Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позиція позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживачів в якому просить: -стягнути з відповідача на її користь вартість товару в сумі 3499,00 грн; -стягнути з відповідача на її користь вартість поштового відправлення (листа) про розірвання договору купівлі-продажу в сумі 85,00 грн; -стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди в розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 05.10.2025 року в інтернет магазині [INFO] нею було замовлено товар - пила акумуляторна, а 08.10.2025 року вона отримала товар і оплатила його вартість. Оплату було проведено безпосередньо в поштовому відділенні Укрпошта за адресою: м. Берестин, вул. Соборна, 52, оператору поштового відділення. Товар її не влаштував, протягом двох годин після отримання товару вона зателефонувала продавцю, так як вказаний на сайті номер телефону виявився недійсним, вона зателефонувала на номер телефону з якого їй телефонували після оформлення покупки товару. Зателефонувавши, вона повідомила, що товар її не влаштовує, і вона хоче повернути назад продавцю товар та отримати назад свої кошти. Їй оператор надав інший номер телефону, на який вона повинна була відправити фото товару, та чекати рішення керівництва з приводу повернення товару. Крім того вона телефонувала на номер відправника товару [PERSON] , але він на її дзвінок не відповів. 08.10.2025 року вона відправила повідомлення на Е-mail інтернет магазину, що вона хоче повернути товар і просить повернути їй кошти, але відповіді не отримала. Також вона відправляла повідомлення на відомі їй номери продавця товару у Вайбері, але отримувала відповіді, що необхідно зачекати. Крім того вона на адресу вказану на сайті магазину відправила листа про розірвання договору купівлі-продажу пили акумуляторної, але відповіді на лист вона не отримала. Також вона відправила електронним листом скаргу на продавця товару до Головного управління Держспоживслужби в Одеській області на яку отримала відповідь. 19.10.2025 року з номеру телефону [NUMBER] їй зателефонували, та запропонували відправити товар Укрпоштою на ім`я [PERSON] телефон [NUMBER] . Так як на сайті продажу було вказано ім`я ФО-П [PERSON] , відправником товару є [PERSON] , а повернути товар їй треба було на ім`я [PERSON] , вона вирішила не відправляти товар, оскільки не була впевнена, що отримає назад свої кошти. Таким чином товар вона не відправила і він знаходиться в неї. Окрім матеріальної шкоди, вказує, що діями відповідача їй завдано також і моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 9000,00 грн. Рух справи в суді. Ухвалою від 28.11.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Відповідач в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав, відзиву на позовну заяву до суду не направляв. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзиву, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позиція учасників судового процесу в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала з підстав викладених у позовній заяві. Крім того пояснила, що 05.10.2025 року в інтернет магазині [INFO] нею було замовлено товар - пила акумуляторна, а 08.10.2025 року вона отримала товар на Укрпошті, оглянула його, так як її товар влаштував здійснила його оплату, але коли привезла товар додому, то він не влаштував того, кому він був замовлений, у зв`язку із чим вона прийняла рішення про розірвання договору купівлі-продажу пили акумуляторної, та повернути за неї сплачені кошти. Крім того зазначила, що станом на день розгляду справи вона товар не повернула, він знаходиться у неї, оскільки не впевнена, що їй повернуть за нього грошові кошти. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] 05.10.2025 року в інтернет магазині [INFO] було замовлено товар - пила акумуляторна (далі товар). 08.10.2025 року від [PERSON] позивач [PERSON] отримала товар і оплатила [PERSON] його вартість. Оплату було проведено безпосередньо в поштовому відділенні Укрпошта за адресою: м. Берестин, вул. Соборна, 52, оператору поштового відділення, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ. Як вбачається зі змісту скріншотів листування через Еmail інтернет-магазину [INFO] 08.10.2025 року [PERSON] висунула вимогу про повернення сплачених нею грошових коштів, так як вона замовляла один товар, а прийшов товар (пила акумуляторна), який не відповідав замовленню. Крім того [PERSON] на адресу вказану на сайті магазину відправила 13.10.2025 року лист з описом про розірвання договору купівлі-продажу пили акумуляторної. На розгляд скарги [PERSON] ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області листом від 16.10.2025 року повідомило, що у зв`язку із веденням Указом України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні воєнного стану, згідно з пунктом 1 постанови КБУ від 13.03.2022 №303 на період воєнного стану припиняться проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю), тому провести позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів у період дії воєнного стану та наявних обмежень, Головне управління не має можливості. Також вказують, що згідно інформації, яка додана до скарги, у продавця ФО-П [PERSON] , ІПН - [NUMBER] містить 12 цифрових символів. Реєстраційний номер облікової картки платників податків (РНОКПП), раніше індивідуальний податковий номер (ІПН) це цифровий код, необхідний кожному платнику податків для обліку у податковій системі України, складається з десяти цифр. Одночасно інформують, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань МЮУ - гр. [PERSON] (отримувач коштів за товар згідно розрахункового документу) зареєстрований, як ФО-П на території Одеської області, не перебуває в процесі припинення діяльності, зареєстроване місцезнаходження: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді №2213661 від 06.01.2026 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] (отримувач коштів за товар згідно розрахункового документу) зареєстрований, як ФО-П на території Одеської області, не перебуває в процесі припинення діяльності, зареєстроване місцезнаходження: [ADDRESS] , основний вид економічної діяльності 47.91 - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. Берестинський РВ ГУНП в Харківській області на звернення [PERSON] щодо шахрайських дій продавцями товару від 21.10.2025 року повідомили, що її звернення зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення зареєстровано 26.10.2025 за №14290. Перевірка викладених у цьому зверненні відомостей проведена в порядку ЗУ «Про звернення громадян». У зв`язку з відсутністю в них достатніх обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення перевірку припинено. Відповідно до статті 707 ЦК України покупець має право протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Частинами 1-4 статті 12, частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Отже, відповідно до ст. 707 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] , отримавши товар та переконавшись, що він не відповідає бажаним вимогам, протягом чотирнадцяти днів повинна була повернути вказаний товар для обміну або якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Як вбачається з доказів у справі позивач, отримавши 08.10.2025 року товар саме від [PERSON] , який зареєстрований як ФО-П (вид економічної діяльності - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет), 08.10.2025 року оплативши [PERSON] кошти за товар та виявивши його невідповідність замовленню, звернулась з вимогою про повернення грошових коштів за товар в 14-ти денний термін при цьому не повернула товар (пилу акумуляторну) відправнику/продавцю, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] права вимоги повернення вартості товару. Посилання позивача на неможливість повернення товару, через те, що їй запропонували повернути товар на ім`я особи, яка не продавала їй товар, суд не приймає до уваги, оскільки покупець мала можливість самостійно здійснити повернення придбаного товару на адресу відправника [PERSON] , зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань МЮУ - 67820, Одеська область, Одеський район, с. Прилиманське, вул. Флотська, 14. або на адресу вказану на накладній на доставку товару «Укрпоштою», однак вказаного не зробила. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, оскільки [PERSON] не довела обґрунтованість, законність та підставність позовних вимог. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Так як суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову про захист прав споживачів, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вона є похідної від основних позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимоги [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовляється, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати з судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed