Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний момент розірвано рішенням суду. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2012 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист щодо стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби. З 18 квітня 2019 року [PERSON] зареєстрував місце свого проживання за адресою місця проживання батька, тобто проживає разом із батьком, та перебуває на його утриманні, однак з батька продовжували стягуватися та нараховуватися аліменти на утримання дитини за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2012 року. Окрім того, 15.10.2019 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області видав судовий наказ у справі № 182/6072/19, відповідно до якого наказав стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття, починаючи з 04.09.2019 року. Даний судовий наказ не був оскаржений чи скасований. Враховуючи вказане вище, позивач вважає, що право відповідача на отримання аліментів з його доходів на утримання сина припинилося з 18 квітня 2019 року, а тому він звернувся до суду і просить припинити стягнення аліментів на підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2012 року. Ухвалою про відкриття провадження від 05.12.2019 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Шашликов Д. Г. до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини. Ухвалено розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцької-Шаховал І.О. від 06.03.2023 року закрито провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.08.2023 року ухвалу від 06.03.2023 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 14.11.2023 року ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцької-Шаховал І.О. було задоволено самовідвід. 16.11.2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи дану справу було розподілено на розгляд судді Рунчевої О.В., справу прийнято до розгляду за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.11.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 06.08.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді у зв`язку з наявністю у нього сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленим про дату і час судового засідання, однак представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні такого відмовити у повному обсязі. Заслухавши представника відповідача Онищенко С.В., дослідивши матеріали цивільної справи у повному обсязі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наявних в справі матеріалів вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с.7). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2012 року по справі №0426/10591/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (том 1, а.с.5). На підставі заяви [PERSON] відкрито виконавче провадження № 35487053 від 26.11.2012 року, та аліменти стягуються на її особистий розрахунковий рахунок. Також судом встановлено, що з 18 квітня 2019 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрував місце свого проживання за адресою реєстрації місця проживання батька [PERSON] : [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Органа реєстрації виконкому Приміської сільської ради від 18.04.2019 р. за № 960 (том 1, а.с. 10). Таким чином, з 18 квітня 2019 року син [PERSON] , мешкає разом із батьком, про що свідчить реєстрація його місця проживання разом із батьком. Аліменти з [PERSON] після зміни місця проживання дитини сторін, [PERSON] , не стягувались. 17.01.2023 року синові сторін, [PERSON] , [INFO] , виповнилось 18 років, тобто, такий досяг повноліття. Одночасно із долучених стороною позивача доказів вбачається, що син сторін, з 2019 року перетнув державний кордон України, та проживає разом із батьком у Республіці Польща. Згідно відповіді № 45797 від Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.05.2023 року, з розрахунком заборгованості у період з 01.05.2018 року по 17.01.2023 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 17.01.2023 року (повноліття дитини) складає 111 691,00 грн. (том 1, а.с. 119). Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. З аналізу норми частини 2 статті 181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Як роз?яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв?язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. З аналізу положень ст.ст.179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому, припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім?я одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу даної норми вбачається, що одним із способів захисту порушеного права у разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри періодичних платежів, є звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані ним аліменти на дитину або діти проживають із тим з батьків, хто зобов`язаний до утримання аліментів. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів, при цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Суд оцінює надані докази у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України та приходить до висновку, що з 18 квітня 2019 року син сторін, [PERSON] , фактично та постійно проживає разом із батьком, позивачем у справі. Вказані обставини підтверджені довідкою про реєстрацію місця проживання та не спростовані відповідачем належними і допустимими доказами. Факт зміни місця проживання дитини та її перебування на повному утриманні позивача свідчить про припинення підстав для подальшого стягнення аліментів на користь відповідача, оскільки аліменти є способом забезпечення участі того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у її утриманні. За відсутності такої обставини продовження стягнення аліментів суперечило б їх правовій природі та призводило б до безпідставного отримання коштів. Суд враховує, що з 15.10.2019 року на підставі судового наказу у справі № 182/6072/19 з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання дитини, яка з ним проживає з 18.04.2019 року, що достовірно підтверджує зміну фактичних обставин утримання сина та відсутність у відповідача права на отримання аліментів після 18.04.2019 року. Тому проживання сина, [PERSON] , разом з позивачем, з якого стягнуто аліменти, суд вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для припинення сплати аліментів на користь [PERSON] . Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необгрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 04.09.2019 року.

Outcome: partial