Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник позивача Памірський М.А. звернулася до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 12.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 502337-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 12.06.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 502337-КС-001 про надання кредиту. 12.06.2024 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 502337-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3137 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином 12.06.2024 року між ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 502337-КС-001 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 502337-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 502337-КС-001 позичальника [PERSON] , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 502337-КС-001 позичальника [PERSON] , відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 502337-КС-001 на загальну суму 3 440,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника, станом на 01.12.2025 року, утворилась заборгованість за Договором № 502337-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 13 482,59 грн., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 4 770,89 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 8 711,70 грн. На підставі викладеного представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 502337-КС-001 від 12.06.2024 року у розмірі 13 482,59 грн., та судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. За клопотанням позивача та з урахуванням положень ст. ст. 274-277 ЦПК України розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2195359 ві 30.12.2025 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем у строк встановлений судом відзиву на позов не подано. При цьому, суд звертає увагу на те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання, що зазначена у відповіді з Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, а тому в силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило та суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2026 року постановлено провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12.06.2024 року [PERSON] уклала з ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту № 502337-КС-001 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті кредитодавця. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 502337-КС-001 від 12.06.2024 року. Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Пропозиція (оферта) на укладення договору про надання позики договір № 502337-КС-001 підписана [PERSON] 12.06.2024 року електронним цифровим підписом. 12.06.2024 року [PERSON] , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 502337-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UA-3137, (направленого Позичальнику на номер телефону [NUMBER] вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС - повідомлення. Отже, договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 382353-КС-004 від 15.02.2024 року, що акцептована відповідачем 28.07.2021 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Вказані обставини підтверджуються: пропозицією укласти договір (оферта) № 502337-КС-001 про надання кредиту; прийняття (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 502337-КС-001 від 12.06.2024 року; договором № 502337-КС-001 про надання кредиту від 12.06.2024 року; візуальною формою послідовності дій клієнта; Анкетою клієнта від 27.11.2025 року; правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»; паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості за кредитом у гривні, випискою за договором від 12.06.2024 року. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 502337-КС-001 Позичальника [PERSON] , відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 502337-КС-001. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Відповідачка активно користувалася картою, здійснювала перекази, розраховувалася в магазинах та отримувала перекази. [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 01.12.2025 року, утворилась заборгованість за Договором № 502337-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 13 482,59 грн., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 4 770,89 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 8 711,70 грн. - сума заборгованості по штрафам - 0,00 грн.; - суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 502337-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 502337-КС-001 Позичальника [PERSON] , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 502337-КС-001 про надання кредиту від 12.06.2024 року в сумі 13 482,59 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Outcome: approved