Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

23.10.2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: - змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на корить позивача [PERSON] (на час ухвалення рішення про стягнення аліментів - [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , встановлений рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року, у справі №0306/3006/2011, з твердої грошової суми в розмірі 400,00 грн. на кожну дитину на 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття; - стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30908,97 грн. Позов обґрунтовується тим, що з 18.07.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2013 року, у справі №159/2447/13-ц. Від спільного проживання в шлюбі, сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на яких рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року, у справі №0306/3006/2011, стягнуто з [PERSON] на корить позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 4000,00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 15.02.2012 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач вказує, що відповідач не цікавиться життям дітей та не приймає участі в їх утриманні, а стягуваних з відповідача аліментів у раніше визначеному рішенням суду розмірі - 400,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, недостатньо для покриття витрат на утримання дітей. Також зазначає, що самостійно забезпечує дітей, які є школярами, всім необхідним, оплачує харчування в школі, купує підручники, канцелярське приладдя, одяг, продукти харчування, оплачує відвідування гуртків, послуги мобільного зв`язку та інтернет, тощо. Разом з тим, зауважує, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів минуло більше 13 років, тому отримуваних аліментів на даний час не вистачає навіть на покриття мінімальних витрат на утриманні дітей, а спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на даний час неефективний. Окрім цього, стверджує, що відповідач [PERSON] є працездатним, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у необхідному та достатньому розмірі, просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із відповідача, з твердої грошової суми в розмірі 400,00 грн. на кожну дитину на 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дітей. Окрім того, позивач зазначає, що нарахування аліментів здійснюється в примусовому порядку через Ковельський відділ ДВС у Ковельському районі Волинської області, починаючи з 12.09.2016 року. Станом на 30.09.2025 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] по сплаті аліментів складає 30908,97 грн. За вказаних підстав, позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , обраховану за період з квітня 2024 року по 30 вересня 2025 року включно. За розрахунком позивачки, який долучений до позову, загальна сума неустойки (пені)за вказаний період складає 89343,41 грн., але на виконання вимог ч.1 ст.196 СК України, позивач просить стягнути неустойку (пеню), в розмірі, що не перевищує загальний розмір заборгованості по аліментах - в розмірі 30908,97 грн. У судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилась. Представник позивача [PERSON] - адвокат Полюхович О.І. подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій також зазначає, що позов підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав. Тому, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментівпідлягають задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. У судовому засіданні встановлено, що з 18.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2013 року, у справі №159/2447/13-ц, яке набрало законної сили 09.12.2013 року. Від спільного проживання в шлюбі, сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.02.2010 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.04.2012 року, у свідоцтвах про народження яких батьком зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року, у справі №0306/3006/2011, стягнуто з [PERSON] на корить позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 400,00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 15.02.2012 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2016 року встановлено, що 30.08.2016 року [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб, після укладення якого, остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] станом на 30.09.2025 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 30908,97 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який проведений Ковельським відділом ДВС у Ковельському районі Волинської області згідно довідки від 10.09.2025 року за вих.№135490/10. Як вбачається із зазначеного розрахунку, вказана заборгованість виникла за період з квітня 2024 року та обрахована станом на 30.09.2025 року. Також, за обрахунком суду, за вказаний період [PERSON] сплатив 26500,00 грн. аліментів. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3512,00 грн. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, саме зміну розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі позивачка, пред`являючи позов. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивачки, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із відповідача (з твердої грошової суму на частку від доходу) збільшення розміру аліментів. Тобто, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується, як таке. На підставі наведеного, враховуючи вимоги ч.ч.1,2 ст.182, ст.183, ч.1 ст.192 СК України, зважаючи на погіршення матеріального стану позивача - отримувача аліментів, оскільки збільшились витрати на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку, що стягувані з відповідача аліменти в сумі 400,00 грн. на двох дітей, щомісячно, явно не покривають витрати на утримання дітей, є недостатніми для забезпечення належного утримання дітей і їх гармонійного розвитку, тому вбачає підстави для задоволення позову та зміни способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на корить позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , встановлений рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року, у справі №0306/3006/2011, з твердої грошової суми в розмірі 400,00 грн. на кожну дитину на 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Щодо вирішення позову в частині стягнення неустойки (пені), суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст.3 Конвенції та ч.ч.7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670св19, які врахував суд першої інстанції. Таким чином відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів та не повідомлено причин, які перешкоджали забезпечувати утримання дітей, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 30908,97 грн., сума якої підтверджується розрахунком заборгованості, який проведений Ковельським відділом ДВС у Ковельському районі Волинської області. Щодо розрахунку неустойки (пені) суд зазначає, що аліменти є періодичним платежем, який повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені (дати вчинення розрахунку). Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені обраховується шляхом додавання сум пені, обрахованих за кожним місячним (періодичним) платежем. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 року у справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.(постанова Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21 провадження № 61-18434св21). Статтею 196 СК України, із змінами внесеними Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», встановлено граничний розмір пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, що є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII , на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі. Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05.09.2018 року у справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18. Судом встановлено, що відповідач сплачував аліменти до квітня 2024 року, однак через недостатні платежі по аліментах, у останнього, починаючи з квітня 2024 року почала утворюватися заборгованість. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті196 СК України. З урахуванням встановленого, суд прийшов до висновку, що відповідач допустив заборгованість по аліментах, яку не погасив на час розгляду справи. Така заборгованість виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набув права на стягнення неустойки (пені). Суд не погоджується із розрахунком заборгованості позивача та зазначає, що, на переконання суду, такий розмір неустойки (пені) на заборгованість по сплаті аліментів за період прострочення аліментів з 01.05.2024 року по 30.09.2025 року, з огляду на те, що заборгованість виникла з квітня 2024 року, коли станом на 30 число вказаного місяця залишилось несплаченим 2196,00 грн. аліментів, має розраховуватися наступним чином: - нарахована сума пені за несплату аліментів за квітень 2024 року 2196,00 х 1% пені х 518 днів (01.05.2024 року по 30.09.2025 року) = 4902,95 грн.; - нарахована сума пені за несплату аліментів за травень 2024 року 1196,00 х 1% пені х 487 днів (01.06.2024 року по 30.09.2025 року) = 5825,00 грн.; - нарахована сума пені за несплату аліментів за червень 2024 року 2196,00 х 1% пені х 457 днів (01.07.2024 року по 30.09.2025 року) = 10036,00 грн.; - нарахована сума пені за несплату аліментів за липень 2024 року 3196,00 х 1% пені х 426 дні (01.08.2024 року по 30.09.2025 року) = 9764,46 грн. Оскільки сума неустойки (пені) вже на даному етапі розрахунку станом на липень 2024 року складає 40850,00 грн., та є більшою 100 відсотків заборгованості за аліментами, тому, з огляду на положення ч.1 ст.196 СК України, суд вважає недоцільним проведення подальшого розрахунку, із врахуванням того, що позивач у своїй заяві просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 30908,97 грн., що становить 100 відсотків заборгованості по аліментах. Враховуючи викладене, факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, при цьому, відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу за вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Таким чином, вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає до задоволення в повному обсязі. Також, з відповідача [PERSON] в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Outcome: approved