Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 30 вересня 2011 року був зареєстрований шлюб позивачки [PERSON] з відповідачем по справі [PERSON] . Сторони по справі є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . До 2019 року позивачка з відповідачем неодноразово фактично припиняли будь-які відношення та поновлювали їх на деякий час. У 2019 році подружжя остаточно розірвали відношення. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 23.12.2019 р. шлюб між ними був розірваний. В червні 2024 року [PERSON] дізналась, що відповідач виїхав за межі України, можливо у Польщу, де знаходиться до теперішнього часу без намірів повернутися до України. Донька перебуває разом з позивачкою, відповідач у вихованні доньки жодної участі не приймає, не цікавиться станом її здоров`я, розвитком, тому позивач вважає таку поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків та просить позбавити його батьківських прав відносно їх доньки. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області Кузнєцової А.С прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час судових засідань по справі повідомлявся належним чином. 07.10.2025р. відповідачем на електрону пошту суду надано відзив на позов, в якому він зазначав, що знаходиться з межами України, не має можливості щодо виконання відносно доньки батьківських обов`язків. Не заперечував проти задоволення позову та позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області (уповноважена довіреністю) Вікторія Кучинська, у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при розгляді справи просила врахувати інтереси дитини та наданий висновок від 06.11.2025 року. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] (а.с. 8-12). Відповідач, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 30 вересня 2011 року зареєстрований шлюб між [PERSON] з [PERSON] . У шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 581 (а.с. 13). [PERSON] , [INFO] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 21.05.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] (а.с.19-20). Згідно копії рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.17). Відповідно до довідки № 62 від 24.01.2025 р [PERSON] , [INFO] навчається в 6-Б класі у загальноосвітній школі №9 м.Покровська Донецької області, навчання здійснюється онлайн (а.с.23). Відповідно до характеристики, наданої директором загальноосвітньої школи №9 м. Покровська Донецької області, [PERSON] за час навчання у школі зарекомендувала себе старанною сумлінної, працелюбною, уважною ученицею. Навчається онлайн. Мати дитини бере активну участь у навчанні та вихованні доньки. Біологічний батько ні разу не відвідував батьківські збори, не брав участь у спілкуванні з педагогами. Рідного батька в школі ні разу не бачили. На даний час [PERSON] разом з матір`ю та вітчимом мешкає у місті Павлограді Дніпропетровської області (а.с.24). У наданому Органом опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області висновку про доцільність\\недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , зазначено, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с.54-55). Відповідно до положення ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц викладено таку правову позицію, - позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічне зазначено в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.11.2017 року у справі №211/559/16-ц. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні з належно допустимих письмових доказів встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню доньки, жодного піклування про дитину не проявляє, не цікавиться її життям. Суд, враховуючи вищевикладене, з огляду на дійсні обставини справи, - приходить до переконання, що відповідач усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку по вихованню своєї доньки. При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз`яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставою, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. В позовній заяві вимог щодо судового збору не заявлено. На підставі 150, 151, 155, 164, 165, 180, 191 СК України, ст. ст. 141, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved