Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

ТОВ "ФК "Профіт капітал"звернулось до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 32124,51 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 квітня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Р51.13023.005125673 строком до 08 квітня 2020 року. Відповідно до умов вказаного договору кредиту, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 35500,00 грн., включаючи витрати та страховий платіж, а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 35500,00 грн. в строки визначені договором. Разом з тим, позичальник не виконав свого обов`язку за кредитним договором. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за договором № Р51.13023.005125673 від 08.04.2019 станом на 19.12.2023 року заборгованість [PERSON] становить 32124,51 грн, яка складається з: -заборгованості за основним боргом 6757,55 грн.; -заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 4426,36 грн; -заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 20940,60 грн. 19.12.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. 22.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до якого до ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право вимоги за кредитним Договором Р51.13023.005125673 від 08.04.2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача зазначену вище суму заборгованості. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 рокупо справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 18 серпня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Тимофієв Є.Л. подав до суду відзив, де зазначив, що позовна вимога про оплати за обслуговування кредиту в розмірі 20940,60 грн., є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. Зазначає, що відповідачем за період користування кредитними коштами було сплачено плату за обслуговування кредиту в сумі 5658,00 грн. Відтак, ввважає, що розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 1099,55 грн. Окрім того, звертає увагу на неправильний розрахунок процентів за користування кредитом, оскільки пунктом 5 додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» встановлено проценти за користування кредитом в загальній сумі 3954,00 грн., а з наданої позивачем виписки по особовому рахунку за період користування кредитними коштами, відповідачем було сплачено проценти за користування кредитом в сумі 3792,73 грн. Таким чином, вважає, що сплачені проценти підлягають зменшенню до 161,27 грн. Окрім того, наголошує, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Тому, вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, зазначив, що відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, які складатимуть 7000,00 грн. На підставі викладеного просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. 17 грудня 2025 року представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» Ушакевич М.П. надала відповідь на відзив. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню,оскільки надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Зазначає, що усі умови договору між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] були погоджені 08.04.2019 року, у тому числі і комісія передбачена в щомісячних платежах. Вважає доводи представника відповідача щодо погашення за комісією безпідставними, оскільки комісії були розраховані та включені до загальної заборгованості на законних підставах. Також, вважає безпідставними аргументи [PERSON] , щодо нарахування відсотків за кредитом, оскільки вони спрямовані на уникнення від цивільно-правової відповідальності за невиконання відповідачем грошового зобов`язання. Щодо доказів заборгованості, представник позивача зазначила, що відповідно до п.п. 1.6 Договору № P51.13023.005125673 від 08.04.2019 р., повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок №29090000731904, відкритий у банку відповідно до Графіку, викладеного в додатку №1 до даного договору. Підписом [PERSON] підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. Також, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08 квітня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування №Р51.13023.005125673, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 35500,00грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Згідно п.п.1.3 договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 19,5 % річних. Відповідно до п.1.4. Договору, строк дії кредиту становить 12 місяців. Також, відповідно до п.п. 1.5 Договору Кредиту під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті Банку www.ideabank.ua. Як йдеться по тексту Договору кредиту, Позичальник погоджується, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБОФО), Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього Договору та зобов`язується виконувати їх умови, а також підтверджує, що ознайомлений з ДКБОФО і Тарифами, в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділенні Банку або Кредитного посередника, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (п.п. 3 до Договору кредиту). Також відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту та страхування №Р51.13023.005125673 від 08 квітня 2019 року), в якому узгоджено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення коштів, вартість відкриття пакету послуг, розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, строк та тип кредитування процентна ставка та інші істотні умови кредитування, що є невід`ємною частиною договору відповідно до п. 3.2 Договору. Відповідно до п.3.2 Договору, позичальник погоджується, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови, а також підтверджує, що ознайомлений з ДКБОФО і тарифами, в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділенні Банку або кредитного посередника. АТ «Ідея Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту [PERSON] в сумі 29756,92 грн., ордером-розпорядженням №2 про сплату страхового платежу в сумі 5743,08 грн., та випискою по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] кредит №Р51.13023.005125673 від 08 квітня 2019 року, за період 04 квітня 2019 року по 19 грудня 2023 року. Відповідач же належним чином умови кредитного договору не виконув. З вказаної виписки також вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, здійснював часткові погашення заборгованості. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «АТ «Ідея Банк» та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. Так, ТОВ «АТ «Ідея Банк» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». Відповідно до друкованого реєстру боржників №2 від 19.12.2023 року ТОВ Оптіма Факторинг» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №Р51.13023.005125673 від 08 квітня 2019 року в розмірі 32124,51 грн. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. На виконання вимоги даного договору, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Оптіма Факторинг» 11861032,61 грн. Відповідно до друкованого реєстру боржників №2 від 22.12.2023 року ТОВ «Профіт Капітал» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №Р51.13023.005125673 від 08 квітня 2019 року в розмірі 32124,51грн. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право вимоги за кредитним Договором Р51.13023.005125673 від 08 квітня 2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок. Відповідно до розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк» сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором Р51.13023.005125673 від 08 квітня 2019 року, становить 32124,51 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 6757,55 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 4426,36 грн.; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту - 20940,60 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами параграфа 2 глави 71 та главою 73 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законам; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку первісному кредитору, ТОВ «Оптіма Факторинг» або Фактору ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками зі його користування. Судом встановлено, що 08 квітня 2019 між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування Р51.13023.005125673, строком на 12 місяців, який станом на дату передачі прав вимоги 19.12.2023р. за договором факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023р, між кредитодавцем та відповідачем не було виконано та загальна заборгованість за яким становила 32124,51 грн. Після зміни кредитора відповідно до договору факторингу: № 22/12-2023 від 22.12.2023р. у позивача виникло право вимоги за не припиненим /невиконаним договором №Р51.13023.005125673 від 08 квітня 2019 року. У зв`язку з чим, загальна сума заборгованості відповідачки перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал» становить 32124,51 грн. Із наданих до суду документів не вбачається погашення заборгованості первісному кредитору, фактору або позивачу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із матеріалів справи вбачається, що факт отримання коштів відповідачкою не оспорювався та доведений у судовому засіданні, однак, як вбачається із матеріалів справи відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобов`язання, у зв`язку з чим відповідних виплат на погашення кредитної заборгованості у строки передбачені договором не здійснювала. Згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові від 26 грудня 2019 року № 467/555/19 Верховний Суд, виснував, що «враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду на зазначене, відповідач підписанням договору Р51.13023.005125673 та додатків до нього, та отримавши кредитні кошти, висловив своє волевиявлення та підтвердив своє погодження з усіма його умовами, як прийнятними для нього. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Подані позивачем документи, досліджені в судовому засіданні, підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копії договорів факторингу підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором, до позивача по справі. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором у строки передбачені договором належним чином не виконував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню. Щодо стягнення із відповідача 20940,60 грн. суми заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту, то суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49, затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Як вбачається з матеріалів справи розмір заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту складає 20940,60 грн. Враховуючи, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту (крім інформації, що може бути надана безкоштовано), та відповідних доказів цьому, що надавались відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування заборгованості по кредиту, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що позовна вимога щодо стягнення з відповідача комісії у розмірі 20940,60 грн. задоволенню не підлягає. Отже, підсумовуючи вищевикладене,

Outcome: partial