Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

позов зареєстрований судом 29.09.2025 року і мотивований тим, що 12.11.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 436110-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення договору про надання кредиту № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року на умовах, визначених офертою. Позивач направив відповідачеві через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2883 на номер телефону [NUMBER] , зазначений відповідачем в анкеті, який боржником було введено/відправлено. Сторони погодили, що кредитні кошти - 20 000 грн. надаються на засадах строковості, поворотності, платності, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,867325 % за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, що наявна на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів, що був погоджений сторонами. Процентна ставка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту до дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року виконало та надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , номер якої повідомлений при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Крім того, 30.12.2021 року між цими ж сторонами згідно ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено додаткову угоду № ДУ№1 до договору № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року, згідно умов якої термін дії договору викладено в новій редакції - до 16.06.2022 року. Відповідач свої зобов`язання за договором у повному обсязі не виконав, борг сплатив лише частково, на загальну суму 12 375,44 грн., тому станом на 04.09.2025 року за договором № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 41 451,54 грн. Дана сума складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 208,85 грн., суми прострочених платежів по процентах - 23 310,64 грн., комісії - 1 932,05 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Бізнес позика» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року в загальній сумі 41 451,54 грн. та судовий збір - 2 422,40 грн. Представник позивача - Мовчан В.В. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12.11.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 436110-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення договору про надання кредиту № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року на умовах, визначених офертою. Позивач направив відповідачеві через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2883 на номер телефону [NUMBER] , зазначений відповідачем в анкеті, який боржником було введено/відправлено. Сторони погодили, що кредитні кошти - 20 000 грн. надаються на засадах строковості, поворотності, платності, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,867325 % за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, що наявна на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів, що був погоджений сторонами. Процентна ставка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту до дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Строк кредиту, погоджений 12.11.2021 року - 24 тижні, до 29.04.2022 року. Комісія за надання кредиту - 3 000 грн., погоджена сторонами. Орієнтовна загальна вартість кредиту - 44 040, 00 грн. Сторонами також погоджено графік платежів: 12 платежів з 26.11.2021 року до 29.04.2022 року. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року виконало та надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , номер якої повідомлений при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Крім того, 30.12.2021 року між цими ж сторонами згідно ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено додаткову угоду № ДУ№1 до договору № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року, згідно умов якої термін дії договору викладено в новій редакції - з 13.01.2022 року до 16.06.2022 року. Зокрема, загальний платіж - 41 157,66 грн., частковий платіж основної суми кредиту - 16 208,85 грн., частковий платіж по процентах - 23 016,76 грн., комісія (частковий платіж) - 1 932,05 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором та додатковою угодою № 1 від 30.12.2021 року в повному обсязі не виконав, борг сплатив частково на загальну суму 12 375,44 грн., тому станом на 04.09.2025 року за договором № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 41 451, 54 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Отже, позивач надав належні і допустимі докази укладення з [PERSON] кредитного договору № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 20 000 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Бізнес позика» за договором про надання кредиту № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року станом на 04.09.2025 року становить 41 451,54 грн. Дана сума складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 208,85 грн., суми прострочених платежів по процентах - 23 310, 64 грн., комісії - 1 932, 05 грн. На день розгляду даної справи судом заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, тому загальна сума боргу - 41 451,54 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика». Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією в сумі 1 932, 05 грн., суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Комісія в сумі 1 932,05 грн. пов`язана з наданням кредиту, була погоджена з відповідачем при укладенні додаткової угоди № 1 від 30.12.2021 до договору № 436110-КС-001 від 12.11.2021 року, нарахована кредитором та облікована в день видачі кредиту, вказана у кредитному договорі тощо, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. (сплачений позивачем із урахуванням коефіцієнту 0, 8) згідно платіжної інструкції від 25.09.2025 року.

Outcome: approved