Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області МВС України в особі Відділення №1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області про визнання незаконною бездіяльності при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що за заявою [PERSON] 18.03. 2015 СВ відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12015170110000344 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України). 21.11.2016 постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Криворотченко С.І. [PERSON] було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12015170110000344. 21.12.2018 постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Криворотченко С.І. кримінальне провадження № 12015170110000344 було перекваліфіковано з частини 1 статті 190 КК України на частину 1 статті 382 КК України. Позивачка зазначає, що слідчі слідчого відділу відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області протягом тривалого періоду часу проведення досудового розслідування не вживали заходів щодо активізації досудового розслідування, що змусило позивачку неодноразово звертатися з відповідними клопотаннями про проведення процесуальних та слідчих дій, направлених на розслідування кримінального провадження. Як вважає позивачка саме через бездіяльність органів досудового розслідування їй було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 21 000 доларів США що відповідає розміру коштів якими шахрайським шляхом незаконно заволоділа [PERSON] . Крім того, намагання позивачки протягом тривалого періоду часу відновити та захистити свої права як потерпілої у кримінальному провадженні привело до завдання їй моральної шкоди в розмірі 450 000 грн., оскільки зазначені дії було пов`язано з душевними стражданнями, які грубо порушили та змінили звичний ритм її життя, оскільки їй було встановлено діагноз аневризма і з 2023 року вона вимушена пересуватися виключно за допомогою інвалідного візку. 02.12.2024 ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Зоріної Д.О. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.12.2024 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Державної казначейської служби України Кобеляцької М.А. за змістом якого вбачається що остання прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з безпідставності останніх, посилаючись на те, що відповідач не є учасником спірних відносин і не володіє будь якими фактичними даними , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не несе відповідальності за дії органів державної влади. Разом з цим, відповідач зазначив що враховуючи те, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю слідчих йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, вважає позовні вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. 14.01.2025 від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області Пуніної Людмили надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна та моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань виходила позивачка, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, вважає позовні вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. 08.04.2025 ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Зоріної Д.О. підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області МВС України в особі Відділення №1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області про відшкодування майнової і моральної шкоди було закрити та призначено справу до судового розгляду по суті; витребувано від слідчого відділу відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області довідку про кримінального провадження № 12015170110000344 від 19.03.2015. 02.03.2026 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука провадження у справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області МВС України в особі Відділення №1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність слідчих Відділення №1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області закрито. Представник позивача [PERSON] адвокат Рудницька А.А. позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015170110000344 підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Полтавській області МВС України Білько В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтвердивши викладені у відзиві обставини на які останній посилався як на підставу своїх заперечень, наполягаючи на тому що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна та моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань виходила позивачка, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Представник відповідача Державної казначейської служби України належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового розгляду, однак до суду не з`явився. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію учасників судового розгляду щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015170110000344, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом і не заперечується учасниками судового розгляду, 19.03.2015 СВ відділення поліції №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами [PERSON] зареєстроване кримінальне провадження №12015170110000344 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 14.09.2015 допитано в якості потерпілої гр. [PERSON] [INFO] , яка вказала, що в неї є знайома [PERSON] з якою познайомились на роботі приблизно в 1996 році. Під час спільної праці були теплі та дружні відносини, та [PERSON] багато разів брала у займ у потерпілої грошові кошти, та після чого повертала їх за першою вимогою. Так в 2009 році [PERSON] звернулась з проханням позичити в борг грошові кошти у розмірі 12000 доларів США га грошові кошти передала [PERSON] в своїй квартирі. Перед цим знявши грошові кошти з рахунку у розмірі 12000 доларів США, та ще після чого попросила в займи, ще 7000 доларів. Вже 7000 доларів перерахував син потерпілої зі свого рахунку. Через деякий час попросила потерпіла попрохала повернути грошові кошти, але та [PERSON] повернула тільки 3000 доларів. В період з 2009 року до 01.03.2012 року [PERSON] переписувала розписки 4 рази та сума боргу зросла з 12 000 доларів до 22590 доларів. Приблизно з 01.06.2012 року [PERSON] перестала виходити на зв`язок. Влітку 2013 року, потерпіла звернулась до адвокату який в подальшому звернувся з клопотанням до суду та в судовому засіданні [PERSON] запевнила суд, що буде повертати грошові кошти, та грошові кошти від неї не надходили. Суд зобов`язав [PERSON] , виплатити 251218.5 гривень. Після чого [PERSON] перерахувала 1000 гривень, та через деякий час ще 500 гривень, на цьому переказ грошових коштів закінчився. 15.04.2015 допитано [PERSON] [INFO] , яка пояснила, що в неї є знайома гр. [PERSON] , яку вона знає приблизно 20 років. Приблизно у 2004 році вона взяла в борг у [PERSON] 2000 доларів США після чого вказані гроші вона повернула їй у вказаний термін, після чого на початку березня 2009 року вона знов взяла в борг у [PERSON] 12000 доларів, які повинна була повернути останній 31.12.2009 із наданням щомісячних відсотків у розмірі 2 відсотки. З даної суми вона повернула 3000 доларів. 01.01.2010 вона написала розписку, щодо боргів із відсотком, в даній розписці було написано про отримання мною 5000грн. Потім 10.01.2011 вона написала нову розписку із урахуванням відсотків на суму боргу 16120 доларів, із щомісячною платою два відсотки. Я повинна була повернути гроші до вересня 2011 року. 24.12.2011 вона написала нову розписку, так як гроші повернути не змогла, тому в даній розписці вона написала, що повинна повернути 21 000 доларів. У зв`язку із тим, що вона не змогла повернути вказані кошти, 01.03.2012 вона написала нову розписку та в ній була вказана сума боргу в розмірі 22590 доларів, дані гроші вона повинна була повернути до 01.06.2012. Як зазначає [PERSON] у 2013 році [PERSON] подала позовну заяву до Автозаводського районного суду міста Кременчука і 12.04.2014 рішенням останнього з неї було стягнуто 251218,50 гривень на користь [PERSON] і саме з того часу вона сплачує борг за рішенням суду на користь останньої різними сумами, про що має відповідні квитанції., які було надано слідчому; 21.01.2016 слідчим надано доручення у порядку статті 40 КПК України; 02.03.2016 допитано в якості свідка гр. [PERSON] , яка працює державним виконавцем Крюківського ВДВС по м. Кременчуку, яка вказала, що виконавче провадження де є стягувач гр. [PERSON] , а боржник [PERSON] в державному реєстрі Крюківського ВДВС відсутнє; 25.03.2016 слідчим надано доручення у порядку ст. 40 КПК України; 05.04.2016 допитано в якості свідка державного виконавця Автозаводського ВДВС по м. Кременчуку [PERSON] в провадженні якого перебуває виконавче провадження де стягувач є гр. [PERSON] , а боржник [PERSON] ; 27.09.2018 до матеріалів кримінального провадження долучено копію рішення Автозаводського районного суду від 01.04.2014 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь гр. [PERSON] та копії виконавчого провадження №44574325 про стягнення заборгованості з гр. [PERSON] на виконання рішення суду; 21.12.2018 постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Криворотченко С.І. кримінальне провадження № 12015170110000344 було перекваліфіковано з частини 1 статті 190 КК України на частину 1 статті 382 КК України; 30.05.2020 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12015170110000344; 03.09.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 12015170110000344 від 30.05.2020 скасовано; 28.07.2022 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12015170110000344; 17.07.2023 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 28.07.2022 скасовано; 04.06.2024 до матеріалів кримінального провадження долученокопії виконавчого провадження №44574325 про стягнення заборгованості з [PERSON] ; 04.06.2024 слідчим підготовлені та направлені запити до МЕТІ, ТС1Д№5342,ВКА для встановлення переліку майна, яке перебуває у власності боржника [PERSON] ; 06.06.2024 допитано державного виконавця Автозаводської виконавчо служби м. Кременчука [PERSON] , яка вказала, що матеріали виконавчого провадження щодо стягнення боргу з гр. [PERSON] знаходяться в її провадженні по якому проводиться відповідна робота; 06.06.2024 надано доручення у порядку ст. 40 КПК України з мете встановлення місцезнаходження гр. [PERSON] ; 06.06.2024 допитано в якості свідків сусідів гр. [PERSON] , а саме гр. [PERSON] та [PERSON] , які вказали про те що за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] з 2021 року не проживає так як разом зі своїм сином виїхала за кордон на постійне місце проживання до Німеччини. В квартирі на даний момент проживає її чоловік [PERSON] ; 07.06.2024 підготовлений та направлений запит до Державної прикордонної служби України з метою встановлення факту перетину кордону громадянкою [PERSON] ; 02.07.2024 надано доручення у порядку ст. 40 КПК України з метою встановлення місцезнаходження гр. [PERSON] ; долучено до матеріалів кримінального провадження відповідь з ТСЦ згідно якої у власності [PERSON] перебуває автомобіль РУТА СПВ-17, 2005 року випуску; 02.07.2024 допитано в якості свідка [PERSON] , який повідомив, що його дружина [PERSON] на початку повномасштабного вторгнення виїхала на постійне місце проживання за кордон у Польщу, де на даний час і проживає. На момент проведення допиту свідок вказав, що із дружиною не спілкується та точна адреса мешкання не відома; 12.09.2024 надано доручення у порядку ст. 40 КПК України з метою встановлення місцезнаходження гр. [PERSON] , її роботи, проживання та відпочинку, а також перевірки за обліками; 06.01.2025 підготовлений та направлений запит до Державної прикордонної служби України з метою встановлення факту перетину кордону громадянкою [PERSON] ; 06.01.2025 надано доручення у порядку ст. 40 КПК України з метою встановлення місцезнаходження гр. [PERSON] , її роботи, проживання та відпочинку, а також перевірки за обліками, в т.ч. допиті свідків, які володіють інформацією; 07.01.2025 допитано в якості свідка державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука Конюшок Ганну Федорівну, яка повідомила, що з 2024 року по теперішній час вона працює на вказаній вище посаді. У неї перебуває виконавче провадження № 44574325 від 19.09.2018 щодо боржника [PERSON] . В рамках цього провадження нею накладено арешт на рахунки боржника, рухоме та не рухоме майно. На момент відкриття провадження заборгованість боржника становила 248490 гривень. В рамках вказаного виконавчого провадження боржник [PERSON] почала гасити заборгованість, а саме: 30.07.2024 - 13292 грн. 23 коп., 02.08.2024 - 4090 грн. 91 коп., 16.08.2024 - 4090 грн. 91 коп., 26.08.2024 - 4545 гри. 45 коп.. 04.09.2024 - 12727 грн. 27 коп., 31.10.2024 - 9090 грн. 91 коп., 29.1 1.2024 - 9090 грн. 91 коп. 07.01.2025 допитано в якості свідка [PERSON] , який повідомив, що проживає за вказаною адресою з 1996 року по теперішній час. Зі своїми сусідами підтримує дружні відносини. В квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] та сином. З початком війни у 2022 році [PERSON] із сином поїхала з території України до Республіка Німеччина і по теперішній час перебуває за кордоном. В даний час із [PERSON] він не спілкується, контактів її не має. 27.01.2025 отримано відповідь з Державної прикордонної служби України про те, що відомостей що [PERSON] [INFO] в період часу з 08.11.2017 по 17.01.2025 перетинала державний кордон України в базі даних не виявлено. 15.04.2025 допитано в якості свідка державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука Конюшок Ганну Федорівну, яка повідомила, що з 2024 року по теперішній час вона працює на вкіазаній вище посаді. У неї перебуває виконавче провадження № 44574325 від 19.09.2018 щодо боржника [PERSON] . В рамках цього провадження нею накладено арешт на рахунки боржника, рухоме та не рухоме майно. На момент відкриття провадження заборгованість боржника становила 248490 гривень. В рамках вказаного виконавчого провадження боржник [PERSON] продовжує гасити заборгованість, а саме: 29.01.2025 - 20000 грн.,- 4545 гри., 11.02.2025 - 4545 гри., 24.02.2025 - 4545 грн., 06.03.2025 - 4545 грн., 13.03.2025-4545 грн., 09.04.2025 - 13636 грн. 15.04.2025 направлено запит до ВКГІ ГУНП в Полтавській області про надання інформації щодо перетину державного кордону України [PERSON] [INFO] . 16.04.2025 здійснено опитування у режимі аудіо конференція за участю [PERSON] , через додаток «Viber » на номер мобільного телефону [PERSON] [NUMBER] за допомогою мобільного телефону «Samsung А 60» в приміщенні службового кабінету № 25 відділення поліції №1 КРУП ГУПН в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. І. Приходька буд. 69-Б. В ході спілкування остання повідомила, що вона виконує рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука у виконавчому провадженні АСВП № 445743325 з примусового виконання виконавчого листа № 524/10398/13-ц, виданого 01.04.2014 про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] . Також, [PERSON] зазначила що на даний час перебуває за межами України, уточнити саме де, остання відмовилась. Борг вона погашає самостійно. Станом на квітень 2025 року у неї залишилося боргових зобов`язань перед [PERSON] на суму близько 130000 гривень. У вказаному кримінальному провадженні про підозру будь-яким особам не повідомлялось, обвинувальний акт до суду не направлявся. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17. Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація завданої шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що їй спричинена матеріальна та моральна шкода бездіяльністю слідчих СВ відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Криворотченко С.І., Свистун А.В. та начальника зазначеного слідчого відділу при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015170110000344. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] факт завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди, остання обґрунтовує виключно тривалістю проведення досудового слідства та погіршення стану здоров`я останньої, при цьому суд звертає увагу на той факт, що позивачем не зазначено, з яких саме міркувань остання виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, позивач не надала суду жодного доказу причино - наслідкового зв`язку між поведінкою слідчих СВ відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області та її моральними стражданнями, на які остання посилалася як на підставу задоволення своїх вимог в частині погіршення її стану здоров`я та здійснення [PERSON] додаткових зусиль для нормалізації свого життя яке було порушено внаслідок неправомірної бездіяльності органу досудового слідства. З огляду на викладене, оскільки позивачем не було надано суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтовано, з чого саме вона виходила, визначаючи розмір заподіяної шкоди як матеріальної так і моральної, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015170110000344. Посилання позивача на неналежність проведення досудового розслідування виключно з підстав тривалого проведення досудового слідства та скасування судом постанов органів досудового слідства про закриття провадження у справі суд не приймає до уваги з наступних підстав. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. При цьому, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Тому з огляду на викладене, суд вважає що сам по собі факт скасування слідчим суддею постанови органу досудового слідства про закриття кримінального провадження№ 12015170110000344 не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчих СВ відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області яка виразилась у порушенні строків досудового розслідування та настанням шкоди. Права [PERSON] у вигляді неповернення їй запозичених [PERSON] коштів, на порушення яких остання посилалася, на думку суду були захищені та поновлені рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 01.04.2014 (справа № 524/10398/13-ц) про стягнення з останньої на користь позивача боргу в розмірі 248 490 грн., яка перебуває на виконанні у відповідному відділі ДВС та за яким проводиться погашення стягнутих боргових зобов`язань. Суд вважає, що доводи позивача про те, що слідчі здійснили процесуальні дії з порушенням процесуального закону та несвоєчасно, а тому повинні нести цивільно-правову відповідальність, не можуть бути задоволені через недоведення усіх складових деліктної відповідальності. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховний Суду від 13 травня 2020 року у справі №638/8636/17-ц та від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19. З огляду на норми цивільно процесуального законодавства в тій частині що зазначені позивачем обставини завдання йому шкоди не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає позовні вимоги [PERSON] недоведеними та необґрунтованими, оскільки останньою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин завдання їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок незаконної бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015170110000344.

Outcome: dismissed