Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

23 грудня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява подана представником позивача [PERSON] через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд». Позов обґрунтовано тим, що 12 квітня 2021 року між ТзОВ «Партнер Фінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 46/60517886 (далі по тексту рішення Договір позики), відповідно до умов якого відповідач отримав позику в розмірі 4 000 гривень зі сплатою процентів за користування позикою. 28 грудня 2023 року між ТзОВ «Партнер Фінанс» (Клієнт) та ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 28122023. 17 квітня 2025 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (Клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстардарт» (Фактор) укладено Договір факторингу № 17-04/ФК-25. 25 серпня 2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстардарт» (Клієнт) та ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 25-08/ФК-25. Позивач зазначає, що на підставі вищевказаних договорів факторингу ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики. Загальна сума заборгованості відповідача за Договором позики становить 33 200 гривень, з яких: 4 000 гривень заборгованість за позикою; 28 080 гривень проценти за користування позикою; 1 120 гривень заборгованість за комісією. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» заборгованість за договором позики № 46/60517886 від 12 квітня 2021 року в розмірі 33 200 гривень. Крім того, позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду м. Житомира не надійшов. Представник позивача ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» у судове засідання не з`явився, одночасно з поданням позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуто на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наявності всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 12 квітня 2021 року між ТзОВ «Партнер Фінанс» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики №46/60517886, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі встановленому цим Договором, а позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю та сплатити проценти, а також інші платежі за Договором у порядку та строки передбачені цим Договором, зокрема Графіком платежів. Основні умови Договору позики: -сума позики становить 4 000 гривень та надається позичальнику без додаткового забезпечення та залучення супутніх послуг третіх осіб (п. 1.2 Договору позики); -мета отримання позики позичальником - споживчі цілі (п. 1.3 Договору позики); -строк, на який надається позика, становить 365 днів. Позика надається позичальнику на умовах поверненням суми позики в кінці строку користування позикою (п. 1.4 Договору позики); -комісія за видачу позики складає 28% від суми позики, що становить 1 120 гривень і підлягає сплаті у строк, передбачений Графіком платежів (п. 1.5 Договору позики); -позичальник повинен сплачувати позикодавцю проценти за Договором за фіксованою ставкою 2% від суми позики (залишку суми позики) за кожен день користування позикою в межах строку, передбаченого п. 1.4. та п. 2.2. Договору у порядку, розмірі та строки встановлені в Графіку платежів, що у загальному розмірі становить 28 080 гривень (п. 2.1 Договору позики); -позикодавець надає позику шляхом передачі готівкових коштів позичальнику (п. 3.1 Договору позики); -підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що він отримав від позикодавця суму позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору (п. 3.2 Договору позики). 28 грудня 2023 року між ТзОВ «Партнер Фінанс» та ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 28122023, відповідно до п. 2.1 якого клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу № 28122023 від 28 грудня 2023 року сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги по реєстру боржників становить 17 530 гривень та включає в себе фінансування відповідно до Реєстру боржників. Згідно з копією платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» № 530 від 05 січня 2024 року ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» сплатило ТзОВ «Партнер Фінанс» 17 530 гривень на виконання договору факторингу № 28122023 від 28 грудня 2023 року. Реєстром боржників № 1 до договору факторингу № 28122023 від 28 грудня 2023 року підтверджено, що ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики. 17 квітня 2025 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено договір факторингу № 17-04/ФК-25, відповідно до п. 2.1 якого клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу № 17-04/ФК-25 від 17 квітня 2025 року сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги по реєстру боржників становить 30 000 гривень та включає в себе фінансування відповідно до Реєстру боржників. Копією платіжної інструкції АТ «УкрСиббанк» №488 від 24 квітня 2025 року підтверджено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» сплатило ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 30 000 гривень на виконання договору факторингу № 17-04/ФК-25 від 17 квітня 2025 року. Реєстром боржників № 1 до договору факторингу № 17-04/ФК-25 від 17 квітня 2025 року підтверджено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики. 25 серпня 2025 року між ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» та ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 25-08/ФК-25, відповідно до п. 2.1 якого клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу № 25-08/ФК-25 від 25 серпня 2025 року сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги по реєстру боржників становить 31 000 гривень та включає в себе фінансування відповідно до Реєстру боржників. Копією платіжної інструкції АТ АКБ «Львів» № 11 від 11 листопада 2025 року підтверджено, що ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» сплатило ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» 31 000 гривень на виконання договору факторингу № 25-08/ФК-25 від 25 серпня 2025 року. Реєстром боржників до договору факторингу № 25-08/ФК-25 від 25 серпня 2025 року підтверджено, що ТзОВ «ЮрКонсалт Груп Плюс» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики. Згідно з розрахунку заборгованості, який здійснений ТзОВ «Партнер Фінанс», заборгованість [PERSON] [PERSON] за Договором позики становить 33 200 гривень, з яких: 4 000 гривень заборгованість за позикою; 28 080 гривень проценти за користування позикою; 1 120 гривень заборгованість за комісією. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує таке. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Суд ураховує, що відповідач [PERSON] підписав Договір позики власноручно та відповідно до умов цього договору отримав позику в розмірі 4 000 гривень готівкою. Однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі відповідачу суми позики. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 грудня 2015 року (провадження № 21-4266а15), договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Таку ж позицію висловлено й у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року в справі № 686/19271/19. У пункті 73 постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року (справа № 761/24252/14-ц) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси товариства. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі № 169/506/17 (провадження № 61-37213св18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц). Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд ураховує, що договір позики є укладеним з моменту передачі позики (грошових коштів), а тому позивач має довести не лише факт укладення договору, а й факт передачі коштів. Однак надані позивачем докази не підтверджують виконання первісним кредитором зобов`язання щодо надання [PERSON] суми позики. Також суд ураховує, що первісний кредитор, будучи юридичною особою та фінансовою установою, зобов`язаний вести бухгалтерський облік та зберігати первинні бухгалтерські документи, що підтверджують здійснення господарських операцій. Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed