Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором від 07.01.2023 № 3376065 у загальному розмірі 115898,12 грн., а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Позов мотивований тим, що 07.01.2023 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст.11,12 ЗУ «Про електронну комерцію», між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» був укладений договір № 3376065 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 20 000, 00 грн. на споживчі потреби на строк 359 днів, на платіжну картку № [NUMBER] , на умовах повернення, із сплатою процентів за користування кредитом 1, 99% в день. Договір відповідач підписав через телекомунікаційну систему (тел. 0984029650) одноразовим ідентифікатором В227, акцептувавши пропозицію ТОВ. Кредитні кошти відповідачеві були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору. ТОВ «Лінеура Україна» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, грошових коштів у строк, визначений договором не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 28.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») укладений договір факторингу № 01.02-77/23, згідно з яким первісний кредитор відступив права вимоги позивачеві в розмірі заборгованостей боржників, визначених в реєстрі боржників, в тому числі за договором № 3376065 від 07.01.2023, укладеним із відповідно з відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3376065 від 07.01.2023, станом на дату подачі позову заборгованість [PERSON] за тілом кредиту 19995,99 грн., заборгованість по відсотках 95902,13 грн., загалом 115898,12 грн. Ухвалою суду від 26 грудня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, завчасно, за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223,280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.01.2023 в електронній формі, згідно вимог ст.ст.11,12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» був укладений договір № 3376065 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 20 000, 00 грн. на споживчі потреби на строк 359 днів, на платіжну картку № [NUMBER] , на умовах повернення, із сплатою процентів за користування кредитом 1,99% в день (стандартна ставка), 1,99 % (занижена ставка). Сторонами погоджено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 163280,00 грн., за заниженою ставкою 163280,00 грн. Договір відповідач підписав через телекомунікаційну систему (тел. 0984029650) одноразовим ідентифікатором В227, акцептувавши пропозицію ТОВ. Кредитні кошти відповідачеві були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору, що підтверджено повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 року, яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі ліцензії НБУ № 3 від 11.11.2013 року, що на платіжну картку клієнта зараховано 20 000 грн. 28.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») укладений договір факторингу № 01.02-77/23, згідно з яким первісний кредитор відступив права вимоги позивачеві в розмірі заборгованостей боржників, визначених в реєстрі боржників, в тому числі за договором № 3376065 від 07.01.2023, укладеним із [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3376065 від 07.01.2023, станом на дату подачі позову заборгованість [PERSON] за тілом кредиту 19995,99 грн., заборгованість по відсотках 95902,13 грн., загалом 115898,12 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). В судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 07.01.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3376065 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 20 000 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3376065 від 07.01.2023, який не був оспорений відповідачем, станом на дату подачі позову заборгованість [PERSON] за тілом кредиту 19995,99 грн., заборгованість по відсотках 95902,13 грн., загалом 115898,12 грн. Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором № 3376065 від 07.01.2023, відповідачем не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 115898,12 грн. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив (із застосуванням коефіцієнта 0,8) судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved