Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в серпні 2025 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 36750 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 30.07.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , було укладено договір №8138051 про надання споживчого кредиту. В подальшому 24.04.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №24042025 у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від до Договору факторингу №24042025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36 750 грн., з яких: 12 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 125,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5 125 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами; яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати в справі. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав позивача, просить позов задовольнити. Заочним рішенням суду від 29 жовтня 2025 року позов було задоволено частково. 04.12.2025 року відповідач, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яку мотивував тим, що відповідачем здійснювались сплати у липні та серпні 2024 року у загальній сумі 5 700 грн., що не враховано позивачем. Крім того, зазначає, що перебуваючи на військовій службі він не міг бути належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, а участь відповідача в засіданні була не можлива, у зв`язку з виконанням завдань з захисту України, що позбавило його долучити докази, а саме: документи, які підтверджують проходження відповідачем військової служби та наявність відповідних пільг, які суттєво можуть вплинути на вирішення справи. Просив скасувати заочне рішення та призначити до розгляду, оскільки не погоджується із сумою боргу. Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2025 скасовано, призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення частково позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до умов договору, 30.07.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 8138051 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту складає 12 500 грн., строк кредиту 352 днів, тобто до 17.07.2025 року. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.10 кредитного договору. 24.04.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24042025, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «Авентус Україна» і Боржниками. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №24042025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача: в сумі 36750 грн., з яких: 12 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 125 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5 125 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Позивач доводив, що відповідач в порушення умов договору зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на час подання позову заборгованість склала 36 750 грн., з яких: 12 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 125 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5 125 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. Оскільки відповідач не заперечував щодо отримання кредитних коштів у розмірі 12 500 грн. (тіло кредиту), то ця сума підлягає стягненню з нього. Що ж до тверджень відповідача про те, що він здійснював сплату заборгованості у липні та серпні 2024 року на суму 5 700 грн. і ця сума не враховаана позивачем, ці аргументи є недоведеними, оскільки відповідач ні до заяви про перегляд заочного рішення, ні після скасуваня заочного рішення, не надав жодних доказів, які б підтверджували факт сплати цієї суми. Як вбачається з розрахунку заборгованості, один платіж здійснений відповідачем 19.08.2024 року у сумі 4 875 грн., то такий платіж позивачем врахований. Щодо стягнення відсотків, що нараховані за період з 30.07.2024 р. по 23.04.2025 року у сумі 19 125 грн,. 5 125 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами, суд зазначає наступне. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції Українита законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. При доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідач до заяви долучив: довідку про безпочередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації протии України, перебуваючи в с.Серебрянка Бахмутського району Донецької області; с.Липці Харківського району Харківської області, в період з 10.06.2024 року по 11.06.2024 року; з 02.07.2024 року по 03.07.2024 року; 22.07.2024 року; з 26.08.2024 року по 23.09.2024 року; довідку про те, що [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Центрального оперативно-територіального обєднання Національної гвардії з 06.04.2023 року по теперішній час. Тому, зважаючи на те, що відповідач перебуває на військовій службі з 06.04.2023 року, то здійснений ним платіж 19.08.2024 року у сумі 4 875 грн. слід зарахувати у заборгованість по тілу кредиту, що складатиме борг за основною сумою: 7 625 грн.. При цьому, щодо стягнення боргу у сумі 5 125 грн. та стягення нарахованих відсотків за період з 30.07.2024 р. по 23.04.2025 року у сумі 19 125 грн,. слід відмовити. Окрім того, щодо неустойки, то відповідно до положень ст.ст.549, 551 ЦК України, за якими неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України та погіршенням економічного становища України, значна кількість позичальників не взмозі платити по кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з цим Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2120-IXП «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку, і є чинним на даний час. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки - не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними, а тому в частині задоволення позову про стягнення неустойки в сумі 5 125 грн. та стягення нарахованих відсотків за період з 30.07.2024 р. по 23.04.2025 року у сумі 19 125 грн, слід відмовити. Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог, що є підставою для їх задоволення частково, а саме стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 7 625 грн. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 628 грн.

Outcome: partial