025 року скасовано заочне рішення, а справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні (а.с. 225). Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ «Санфорд Капітал», яку ухвалою суду від 25 лютого 2026 року залишено без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явися. В матеріалах справи наявна заява про розгляд без його участі. Відповідач та його представник, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Судове засідання в даній справі, в яке не з`явились сторони, судом було призначено на 25 лютого 2026 року. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення в даній справі складено 27 лютого 2026 року. Тому датою ухвалення даного рішення судом зазначено 27 лютого 2026 року. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 05.07.2019 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] уклали кредитний договір №22031000134997, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 49600 грн. Також матеріалами справи встановлено, що банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в передбаченому договором розмірі 49600 грн. Зазначаючи, що відповідач в повному розмірі не виконав свої зобов`язання за договором, позивач обраховує заборгованість в загальній сумі 19164,89 гривень, що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 16246,43 гривень та заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією в сумі 2918,46 гривень. 11.04.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Санфорд Капітал» був укладений договір факторингу №11/04/24. Відповідно до умов договору факторингу №11/04/24 від 11.04.2024 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників, зокрема, і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22031000134997 від 05.07.2019 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності заборгованості у відповідача за кредитним договором від 05.07.2019 року №22031000134997, суд встановив, що згідно зазначеного договору [PERSON] зобов`язався повернути одержані в кредит кошти в сумі 49600,00 грн, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 0,001% та комісію в розмірі 3,5%. Згідно графіку погашення заборгованості відповідач зобов`язався сплатити кредитору заборгованість за кредитом 49600,00 грн, проценти 0,52 грн, комісію 9600,00 грн. Як підтверджується долученим до справи розрахунком, відповідач за договором сплатив: заборгованість та прострочену заборгованість за кредитом в загальному розмірі 37133,38 грн, заборгованість по процентам та простроченим процентам 266,57 грн, заборгованість за комісією та простроченою комісією 64054,61 грн, а всього 101454,56 грн. З наведеного вбачається, що відповідач, який згідно договору зобов`язався сплатити на погашення заборгованості за кредитом, процентами та комісією всього 91264,52 грн, всього сплатив 101454,56 грн, повністю виконавши зобов`язання. Крім того, як неодноразово роз`яснював Верховний Суд у своїй практиці, до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В пункті 1.2 кредитного договору передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,5%. Необхідність внесення плати за додаткові послуги банку передбачена і у графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. При цьому, згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, загальний розмір плати за обслуговування кредиту (9600 грн) абсолютно перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом (0,52 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Позивач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються Банком за таку плату. Разом із тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена вказана комісія. При цьому відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Про несправедливість умов договору в частині нарахування комісії за обслуговування кредиту, а відповідно і про недійсність цих умов відповідач зазначав у заяві про перегляд заочного рішення. Тому, враховуючи, що умови договору про сплату комісії є несправедливими, а відповідно недійсними, сплачені відповідачем суми коштів на погашення заборгованості по комісії також мають бути зараховані в рахунок сплати заборгованості за кредитом та за процентами. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості нарахування відповідачу заборгованості за комісією, а відповідно не доведено наявності дійсної заборгованості за договором, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернення до суду з позовом позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу в розмірі 7200 грн. Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача покладаються на нього та не підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed