Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №6319106 від 03.11.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у розмірі 37269,00 грн., а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором, умови якого відповідач не виконав. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 31.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві від 24.02.2026 просив розглядати справу без участі представника ТОВ «ФК» Кредит-Капітал», проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою суду від 02.03.2025, суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача заочно. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що 03.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №6319106. Відповідно до п.1.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості, згідно з п.1.4 договору, а також виконати інші зобов`язання у порядку та на умовах, що визначені договором. Згідно із п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10500 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 03.11.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 18.11.2023. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за дня завершення пільгового періоду і закінчується 16.02.2024 (п.1.3, 1.3.1., 1.3.2 договору). Відповідно до п.1.5.1, 1.5.2, 1.5.3, 1.6 договору комісія за надання кредиту становить 735 грн., яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 1827,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,16 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 33075,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки фіксований. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 414949*19 (п.2.1 договору). Також, відповідно до п.2.3.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Договір про споживчий кредит підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 401590, відповідно до розділу п.6 договору. Підписанням договору [PERSON] також підтвердила, що була ознайомлена з усіма його умовами та отримала його електронний примірник, також вона була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, графіком платежів за договором, правилами надання кредиту, які розміщені на сайті Товариства, інформацією зазначеною у Закону України «Про Споживче кредитування». З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 12.02.2026, наданої на виконання ухвали суду від 30.01.2026, слідує, що у банку на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] . На вказаний рахунок 03.11.2023 були зараховані кошти у сумі 10500 грн. Отже, ТОВ «Міолан» свої зобов`язання перед [PERSON] за договором виконало та надало кредит у сумі 10500,00 грн., шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача. Таким чином, у відповідача виник обов`язок повернути надані кошти, на умовах та у строки, передбачені договором. Між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» 26.03.2024 укладено договір про відступлення права вимоги №104-МЛ, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №6319106 від 03.11.2023. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження укладення 03.11.2023 між ТОВ «Міолан» та [PERSON] договору про споживчий кредит №6319106 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 10500,00 грн. Також, позовна заява містить належні і допустимі докази на підтвердження того, що до ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за вказаним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача складає 37269,03 грн., з яких 9765,00 грн.- заборгованість за основною сумою боргу, 26769,03 грн.- сума заборгованості за відсотками, 735,00 грн.- заборгованість за комісією. Даний розрахунок відповідачем не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачем розрахунків, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги у межах стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит №6319106 від 03.11.2023 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422,40 грн., сплачений останнім при подачі позовної заяви. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., суд враховує наступне. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову: копію договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного з АО «Апологет», в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М.І.; копію ордера на надання правничої допомоги; копію акта наданих послуг №Д/12111 від 11.12.2025 та детального опису до акта. Відповідно до п.1.1., 2.3. договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах у юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 кредитну справу складає 8000,00 грн без ПДВ. З акта наданих послуг правничої допомоги та детального опису до нього слідує, що вартість послуг у справі про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №6319106 від 03.11.2023 склала 8000,00 грн., яка складається з усної консультації, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складення позовної заяви та звернення до суду з позовом. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з самтиною 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Від відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі №756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі №701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Дана справа відноситься до категорії малозначних, обсяг документів доданих до позовної заяви є незначним, а судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для аналізу законодавства. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторін, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне визначити суму відшкодування витрат ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: approved