Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. [PERSON] 28.10.2025 звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із письмовою заявою про встановлення факту, що має юридичне значення у якій просить суд встановити факт, що трудова книжка серії [NUMBER] заповнена 11.03.1982 року на ім`я « [PERSON] » (на російській мові) належить [PERSON] . Заява обґрунтована, зокрема тим, що при зверненні до Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області у призначені пенсії їй було відмовлено, одна із причин відмови, це розбіжність в написанні прізвищ зазначених в трудовій книжці та паспорті заявниці. У зв`язку із зміною прізвища та не відповідності запису у трудовій книжці заявниця має потребу у встановленні належності трудової книжки виданої на ім`я « [PERSON] » (на російській мові) [PERSON] для підтвердження необхідного стажу роботи для призначення їй пенсії за віком. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Швець О.В. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позиція сторін по справі. [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, просила таку задовольнити, покликаючись на викладені у заяві обставини. Представник заінтересованої особи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Так, згідно ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Так, відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлені судом фактичні обставини справи. Згідно копії паспорта громадянина України Серії [NUMBER] , такий виданий громадянці України [PERSON] , [INFO] , місце народження село Комар Великоновоселківський район Донецька область (а.с.6). З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що така видана [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , місце народження село Комар Великоновоселківський район Донецька область, актовий запис №57 (а.с.8). Згідно копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що громадянин [PERSON] та громадянка [PERSON] ( [INFO] ) одружилися, про що складено актовий запис № 100. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON] (а.с.9). Окрім цього, судом досліджено відповідь ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» щодо внесення змін до трудової книжки (зміни прізвища) та засвідчення печаткою та інші докази, які містяться у матеріалах справи. Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Пунктом 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як зазначено у постанові Верховного Суду № 320/948/18 від 10.04.2019 року у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Суд враховує у якості консультативних роз`яснення, викладені у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», за змістом якого при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Також суд приймає до уваги роз`яснення, викладені у листі Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Згідно з ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Отже суд зазначає, що факт належності вказаного правовстановлюючого документа заявнику стверджується співпадінням інших особистих даних зазначених у інших документах, наданих заявником, а саме паспорті громадянина України, ідентифікаційному коді, які додані до матеріалів справи та у яких збігається прізвище ім`я та по батькові, проте у трудовій книжці [NUMBER] , зазначено прізвище « [PERSON] », а не « [PERSON] » як у паспорті громадянки України, що у свою чергу дає суду підстави вважати, що вказані докази є належними та містять достатню інформацію для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, суд враховує, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на отримання пенсії, при цьому у іншому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа заявник не має можливості, остільки вирішення питання приведення його у відповідність можливе лише у судовому порядку. З врахуванням наведеного, а саме встановлення та підтвердження належними доказами факту належності заявнику зазначеного документа, заява підлягає задоволенню. Судові витрати по справі. Згідно ч. 7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved