Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Суть спору. Позивач [PERSON] діючи через свого представника адвоката Микитюка С.М. звернувся до суду із позовом до Бродівської міської ради Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки, як на спадкове майно за законом. Стислий виклад позиції учасників справи. 1)Позиція позивача. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який при житті не складав жодних заповітів.У склад спадкового майна після смерті [PERSON] входить земельна ділянка загальною площею 3,1764 га, що складається із: земельної ділянки площею 0.3820 га, кадастровий номер 4620388600:03:010:0028 і земельної ділянки площею 2.7944 га, кадастровий номер 4620388600:03:008:0016, які розташована на території Бродівської міської ради (колишня Язлівчицька сільська рада) Львівської області.Державний акт на право власності на земельну ділянку серії 1 - ЛВ № 000217, виданий 14 квітня 2001 року на підставі розпорядження Бродівської РДА від 29 березня 2001 року, № 107. Додає, що 05.11.2025 року була відкрита спадкова справа №35-2025, однак згідно постанови нотаріуса, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Зазначає, що причиною відмови про прийняття спадщини стало те, що [PERSON] помер [INFO] , а державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий 14 квітня 2001 року, після смерті батька. 2)Позиція Відповідача. Від представника відповідача надійшла заява про визнання позову. У заяві представник відповідача просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає повністю та просять його задовольнити. Наслідки визнання позову відому та зрозумілі. Заяви (клопотання) учасників справи. У позовній заяві позивач просив витребуватиу приватного нотаріуса Золочівського районного нотаріального округу Матіяш Івана Антоновича належним чином завірену копію спадкової справи. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують, просять їх звдовольнити. Від представника відповідача Бродівської міської ради Львівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 03.12.2025 року відкрито загальне позовне провадження в справі, призначено підготовче засідання на 19.01.2026 року, витребувано у приватного нотаріуса Золочівського районного нотаріального округу Матіяш Івана Антоновича належним чином завірену копію спадкової справи. Судове засідання 19.01.2026 року відкладено на 24.02.2026 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. У підготовче засідання сторони не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у поданій до суду заяві представник відповідача позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого засідання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244 ЦПК України, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 03.03.2026. Водночас, згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд встановив, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.1979 року (а.с.8). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що встановлено з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.03.1998 року(а.с.9). З довідки виданої виконавчим комітетом Бродівської міської ради Львівської області від 02.11.2025 року №294 встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з ним проживав та був зареєстрований син [PERSON] [INFO] (а.с.27). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, земельна ділянка площею 0,3821 га та земельна ділянка прощею 2,7944 га. Відповідно до ухвали Язлівчицької сільської ради народних депутатів ХІІІ сесії 21 скликання від 17.06.1993 «Про затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку», розглянувши матеріали приватизаційної комісії по складанню списків осіб, що мають право на середню земельну частку, затверджено списки таких осіб згідно з додатком 1 (а.с. 47). Згідно з Проектом роздержавлення і приватизації земель агрофірми «Колос» Язлівчицької сільради Бродівського району Львівської області, [PERSON] 1955 р.н., місце проживання с. Берлин, включений до списку осіб, які мають право на середню земельну частку по Язлівчицьків сільській раді народних депутатів (а. с. 43-44). У Книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Язлівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області міститься запис про те, що сертифікат на земельну ділянку № ЛВ 658, сертифікат на земельну ділянку № ЛВ 670 видані [PERSON] , підстава для видачі сертифікату Рішення № 142 Бродівської райдержадміністрації (а.с. 41-42). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3202406522025 від 24.11.2025 року, земельна ділянки з кадастровим № 4620388600:03:010:0028, яка розташована Львівська область, Золочівський район, за межами населених пунктів Бродівської міської ради, вид цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3820 га належить [PERSON] , документ, який є підставою для виникнення права Рішення органу виконавчої влади Бродівська райдержадміністрація від 29.03.2001 № 107, документ, що посвідчує право Державний акт від 14.04.2001 І-ЛВ 000217 (а.с.13-18). Відповідно до Витягу № НВ-4601857762025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим № 4620388600:03:010:0028 становить 1520,57 грн (а.с. 19). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3500997702025 від 24.11.2025 року, земельна ділянки з кадастровим № 4620388600:03:008:0016, яка розташована Львівська область, Золочівський район, за межами населених пунктів Бродівської міської ради, вид цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7944 га належить [PERSON] , документ, який є підставою для виникнення права Рішення органу виконавчої влади Бродівська райдержадміністрація від 29.03.2001 № 107, документ, що посвідчує право Державний акт від 14.04.2001 І-ЛВ 000217 (а.с.20-25). Відповідно до Витягу № НВ-4601857732025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим № 4620388600:03:008:0016 становить 40011,52 грн (а.с. 26). Земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю І-ЛВ №000217 від 14.04.2001(а.с. 11). З Державного акта на право приватної власності на землю І-ЛВ №000217 вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження Бродівської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 29.03.2001 року №107 передана у приватну власність земельна ділянка площею 3.1764 га в межах згідно з планом. З матеріалів спадкової справи № 35-2025, померлого [PERSON] , копії якої надані нотаріусом на ухвалу суду про витребування доказів встановлено, що після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №83137680 від 05.11.2025 року. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83137666 від 05.11.2026, вбачається, що у реєстрі відсутня інформація про видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , дата смерті [INFO] (а.с. 52-67). Нотаріус відмовив позивачеві у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2025 року №62/01-24, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована на території Язлівчицької сільської ради, Золочівського району у зв`язку із тим, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 000217, виданий 14.09.2001, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 67). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляє позивача можливості оформити право власності на земельні ділянки після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого права. Отже, спірні правовідносини виникли із переходу права власності в порядку спадкування, за захистом якого звернулася позивач. Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (із змінами та доповненнями станом на 22.02.2024), Земельні кодекси України у редакціях, чинних на момент виникнення правовідносин, Указ Президента України від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» № 666/94, Указ Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» (далі - Указ № 720/95), постанова Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. № 122 «Про організацію робіт і методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», Постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», Закон України від 05.06.2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV); Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджені наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 року № 47/172/48. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягаєу позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. З прийняттям Закону України «Про форми власності на землю» та Земельного кодексу України, в Україні розпочалася земельна реформа. Паювання земель сільськогосподарського призначення проходило у декілька етапів. Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додаєтьсядо державного акт на право колективної власності на землю. За змістом пункту 1 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Таке паювання сільськогосподарських земель здійснювалось у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про організацію робіті методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)». Зміст цих нормативних актів свідчить по те, що після паювання земель сільськогосподарського підприємства або сільськогосподарської організації у його членів виникає майнове право на виділення своєї частки в натурі (на місцевості). Отже, зазначені норми матеріального права з самого початку визначали право громадянина на пай як право власності і майнове право. Така правова оцінка права у подальшому підтверджена Законом № 899-IV, за загальним змістом якого право осіб, що мають право на пай, визначається як право власності на земельну частку (пай). За положеннями статті 4 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення права на земельну частку (пай), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні праваі обов`язки. Відповідно до цього цивільні права й обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом,але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числідля державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання - правових наслідків. Відповідно до ст. 6 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею. Указом Президента України від 10.11.1994 № 666/94 було визначено право на приватизацію земель, що знаходяться у користуванні сільськогосподарських підприємств та організацій, шляхом передачі цих земельу колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам та у приватну власність тих, хто її обробляє. Установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. У наступному Указі Президента України від 08.08.1995 № 720/95 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відтак за змістом зазначених норм насамперед право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землюу членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта. Батькові позивача виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі Рішення № 142 Бродівської райдержадміністрації, що свідчить про наявність та визнання права [PERSON] на земельну частку (пай) за його життя. На підставі рішення Бродівської райдержадміністрації від 29.03.2001 № 107 виданий [PERSON] . Державний акт на право приватної власності на землю. Видача Державного акта на право приватної власності на землю після смерті [PERSON] , не позбавляє особу цивільного права, яке виникло на підставі включення у списки для паювання та розпорядження про видачу сертифіката. Державний акт на право приватної власності на землю І-ЛВ №000217 від 14.04.2001 у встановленому законодавством порядку не скасований. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК Української РСР 1963 р). Статтями 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На час смерті [PERSON] позивач проживав разом із спадкодавцем та був зареєстрований за однією адресою із ним. Позивач пода до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька. У силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власністьземельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦКУкраїни передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності. Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У частині 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вказано, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Внаслідок смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшли земельні ділянки: з кадастровим № 4620388600:03:010:0028, розташована Львівська область, Золочівський район, за межами населених пунктів Бродівської міської ради, вид цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3820 га та з кадастровим № 4620388600:03:008:0016, розташована Львівська область, Золочівський район, за межами населених пунктів Бродівської міської ради, вид цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7944 га. Отримати свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса позивач не має можливості, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку виготовлений після смерті спадкодавця. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, єдиним способом визнати право власності на спадкове майно є звернення до суду з відповідним позовом. До початку розгляду справи по суті, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку з тим, що нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право на спадкове майно в судовому порядку.

Outcome: approved