Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

22 жовтня 2025 року позивач [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ), звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві в сумі 380 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 04.05.2005 по 14.09.2022 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював учнем, машиністом бурової установки з повним робочим днем в підземних умовах. Звільнений з підприємства відповідача 14.09.2022 у зв`язку з виявленою невідповідністю за станом здоров`я. Зазначив, що рішенням МСЕК від 01.08.2023 йому первинно та безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано особою з інвалідністю 3 групи, безстроково. Зазначив, що у зв`язку з отриманим профзахворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Вказав, що його постійно турбує задишка, навіть після незначного фізичного навантаження, частий кашель з виділенням харкотиння впродовж дня, свистячі хрипи у грудях, напади утрудненого дихання, важкість у грудній клітині, загальна слабкість, головний біль, зниження слуху на обидва вуха, шум у голові та вухах, від чого він постійно відчуває себе слабким, немічним, безпорадним. У зв`язку з отриманими захворюваннями позивач також вимушений постійно проходити лікування, і вказаними обставинами позивачу завдано моральну шкоду. Ухвалою судді від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12 листопада 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що достатньою та справедливою сумою відшкодування моральної шкоди позивачеві є 60000 гривень. Крім того зазначив, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди. 12 листопада 2025 року представник відповідача, одночасно із відзивом на позов подав заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з викликом сторін 01.12.2025. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача на 11 грудня 2025 року. 11 грудня 2025 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду. Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про опитування позивача як свідка, зобов`язано надати відповіді на поставлені відповідачем питання, в порядку ст. 93 ЦПК України. Позивачем не надано відповіді в порядку ст. 93 ЦПК України. 22 грудня 2025 року, 13 січня 2026 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду. Ухвалою суду від 29 січня 2026 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відкладено за клопотанням представника відповідача на 23 лютого 2026 року. Позивач у судове засідання не з`явився, при зверненні до суду із позовом подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 60 000 гривень, з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 04 травня 2005 року по 14 вересня 2022 рокуперебував у трудових відносинах з відповідачем і працював учнем машиніста, машиністом бурової установки, майстром гірничим підземної дільниці бурових та вибухових робіт, і 14 вересня 2022 року був звільнений з підприємства у зв`язку з виявленою невідповідністю за станом здоров`я п.2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 5-8). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 червня 2023 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень дургої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН - другого ступеня. J44; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 9-13). Згідно пункту 17 вказаного Акту хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи майстром гірничим підземної дільниці бурових та вибухових робіт №7, забезпечував безперебійну і технічно правильну експлуатацію гірничошахтного устаткування. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень роботи систем вентиляції та пилоподавлення, протягом тривалої дії підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони, вплив шуму, рівень я кого перевищував нормативні. Відповідно до пункту 18 зазначеного Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є: хімічні фактори, фізичні фактори. Також, відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміну керівників структурного підрозділу. Позивач 01 серпня 2023 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому при первинному огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40%, з яких 35% - ХОЗЛ, 5% - по туговухості, встановлено первинно третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, з 24 липня 2023 року, безстроково, що підтверджується копіями довідок МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №129680 від 01 серпня 2023 року, до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №187163 від 01 серпня 2023 року (а.с. 14,15). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 40% із встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити лікування, крім того він відчуває напади утрудненого дихання, важкість у грудній клітині, загальну слабкість, головний біль, зниження слуху на обидва вуха, шум у голові та вухах. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача більше 19 років, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а також визнано особою з інвалідністю (3 група), і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 120 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень.

Outcome: partial