Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Зміст позовних вимог У грудні 2025 року [PERSON] , через представника - адвоката Промського Євгенія Сергійовича, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів від 27.03.2025 у сумі 2919,87 (дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять доларів 87 центів) доларів США; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 984,54 коп; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 42000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 вересня 2023 року [PERSON] через месенджер «Viber» отримав повідомлення від [PERSON] , з проханням надати у позику грошові кошти її синові [PERSON] у зв`язку з поломкою його автомобіля та, відповідно, необхідністю ремонту. 24 вересня 2023 року позивач через месенджер «Viber» повідомив [PERSON] про можливість надання відповідачу грошових коштів у позику в розмірі 4500 доларів США з їх поверненням у 12-місячний строк. 24 вересня 2023 року позивач надав відповідачу борг готівкою в іноземній валюті у сумі 4500 дол. США терміном на 1 (один) рік. За договором позики, укладеному в усній формі, відповідач брав на себе зобов`язання повернути позивачу позику до 01 жовтня 2024 року у повному обсязі. 01 жовтня 2024 року відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання і позику не повернув, чим порушив умови договору, укладеного в усній формі. За період з 01 жовтня 2024 року по 27 квітня 2025 року відповідач під різними приводами ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань та, станом на березень 2025 року, не здійснив жодного платежу щодо повернення позики. Для захисту своїх прав, з огляду на невиконання відповідачем його зобов`язань з повернення позики, позивач наполіг на укладенні з відповідачем письмового договору позики, для чого відповідач 21 березня 2025 року з використанням месенджера «Viber» надіслав позивачу свої паспортні дані та фото паспорта, а також в межах листування було обговорено умови договору позики. Як наслідок, між позивачем та відповідачем 27 березня 2025 року було укладено письмовий договір позики, відповідно до п. 1 якого ПОЗИКОДАВЕЦЬ (позивач) передає у власність ПОЗИЧАЛЬНИКОВІ (відповідач) грошові кошти у сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, а позичальник зобов`язується повернути ПОЗИКОДАВЦЕВІ суму позики в строк встановлений цим договором та у порядку визначеному цим договором. На виконання умов Договору відповідач здійснив лише чотири платежі: 1) 27 березня 2025 року повернуто 1000 (одна тисяча) доларів США готівкою (на підтвердження надається копія розписки щодо отримання грошових коштів від 27.03.2025); 2) 30 квітня 2025 року повернуто 8000 (вісім тисяч) гривень банківським переказом, що за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) станом на день здійснення платежу становить 192,47 (сто дев`яносто два долари 47 центів) доларів США (що підтверджується квитанцією від 30.04.2025 та скрін-шотом з мобільного застосунку АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК"); 3) 02 липня 2025 року повернуто 8000 (вісім тисяч) гривень готівкою, що за курсом НБУ станом на день здійснення платежу становить 191,30 (сто дев`яносто один долар 30 центів) доларів США (на підтвердження надається копія розписки від 02.07.2025); 4) 16 жовтня 2025 року повернуто 8200 (вісім тисяч двісті) гривень банківським переказом, що за курсом НБУ станом на день здійснення платежу, становить 196,36 (сто дев`яносто шість доларів 36 центів) доларів США (що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.4586554865.1 від 16.10.2025 та скрін-шотом з мобільного застосунку АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК"). Повідомлення учасників про розгляд справи Всі учасники справи повідомлялися про розгляд справи належним чином. У судове засідання з`явились позивач та представник позивача, які підтримав позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач повідомлялася про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що поштове відправлення вручено відповідачу та він є повідомленим про розгляд справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом 27 березня 2025 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, за умовами якого: - позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 4500 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк, встановлений цим договором та у порядку визначеному цим договором (п. 1); - на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 4500 доларів США, позикодавець передав позичальнику в повному обсязі, що підтверджується борговою розпискою, наведеною у додатку 1 до цього договору (п. 2). - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до «30» грудня 2026 року, в порядку, передбаченому додатками № 2 та № 3 до цього договору (п. 3). - позичальник та позикодавець (далі - сторони) домовились про те, що договір позики укладається безвідсотковим (п. 4). Відповідно до боргової розписки від 27 березня 2025 року, яка є додатком 1 до цього Договору, позичальник підтвердив отримання від позикодавця грошових коштів в сумі 4500 доларів США, відповідно до умов Договору, а також те, що, фактично, отримав суму 24 вересня 2023 року в повному обсязі, і зобов`язався повернути її позикодавцю в строк до 31 грудня 2026 року згідно з умовами Договору. У Додатку № 2 до договору сторони встановили графік погашення боргу (у березні 2025 року - 1000,00 дол. США, з квітня 2025 року по листопад 2026 року по 170,00 дол. США щомісячно, у грудні 2026 року - 100 дол. США) та визначили, що позичальник зобов`язується здійснювати щомісячні платежі не пізніше останнього числа відповідного місяця. На виконання умов договору відповідач здійснив чотири платежі: 1) 27 березня 2025 року повернуто 1000 доларів США готівкою (підтверджується копією розписки щодо отримання грошових коштів від 27.03.2025); 2) 30 квітня 2025 року повернуто 8000 гривень банківським переказом, що за курсом Національного Банку України станом на день здійснення платежу становить 192,47 доларів США (підтверджується квитанцією від 30.04.2025 та скрін-шотом з мобільного застосунку АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК"); 3) 02 липня 2025 року повернуто 8000 гривень готівкою, що за курсом НБУ станом на день здійснення платежу становить 191,30 доларів США (підтверджується копією розписки від 02.07.2025); 4) 16 жовтня 2025 року повернуто 8200 гривень банківським переказом, що за курсом НБУ станом на день здійснення платежу, становить 196,36 доларів США (підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 16.10.2025 та скрін-шотом з мобільного застосунку АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК"). Оригінали документів: договір позики від 27.03.2025, боргова розписка від 07.03.2025, додаток № 2 до договору від 27.03.2025, розписки щодо отримання грошових коштів від 27.03.2025. 02.07.2025 оглянуті судом у судовому засіданні. Відповідач не надав доказів повернення позивачу коштів у повному обсязі. Норми права та мотиви суду Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до абзацу першого статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з приписами ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу положення статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевикладена позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Виходячи з того, що позивач надав відповідачу на підставі розписки від 27.03.2025 грошові кошти у сумі 4500 доларів США, а відповідач свої зобов`язання з повернення вказаних коштів виконав частково, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення грошових підлягає задоволенню в частині стягнення у валюті виконання основного зобов`язання, тобто у розмірі 2919,87 доларів США. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої-третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: approved