Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України, з метою реєстрації її смерті уповноваженими органами України. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає вимоги заяви обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Частиною 2 статті 49 ЦК України передбачено, що актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 315, 317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявниця є донькою [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.1972 виданим Богданівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим виконкомом Розівської сільської ради Приазовського району Запорізької області (а.с.8, 9). [INFO] [PERSON] померла у селі Розівка, Мелітопольського району, Запорізької області, що підтверджується довідкою про смерть № С-00081 та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , які видані (рос.) Териториальным отделом ЗАГС Приазовского района Управления ЗАГС Запорожской области (а.с.10, 11). Причиною смерті зазначено застійна серцева недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця не уточнена. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", с. Розівка, Нововасилівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області визнана тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Згідно положень ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.07.2014 № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII) будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, що створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Тому у зв`язку з тим, що смерть [PERSON] настала у селі Розівка, Мелітопольського району, Запорізької області, на території якого нині жодний орган державної влади України не працює, суд погоджується із тим, що отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України є неможливим. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Таким чином, свідоцтво та довідка про смерть, видані органом окупаційної адміністрації Російської Федерації, суд приймає як доказ з урахуванням Закону № 1207-VII, оскільки воно містить фактичні дані, які відповідно до ст. 76 ЦПК України підтверджують вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved