Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Ружинської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ружинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту визнання батьківства. Вимоги обґрунтовує тим, що він народився [INFO] в с.Ревуха, Ружинського району, Житомирської області (на даний час с.Зоряне, Бердичівського району, Житомирської області). Його батьком був [PERSON] , який помер [INFO] , а матір`ю - [PERSON] . яка померла [INFO] . Прізвище та ім`я його батька, як і ім`я матері часто; в різних документах було зазначено по різному. Так, ім`я матері в її свідоцтві про смерть зазначено як « [PERSON] », а прізвище батька в його свідоцтві про народження вказано як [PERSON] , а ім`я як [PERSON] , в погосподарських книгах прізвище батька зазначено як [PERSON] , а ім`я [PERSON] , а в свідоцтві про його смерть прізвище зазначено як [PERSON] , а ім`я як [PERSON] , тощо. Його мати [PERSON] та батько [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак спільно проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільних дітей його, доньку [PERSON] і сина [PERSON] . Батько все своє життя визнавав його своїм сином, піклувався про нього, проявляючи батьківську турботу. Він з батьками також проживав разом до 1985 року в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] , а після укладення шлюбу та переїзду в сел.Ружин постійно провідував їх аж до їхньої смерті. В 1993 р. разом зі своїм братом та сестрою поховали матір, а в 1997 р.- він за власні кошти поховав свого батька,. Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить , зокрема, право батька за земельну частку(пай) в землі, яка перебувала в колективній власності КСП ім.Мічуріна с.Зоряне Ружинського району Житомирської області. Відносно спадкового майна [PERSON] . Ружинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №181/2025, з якої вбачається, що крім нього спадщину [PERSON] ніхто не приймав. Батько залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповів йому, братові [PERSON] та сестрі [PERSON] в рівних частках. Він прийняв спадщину [PERSON] шляхом вступу в фактичне володіння його спадковим майном -прибудинковою територією та житловим будинком, де проживав його батько, які розташовані по [ADDRESS] , Після смерті батька він оформив право власності на вищевказаний житловий будинок. Його брат [PERSON] та сестра Ванда спадщину [PERSON] не приймали. На даний час має намір оформити своє право на інше спадкове майно батька, проте зробити цього не може в зв`язку з відсутністю- в актовому записі про його народження запису про те, що його батьком є [PERSON] . Таким чином, за життя [PERSON] визнавав себе його батьком, утримував до мого повноліття, все своє життя піклувався про нього, проживав разом з ним до 1985 року. А він, досягнувши повноліття, піклувався про [PERSON] , як про свого батька, доглянув його до смерті та здійснив його поховання. Просить суд, встановити факт визнання [PERSON] , 1924 року народження, який помер [INFO] в с.Зоряне, Ружинського району, Житомирської області, свого батьківства відносно [PERSON] , який народився [INFO] в с.Ревуха, Ружинського району, Житомирської області. Ухвалою суду від 19.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано у державного нотаріуса спадкову справу. 09.12.2025 на адресу надійшла витребувана спадкова справа №181/2025 щодо майна померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 03.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача Ружинської селищної ради в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви, просять проводити розгляд справи без участі їх представника, щодо задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Ружинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань від третьої особи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №30, [PERSON] народився [INFO] , батьками його записані: батько - [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 14). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, убачається що [PERSON] народився [INFO] , у графі відомості про батька відсутній запис, у графі відомості про матір зазначено [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копії посвідки про народження серії [NUMBER] , актовий запис №24, [PERSON] народився [INFO] (а.с. 16). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29.01.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ружинського району Житомирської області, батько позивача [PERSON] помер [INFO] в с.Зоряне, Ружинський район, Житомирська область (а.с. 17). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.03.1993 року Відділом ЗАГС Ружинського району Житомирської області, мати позивача [PERSON] померла [INFO] в с.Зоряне, Ружинський район, Житомирська область (а.с. 18). Відповідно до копії заповіту від 21.06.1995 року посвідченого секретарем виконкому Ружинської селищної ради народних депутатів Ружинського району Житомирської області, та внесеного до реєстру за №33, убачається, що [PERSON] заповів у рівних долях все своє майно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Відповідно постанови державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №746/02-31 від 24.09.2025, позивачу відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання вказаної заяви (а.с.12). Як убачається з копії довідки №12-09/10/87 від 14.10.2025, виданої Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області, що гр. [PERSON] дійсно вступив у фактичне володіння спадковим майном до шести місяців після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] в с.Зоряне, Ружинського району, Житомирської області вступивши у фактичне володіння спадковим майном: обробляв земельну ділянку, будинок і прибудинкову територію утримував у належному станні, частково відремонтував дах, огорожу біля будинку, виконував інші різні роботи пов`язані з належним утриманням будинку та прибудинкової території (а.с.20). Згідно копії листа Дергеокадастру №3099/35-25 від 15.10.2025, убачається, що на імя [PERSON] було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) в зеслі, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Мічуріна (а.с.21). Відповідно постанови державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №750/02-31 від 27.09.2025, позивачу відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) розміром 3,12 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в нарурі (на місцевості), що перебуває в КСП ім.Мічуріна села Зоряне, Зорянської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.22). Згідно виписки з погосподарської книги, наданої Ружинською селищною радою 14.10.2025 року за №12-09/10/90, з якої убачається, що в погосподарських книгах по [ADDRESS] , проживав [PERSON] , [INFO] , разом з ним були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.23-24). Відповідно до копії довідки №66 від 14.07.2025, виданої Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області, що гр. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.25). Згідно виписки з погосподарської книги, наданої Ружинською селищною радою 14.07.2025 року за №66, з якої убачається, що згідно запису в по господарській книзі №4 ОПО №0190-3 ст.94-95, внесено запис про домогосподарство, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства зазначено [PERSON] , [INFO] , який фактично є власником житлового будинку (а.с.26). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав №435806018 від 17.07.2025 убачається, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є власником житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Довідкою Ружинської селищної ради від 14.10.2025 року № 12-09/10/88, підтверджується, що батьком позивача був [PERSON] (а.с.28). Згідно довідки Ружинської селищної ради від 14.10.2025 року № 12-09/10/89, убачається, що [PERSON] , проводив поховання свого батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть від 29.01.1997 року серії [NUMBER] ) за власний рахунок (а.с.29). Згідно спадкової справи №181/2025, заведеної 27.09.2025 року Ружинською державною нотаріальною конторою, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , позивач є спадкоємцем майна померлого за заповітом та у встановлений законодавством строк прийняв його спадщину (а.с.54-65). Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав суду покзанання про те, що з батьком позивача [PERSON] пропрацював багато років в колгоспі, разом будували будинок. [PERSON] це рідний батько усіх трьох дітей. Чому прізвища у них відрізнялися, про це ніколи не думав. Діти, мати, батько всі жили разом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала суду показання про те, що позивач її чоловік, одружилися у 1984 році, проживали разом з батьками чоловіка [PERSON] мати і [PERSON] батько. Мати померла перша, вони з чоловіком їздили до батька допомагали по господарству. До всіх дітей батько ставився гарно і на рівні. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду із позовною заявою, встановлення факту необхідно для реалізації спадкових прав позивача. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 зазначено, що визначений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. В пункті 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01.10.1968, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`юзапис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 «положення про встановлення батьківства, викладені у ч.3 ст.53 КпШС України, дають підстави для визнання ознаками сім`ї фактичних шлюбних відносин». Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 1 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. Позивач, [PERSON] народилася [INFO] , тому для вирішення позову слід застосовувати судом положення КпШС України. Згідно зі ст.53 КпШС для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, щоб припустимий батько дитини відмовився від встановлення батьківства в добровільному порядку та щоб відбулась реєстрація народження дитини в органах РАЦС. Можливість встановлення факту визнання батьківства передбачена ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім`ю від 27 червня 1968 р., який є чинним та підлягає застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР». Згідно з положеннями вказаної норми, якщо дитина народилась до 1968 року та її припустимий батько помер, і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, то можливо встановлювати в окремому провадженні факт визнання батьківства, якщо померлий визнавав себе батьком дитини. При цьому, не має значення, помер припустимий батько дитини до чи після 01.10.1968 року. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Касаційний суд вже вказував, що: (1) правила частин другої та третьої статті 53 КЗпШС застосовуються для встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала в шлюб і у відношенні дітей, що народилися після 01 жовтня 1968 року; (2) у відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року умови встановлення факту визнання батьківства передбачалися частиною першою статті 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР». У разі смерті особи, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку за наявності таких умов: (а) перебування дитини на утриманні такої особи; (б) визнання особою себе батьком дитини (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року в справі № 687/1557/17 (провадження № 61-41829св18)). Аналогічні по суті висновки зроблені в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 570/2797/13-ц (провадження № 61-5970св18) та в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2019 року в справі № 183/3834/15-ц (провадження № 61-28689св18). В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства (стаття 53 КпШС України). Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року в справі № 449/433/22 (провадження № 61-4176св23), від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) виснував, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Відповідачі позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, на підставі поданих доказів, показів свідків, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно, вели господарство, у погосподарських книгах зазначено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] . Суд, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved