Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування 5/100 часток квартири від 24.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Іващенко Т.С., відповідач [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 5/100 часток у праві власності квартири [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач після укладення договору дарування, як колишній власник, зобов`язувався знятися з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але до теперішнього часу не знявся з реєстрації. Позивач зазначає, що комунальні витрати нараховуються з урахуванням реєстрації відповідача, останній витрат на утримання квартири не несе, особистих речей в квартирі не має, нею не користується та не сплачує комунальні платежі. Реєстрація відповідача у квартирі порушує її право на вільне розпорядження належним їй майном. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 11 листопада 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Позивачем до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Правом на подачу до суду відзиву на позов відповідач не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 24 січня 2020 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдаровуваною, укладено договір дарування 5/100 часток квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іващенко Т.С., зареєстрований в реєстрі за № 92 (далі - Договір) (а.с. 14-14 зв.). Відповідно до п. 1 Договору, [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] , прийняла безоплатно у власність як дарунок 5/100 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Вказане також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197482329 від 24.01.2020 (а.с. 15). В обґрунтування вимог позивач зазначає, що відповідач після укладення договору дарування, як колишній власник, зобов`язувався знятися з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але до теперішнього часу не знявся з реєстрації. За повідомленням позивача, комунальні витрати нараховуються з урахуванням реєстрації відповідача, останній витрат на утримання квартири не несе, особистих речей в квартирі не має, нею не користується та не сплачує комунальні платежі. Реєстрація відповідача у квартирі порушує її право на вільне розпорядження належним їй майном. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 03.07.2025 з 17.11.2009 зареєстрована особа 13.08.1984 року народження (а.с. 16). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 21.07.2025 складеного [PERSON] в присутності [PERSON] , проживаючої у кімнаті [ADDRESS] та [PERSON] , проживаючої у кімнаті [ADDRESS] , обстеженням встановлено, що з 17.11.2009 у квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON] , [INFO] . У квартирі наявні речі особистої гігієни, одяг як літній так і зимовий, а також взуття, що належать [PERSON] , [INFO] . З 24.01.2020 [PERSON] , [INFO] , у вказаній квартирі не проживає, жодного разу не з`являвся за вказаною адресою та належні йому речі у квартирі відсутні (а.с. 17). Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач являється колишнім власником спірного житлового приміщення, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг відповідач не здійснює, у зв`язку з чим позивачу, яка є власником 5/100 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися належний їй майном, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла, а тому позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Будь яких доказів у спростування наведених у позовній заяві обставин відповідачем суду не надано. Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 18).

Outcome: approved