Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів в якому просить стягнути з них в солідарному порядку на свою користь заборгованість у розмірі 1282,53 грн., яка складається з 965,58 грн. за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 по квітень 2021, інфляційні втрати у розмірі 245,44 грн., 3% річних у розмірі 71,51 грн., а також судові витрати по справі в склад яких входить 1 211,20 грн. судового збору та 7000 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивували тим, що Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП [PERSON] 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП [PERSON] укладено акт про придбання майна на аукціоні. Згідно Додатку №1 до вказаного Акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто є новим кредитором до споживачів за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до Акту звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] за період з липня 2019 по квітень 2021 заборгованість з надання послуг з управління побутовими відходами становить 965,58 грн. Оскільки відповідачі не погасили дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач має право вимагати відшкодування інфляційних витрат розмір яких склав 245,44 грн. та нарахування 3% річних на суму заборгованості, яка склала 71,51 грн. Відповідачі добровільно вказану заборгованість не погашають, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути в примусовому порядку вказану вище заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.11.2025 від відповідача [PERSON] поступив до суду відзив на позов, в якому зазначено, що позивачем не виконано свого процесуального обов`язку щодо доказування наявності правовідносин між сторонами та факту виникнення спірної заборгованості, оскільки єдиний доказ, наданий на підтвердження позову Акт звірки розрахунків згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду не є первинним обліковим документом і не може слугувати беззаперечним доказом надання послуг. На переконання Відповідача, Позивачем не надано належних доказів на підтвердження як факту наявної заборгованості за надані Позивачем послуги, так і факту того, що зазначена заборгованість виникла внаслідок дій чи бездіяльності Відповідача. Відповідач звертає увагу Суду на той факт, що єдиним доказом надання послуг Позивачем та їх невиконання Відповідачем є долучений до позову останнього акт звірки розрахунків станом на 01.01.2019 року по 31.12.2024 року, згідно якого заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 965 грн. 58 коп. і на який на переконання Відповідача не повинен братися судом до уваги. Зі змісту наданого Позивачем акту неможливо визначити ані послугу, яку Відповідачу за словами Позивача було надано, ані місце надання такої послуги. Тобто Позивачем не доведено, що ним було надано саме комунальні послуги Відповідачу, а не «продаж» чого небудь як зазначено в даному Акті. Більше того, вказаний акт не підтверджений належними первинними документами. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем, всупереч вимогам статей 12 та 81 ЦПК України, не доведено факту належного надання послуг та, відповідно, виникнення спірної заборгованості. Єдиний наданий Позивачем документ Акт звірки розрахунків є неналежним доказом, оскільки не має статусу первинного облікового документа та не підтверджений жодними первинними документами, що засвідчують зміст та обсяг нібито наданих Відповідачу послуг, як неодноразово підкреслював Верховний Суд у своїй практиці. Таким чином, Позивач не спростував презумпції добросовісності Відповідача і не надав Суду достатніх і допустимих підстав для стягнення основної заборгованості. Крім того, заявлені Позивачем витрати на правову допомогу є завищеними, нереальними та не підтверджені належними фінансовими документами (актами, деталізацією послуг), що згідно з усталеною судовою практикою, унеможливлює їх відшкодування за рахунок Відповідача. З огляду на повну відсутність доказової бази у Позивача, законні та обґрунтовані підстави для задоволення позову в Суду відсутні. 07.11.2025 Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що Акт звірки розрахунків, по особовому рахунку № [NUMBER] завірений печаткою підприємства КП «Екосервіс», містить повний і чіткий розмір нарахувань за кожен місяць по зазначеним видам послуг, та підтверджує суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 року до квітня 2021 року (включно). З урахуванням викладеного, що між КП «Екосервіс» та Відповідачами існують фактичні договірні відносини на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , про що також свідчать часткові оплати, таким чином були вчинені конклюдентні дії, які засвідчують факт отримання житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . Отже, між КП «Екосервіс» та Відповідачами склались правовідносини з надання послуг, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг у повному обсязі. Окрім того згідно правової позиції власник майна, несе усі витрати пов`язані із утриманням майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того чи користується він ними безпосередньо чи ні. Просив задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, з наступних підстав. Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП [PERSON] , та 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП [PERSON] укладено акт про придбання майна на аукціоні. В додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради, зокрема, в якому містяться відомості про [PERSON] у якої наявна заборгованість у розмірі 965,58 грн. за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки № 427853635 від 21.05.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині. Згідно з актом звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] за період з липня 2019 по квітень 2021 розмір заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , становить 965,58 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 2 ст.625ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказані норми права визначають такі ознаки відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Судом встановлено, що КП «Екосервіс» здійснювало вивезення та захоронення твердих побутових відходів на території Калуської територіальної громади. Тарифи з вивезення побутових відходів на території Калуської територіальної громади затверджувалися відповідними рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто він є новим кредитором щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] , та між ними і КП «Екосервіс» Калуської міської ради, правонаступником якого є ФОП [PERSON] , виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Доказів належного виконання зобов`язань відповідачі суду не надали, а також не подали будь-яких доказів на спростування користування ними наданими їм КП «Екосервіс» послугами. Крім того, відповідачі не надали будь-яких доказів того, що вони у встановленому законом порядку відмовлялися від надання послуг КП «Екосервіс», а також доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати. З огляду на що встановлено, що КП «Екосервіс» надавав відповідачам відповідні послуги, однак останні не виконували свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 965,58 грн. Водночас суд вважає неспроможним твердження відповідача [PERSON] що мешканцями квартири [ADDRESS] не укладався будь-який з договорів з КП «Екосервіс», як на підставу для відмови у задоволені позову, оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція, викладена у постанові Верховного суду від 14.02.2018 в справі №462/6393/15-ц). Відповідно до 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Звернення ФОП [PERSON] з вимогами про солідарне стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до трьох відповідачів, є його правом, як кредитора та позивача. Позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги із тих осіб, відомості про яких наявні у нього, що не позбавляє в подальшому права відповідачів, які солідарно виконали зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти з інших мешканців та/або осіб зареєстрованих у житлі споживачів житла (у період формування спірної заборгованості), відповідно до частки споживання кожного. Також, оскільки відповідачі не погасили дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, ФОП [PERSON] має право вимагати відшкодування інфляційних витрат та нарахування 3% річних на суму заборгованості. Однак, позивачем не надано доказів того, що набуте ним право вимоги заборгованості в сумі 1282,53 грн. включає в себе відповідні нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, акт про придбання майна на аукціоні не передбачає, що позивач набув право вимоги, окрім суми боргу, на такі нарахування. Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув права на нарахування 3% річних та інфляційних з моменту набуття права вимоги на дебіторську заборгованість КП «Екосервіс», тобто з 14.11.2024. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % х кількість днів прострочення / кількість днів у році. А тому 3% річних за період з 14.11.2024 до 25.09.2025 становить 25,07 грн. Водночас інфляційні втрати з урахування встановленого індексу інфляції складають 95,55 грн. за період з 14.11.2024 до 25.09.2025. Таким чином, загальна сума заборгованості за надані послуги з управління побутовими відходами з врахуванням інфляційних збитків та 3 % річних становить 1 086,20 грн. та її необхідно стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача. А тому позовні вимоги необхідно задоволити частково. Розподіл судових витрат: відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією від 25.09.2025 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1 211,20 грн. (а.с.14). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі по 341,92 грн. (1 086,20 грн. х 1211,20 грн. / 1282,53 грн.) / 3) з кожного. Частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.137ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у 5256,51 грн. представник позивача надала суду: договір про надання професійної правничої допомоги № 1401 від 14.07.2025 укладений між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» та ФОП [PERSON] , додаток № 1 від 14.07.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги, додаток № 02 від 14.07.2025, Акт №136 від 07.11.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial