Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У жовтні 2025 року представник позивачки звернулася до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на користь позивачки на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.07.2010, який розірвано 15.12.2014 судом. Під час шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З моменту народження дітей сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин ще з кінця 2013 року. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім"ю та виховання дітей. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага, піклування про створення в сім"ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Відповідач взагалі не займається вихованням дітей, останній раз бачив їх у віці 3-5 років, не цікавиться їх життям та здоров"ям. 17.03.2017 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , який весь час піклується про її синів, вони вважають його батьком, оскільки біологічного батька не пам`ятають. Сини проживають з нею та її чоловіком і вони займаються їх вихованням, піклуються про фізичний та духовний розвиток, утримують їх. Всупереч загальновизнаних норм моралі, відповідач самоусунувся від обов"язків по вихованню та утриманню дітей, не переймається їх долею та підготовкою до самостійного життя. Вважає, що у відповідача відсутні поважні причини невиконання своїх батьківських обов`язків і їй не відомо жодного факту, який би перешкоджав батьку спілкуванню з дітьми, виявлення до них щонайменше батьківської турботи. Таким чином, виходячи з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не створює умови для їх розвитку, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, при чому робить це свідомо, без поважних причин, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Крім того, відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, оскільки має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 389043,72 грн. Хоча відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є військовослужбовцем та має стабільний дохід у вигляді грошового забезпечення. Враховуючи, що потреби синів зростають, а також те, що у відповідача значно збільшились доходи, вважає за можливе збільшення розміру аліментів. Ухвалою суду від 18.12.2025 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання, яке закрите судом 26.01.2026 і призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Зазначила, що фактично з відповідачем не проживає з 2014 року і з того часу останній не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення дітей, зловживає алкогольними напоями, не має офіційного місця роботи, аліменти на дітей не платить, що призвело до заборгованості уже майже на 500000 грн. Лише під час його мобілізації і до припинення грошових виплат у зв`язку самовільним залишенням військової служби, виконавча служба стягувала з його виплат, аліменти на дітей. За час проживання дітей окремо від відповідача, останній жодного разу до них не приїжджав, не спілкується навіть по телефону, подарунків, грошових коштів або речей не передавав, навчанням дітей та їх захопленнями не цікавиться. За такої поведінки відповідача, сини навіть не знають біологічного батька, а вважають батьком її нинішнього чоловіка. У судові засідання, призначені на 17.02.2026 та 03.03.2026, відповідач не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду повернулися конверти з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за зареєстрованою адресою проживання. Крім того, відповідач про судові засідання повідомлений через оголошення на офіційному вебсайті суду. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Пулинської селищної ради у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення даного позову. У суді малолітні [PERSON] та [PERSON] просили позбавити батька батьківських прав щодо них. Зазначили, що батька не пам`ятають, з ними він не спілкується навіть по телефонує, не вітає з днем народження, не дарує подарунків, не цікавиться їх життям, здоров"ям, навчанням. Де проживає батько їм не відомо. Вважають та називають батьком [PERSON] , який дбає про них ще з малечку. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, третьої особи, свідків та думку дітей, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 05.01.2011, серії [NUMBER] від 15.05.2012 (а.с.17-18). Відповідно до рішення Романівського районного суду Житомирської області від 15.12.2014 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.10.2025, шлюб, зареєстрований 10.07.2010 виконавчим комітетом Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, актовий запис №12, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.9, 19-20). Згідно заочного рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01.04.2015, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.02.2015 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-11). Відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.12.2016 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.10.2025, шлюб, зареєстрований 24.04.2015 виконавчим комітетом Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис №2 між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.12, 21-22). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.03.2017, виданого Хорошівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.10.2025, 09.03.2017 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після одруження прізвище дружини - [PERSON] (а.с.8, 23-24). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Любарського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького МУ МЮ України, вбачається, що [PERSON] станом на 01.10.2025, має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 389043,72 грн. (а.с.13-14). Відповідно до витягу із наказу начальника [INFO] №37-РС від 05.08.2025, старшого солдата [PERSON] , стрільця - санітара другого відділення охорони взводу охорони восьмого відділу [INFO] оперативного командування " [INFO] " Сухопутних військ ЗСУ звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження начальника [INFO] оперативного командування " [INFO] " Сухопутних військ ЗСУ (а.с.53, 64). Згідно витягу із наказу начальника [INFO] (по стройовій частині) №217 від 27.07.2025, солдату [PERSON] , стрільцю - санітару другого відділення охорони взводу охорони [INFO] , з 27.07.2025 призупинено виплату грошового забезпечення у зв"язку із самовільним залишенням військової частини (а.с.52, 65). Відповідно до довідки-характеристики №1454 від 19.12.2025, виданої виконкомом Миропільської селищної ради [PERSON] , [INFO] , останній на даний час проживаючи в с-щі Миропіль зловживає спиртними напоями, проте порушень громадського порядку не допускає. Скарги на його поведінку в селищну раду не надходять, адміністративною комісією при виконавчому комітеті селищної ради до відповідальності не притягувався (а.с.88). 16.12.2025 виконавчим комітетом Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області прийнято рішенням №1352, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.59, 89). Згідно висновку органу опіки та піклування Пулинської селищної ради від 16.12.2025, [PERSON] не займається вихованням та утриманням дітей впродовж тривалого часу, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків, спільно з дітьми не проживає та не спілкується, не забезпечує дітей всім необхідним, раціональним повноцінним харчуванням, не піклується про здоров"я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не приділяє належної уваги вихованню дітей, а це означає, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків. Орган опіки та піклування Пулинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.60-63, 90-93). З довідки № 454 від 27.11.2025, виданої Пулинським ліцеєм, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються в ліцеї у 8-А та 9-В класах відповідно, їх батько [PERSON] з класним керівником не спілкується, на батьківські збори не з`являється, освітній заклад не відвідує. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] є його дружиною, з якою спільно проживає з грудня 2016 року. Від попереднього шлюбу з [PERSON] у дружини є два сина [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з ним та дружиною. Відповідача він не бачив жодного разу, до дітей не приїжджає, з ними не спілкується, не телефонує, участі у вихованні, забезпеченні дітей не бере, здоров`ям, а також навчанням не цікавиться. Фактично вихованням дітей та їх матеріальним забезпеченням займається позивачка та він. Допитана судом свідок [PERSON] повідомила, що в [ADDRESS] має у власності будинок, в якому проживає з квітня по листопад, оскільки займається вирощуванням городини на присадибній ділянці. З 2017 року до серпня 2024 року по сусідству, через дорогу в будинку № 2 проживала позивачка з чоловіком [PERSON] та чотирма дітьми. Батьком старших синів позивачки - [PERSON] та [PERSON] є відповідач [PERSON] , з яким вона не знайома. За весь час проживання позивачки з нею по сусідству, вона відповідача не бачила жодного разу, до синів він не приходив, з ним не спілкується, допомоги не надає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як вбачається із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 надано судам роз`яснення про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Досліджені у справі докази свідчать про те, що відповідач з 2014 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON] , так як умисно самоусунувся та не піклується про фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток дітей. Зокрема, не забезпечує необхідного харчування, одягу, медичного догляду, лікування синів, не спілкується з дітьми навіть по телефону; не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти і для досягнення вказаних результатів матеріально не забезпечує, аліменти не сплачує та має заборгованість у великому розмірі. Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі встановлені обставини, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог позивачки [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що відповідає інтересам дітей. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності на те підстав, може вирішити питання щодо збільшення розміру аліментів. Сімейним кодексом України визначено, що розмір аліментів на дві дитини має складати 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка та її представник повинні були надати суду докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань, про що також вказував суд в своїй ухвалі від 26.11.2025 про залишення позовної заяви без руху. Звертаючись до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на те, що у відповідача значно збільшились доходи, оскільки має грошове забезпечення військовослужбовця. Однак на підтвердження того, що відповідач отримує грошове забезпечення військовослужбовця докази не надані та у разі неможливості їх подання, клопотання про їх витребування до суду не подано. Крім того, згідно наданої [INFO] інформації, [PERSON] з 27.07.2025 призупинено виплату грошового забезпечення у зв"язку з самовільним залишенням військової частини та станом на 21.01.2026 на військову службу не повертався. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, [PERSON] не сплачує аліменти у призначеному судом розмірі, у зв`язку з чим станом на жовтень 2025 року утворилась заборгованість в загальному розмірі - 389043,72 грн. Суд також враховує, що обов`язок по утриманню дітей покладений на обох батьків. У матеріалах справи відсутні докази, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачкою. Також, у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, не доведено стягувачем аліментів витрат платника аліментів, що могло б бути підставою для збільшення розміру раніше стягнутих аліментів до заявленого позивачкою розміру. Позивачкою не подано до суду жодних доказів на підтвердження доводів про те, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання дітей у відповідача, як у платника аліментів, змінилися умови, визначені ч.1 ст.192 СК України, для збільшення розміру аліментів. Враховуючи викладене, у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд вважає відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання до суду позову про позбавлення батьківських прав в розмірі 1211,20 грн. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне віднести судовий збір на рахунок держави.

Outcome: partial