Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

19.12.2025 сторона позивача звернулась до Інгульського районного суду м. Миколаєва з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №С-300-011020-19-980 від 09.10.2019 укладеного з ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є позивач в межах договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023, що утворилась станом на 19.12.2023 в розмірі 12997,83грн. в т.ч. борг за тілом кредиту в сумі 4971,19грн., борг по відсоткам в сумі 8026,64грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн., 7000,00грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.10.2019 між відповідачем та ПАТ «Ідея Банк», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, плату за кредит, інші платежі. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачував у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 19.12.2023 ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу №19/12-2023, а потім 22.12.2023 ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» уклали договір факторингу 22/12-2023, згідно якого позивач отримав право вимоги до відповідача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22.12.2025 цивільну справу за вказаним позовом передано на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2026 справу передано судді лагоді А.А. Ухвалою суду від 22.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просить про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримано та просив задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлено належними чином, про причини неявки суду не повідомлено, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.10.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №С-300-011020-19-980, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 5000,00 грн. (п. 3.2 Договору), зі процентною ставкою 48% річних (п. 3.3 Договору), строком на умовах ДКБО (п.3.5). Вказаний договір підписано відповідачкою особисто. 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Зокрема, згідно з реєстру боржників до договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023, до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-300-011020-19-980 (номер у реєстрі 2004). 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Зокрема, згідно з реєстру боржників до договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-300-011020-19-980 (номер у реєстрі 2004). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. ст.512,513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. З огляду на ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором №С-300-011020-19-980 від 09.10.2019, неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за договором, позов, в частині стягнення заборгованості за основним боргом в сумі 4971,19 грн. та за нарахованими і несплаченими відсотками в сумі 8026,64 грн., підлягає задоволенню, так-як відсотки нараховані у визначений в договорі строк та за встановленою відсотковою ставкою. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне 10.06.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09.12.2021 Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07.11.2019 та у справі №922/2685/19 від 08.04.2020, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved