Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представником позивача подано до Новобаварського районного суду м. Харкова відповідну позовну заяву 08.09.2025 року, справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Харкова та 01.10.2025 року справа надійшла до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму надмірно виплаченої грошової компенсації у розмірі 297 244,27 грн, судові витрати покласти на Відповідача. В обґрунтування позову починається на те, що відповідач у справі перебував на квартирному обліку на отримання житла для постійного проживання у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та Харківському гарнізоні та відповідно до витягу з протоколу №16 від 02.12.2016 засідання житлової комісії прийнято рішення надати згідно Постанови КМУ від 02.09.2015 №728 дозвіл на отримання грошової компенсації за належне жиле приміщення відповідачу на склад сім`ї 2 особи (він та дружина 1954 року народження), відповідно до витягу з протоколу №12 від 08.12.2016 постановлено виплатити грошову компенсацію відповідачу за належне йому для отримання житлового приміщення та включити його до відповідного списку, який в подальшому був затверджений та погоджена виплата грошової компенсації у розмірі 321780,00 грн, а 22.12.2016 на підставі вищезазначеного рішення Комісії відповідачу проведено виплату. Фахівцями Департаменту внутрішнього аудиту МО України в період з 18 листопада 2019 по 29 листопада 2019 проведено аудит відповідності окремих питань діяльності КЕВ м. Харків та відповідно до складеного аудиторського звіту за №234/40/18 від 29 листопада 2019 року встановлено порушення, що призвели до втрат на суму 1 447 556,55 грн, внаслідок безпідставної виплати військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації, в тому числі відповідачу. Відповідно до звіту відповідач отримав 3-х кімнатну квартиру загальною площею 41,25 м2 за адресою:, [ADDRESS] , яку у 2001 році залишив дочці [PERSON] та переїхав для проходження військової служби до м. Харкова. 20.10.2006 житловою комісією було прийнято рішення про надання відповідачу житлової площі на родину з двох чоловік, а саме окремої однокімнатної квартири у м. Харкові, враховуючи п.п. 11, 24 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 №20, яке було чинне до 06.10.2006, та одночасно прийнято рішення про зняття відповідача з квартирного обліку у зв`язку з наданням житлової площі, але ордер на отримання квартири відповідач не отримав, оскільки рішенням житлової комісії від 22.05.2007 був знятий з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у зв`язку з тим, що його квартирна справа не пройшла комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2009 відповідача разом із дружиною поновлено на квартирному обліку громадян, що потребують покрашення житлових умов з 12.10.1994, та визнано за ними право на одержання за рахунок Міноборони України житла для постійного проживання у м. Харкові у межах норми жилої площі, встановленої законодавством на сім`ю, при першому надходженні квартир. У 2016 році відповідачу виплачено грошову компенсацію за 40,0 м2 на сім`ю з 2-х осіб у розмірі 321 780,00 грн, при цьому порушено вимоги абзацу 2 ст. 4 Порядку № 728, а саме: у разі отримання військовослужбовцем з державного житлового фонду жилого приміщення для постійного проживання, яке не приватизовано ним та/або членами його сім`ї, і його подальшого перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та/або включені до списків осіб, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень, загальна площа житла, яка підлягає компенсації, зменшується на загальну площу житла, що перебуває у користуванні військовослужбовця та членів його сім`ї. При розрахунку розміру грошової компенсації не була врахована житлова площа отримана відповідачем. Розрахунок безпідставно виплаченої грошової компенсації: К=(13,65 х N + 17 пл) х Во 13,65 визначена законодавством норма жилої площі на одну особу, кв. метрів N кількість осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; 17 загальна нежила площа на сім`ю з урахуванням вимог державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»; кв. метрів; Во гранична вартість 1 кв. метра загальної площі житла для визначення розміру грошової компенсації, яка не повинна перевищувати опосередковану вартість будівництва житла за регіонами України, затверджену в установленому законодавством порядку, для м. Харків та області збільшується у 1,5 рази. Крім того, при розрахунку від визначеної формулою жилої площі віднімається загальна площа житла, що є у приватній власності осіб, що отримують компенсацію. Грошова компенсація на двох осіб становить: (13,65*2+17-41,25 (залишена житлова площа доньці))* 5363*1,5=24 535,73 грн. Таким чином, переплата компенсації становить 297 244,27 грн. (321 780,00 - 24 535,73). Враховуючи положення ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №728, безпідставна виплата грошової компенсації Відповідачу стала можливою внаслідок не зменшення площі житла, що перебуває у користуванні військовослужбовця та членів його сім`ї. Ухвалою від 07.10.2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні. Представником Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кождуба Шахід М.А. подано до суду 11.12.2025 року заяву про підтримання позовних вимог, їх задоволення та проведення розгляду справи за відсутності представника університету. Представником відповідача адвокатом Летючим В.П. подано 22.12.2025 року відзив на позовну заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву посилався на те, що дійсно 27.12.2016 р. відповідачу виплачено грошову компенсацію за 40 м2 на сім`ю з 2 осіб у розмірі 321780,00 грн. Обставини щодо отримання відповідачем квартири у м. Старокостянтинів та залишення її у 2001 році дочці [PERSON] відповідач [PERSON] не приховував, позивачу зазначені обставини були відомі, а також стали підставою виключення відповідача з квартирного обліку громадян, що потребують покращення житлового умов - комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, в подальшому за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2009 р. у справі № 2-6045/2009 рішення комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України про зняття відповідача з квартирного обліку скасовано, та він разом з дружиною поновлений на квартирному обліку. Зазначав, що 27.12.2016 р. позивачем було виплачено відповідачу грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення з урахуванням визнаного та відновленого судом права на отримання житла у м. Харкові. Також, не погоджувався із обґрунтуванням вимоги про стягнення надмірно виплаченої грошової компенсації абз. 2 ст. 4 Порядку № 728. Відповідач був зарахований на квартирний облік 03.09.1995 р., до пільгових списків 22.08.1997 р. Законом України від 24.06.2004 р. № 1865-ІV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (набрав чинності 01.01.2005 р.) - стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції. Зокрема, введена наступна норма: «Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.» (абз. 4 ч. 1) До 01.01.2015 р. допускалось повторне надання житла військовослужбовцям при переміщенні по службі, пов`язаному з переїздом. Так, пунктом 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 р. № 20, яке було чинним до 06.10.2006 р. передбачалось, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі, пов`язаному з переїздом, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом із членами сімей. Згідно з пунктом 24 Положення № 20 - надання житла військовослужбовцям проводиться після здачі житлової площі, яку вони займали за попереднім місцем служби, крім випадків, коли там залишаються проживати повнолітні члени сім`ї. Таким чином, обмеження щодо надання військовослужбовцям та членам їх сімей житлових приміщень для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби вперше встановлено законом з 01.01.2005. В той же час, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1865-ІV визначено: «2. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.» Оскільки відповідач перебував на квартирному обліку громадян, що потребують покрашення житлових умов - до набрання чинності Законом № 1865-ІV до нього не повинні застосовуватись не застосовуються обмеження щодо надання жилого приміщення для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби. З цих же підстав до [PERSON] не можуть бути застосованими приписи абз. 2 ст. 4 Порядку № 278 щодо зменшення загальної площі житла, яка підлягає компенсації, на загальну площу житла, що перебуває у користуванні військовослужбовця та членів його сім`ї, оскільки на час введення таких обмежень (02.09.2015 р.) - [PERSON] уже перебував на квартирному обліку. Зважаючи на викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. Окрім того, зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого він просить, та посилався на правову позицію в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 року в справі № 907/50/16. Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача надмірно виплаченої грошової компенсації у розмірі 297244,27 грн, а сама компенсація була виплачена самим позивачем 27.12.2016 року. Позивач є юридичною особою, суб`єктом владних повноважень, управлінські рішення зобов`язаний приймати у відповідності з приписами законодавства, незалежно від перевірок чи аудитів. Отже, позивач знав про здійснену ним виплату відповідачу з дня такої виплати та не мав будь-яких об`єктивних перешкод для визначення цієї операції такою, що не узгоджується з приписами законодавства, як зазначається у позові, та звернення до суду з позовом про захист порушеного права у встановлений законом строк, який сплив не пізніше 28.12.2019 р. Отже, позивач не скористався можливістю звернутись із позовом до суду у встановлений законом строк, який сплив не пізніше 28.12.2019 р. У строк до зупинки перебігу позовної давності у зв`язку з карантинними обмеженнями (02.04.2020 р.) позивач також із позовом не звертався. Позов подано позивачем майже через місяць після початку перебігу позовної давності, який зупинявся у зв`язку з воєнним станом (04.09.2025 р.) За таких обставин вважаю, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові, якщо позов є обґрунтованим. Орієнтовний розмір судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає 20000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Докази понесення витрат на оплату правничої допомоги та їх розміру будуть надані згідно з приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представником позивача [PERSON] подано до суду 25.12.2025 року відповідь на відзив, в якому просила позов задовольнити в повному обсязі, зазначала, що Департаментом внутрішнього аудиту МО України в процесі проведення аудиту з 18 листопада 2019 по 29 листопада 2019 року та 29.11.2019 року складено аудиторський звіт за результатами аудиту відповідності окремих питань діяльності КЕВ м. Харків року №234/40/18. Саме 29.11.2019 року виявлено порушення, з 19 грудня 2020 року має місце введення карантину, а з 24 лютого 2022 року - введений воєнний стан, що зумовлюють продовження строку позовної давності, визначеного у статті 257 ЦК України тривалістю у три роки. Тому строк позовної давності не пропущений. Представником позивача [PERSON] подано до суду 02.03.2026 року заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримала. З урахуванням наведеного, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та представника 3-ї особи. Представник відповідача в судовому засіданні позові вимоги не визнав, підтримав доводи поданого відзиву, звертав увагу суду на те, що компенсація виплачена відповідно до вимог діючого законодавства, просив врахувати що виплат компенсації проведене ще в 2016 році, а із позовом до суду позивач звернувся в 2025 році, тобто із пропуском строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідач у справі, [PERSON] перебував на квартирному обліку на отримання житла для постійного проживання у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та Харківському гарнізоні. Відповідно до витягу з протоколу №16 від 02.12.2016 засідання житлової комісії Харківського національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, постановлено надати згідно Постанови КМУ від 02.09.2015 №728 дозвіл на отримання грошової компенсації за належне жиле приміщення полковнику запасу [PERSON] на склад сім`ї 2 особи (він, дружина 1954 року народження). Відповідно до витягу з протоколу №12 від 08.12.2016 засідання житлової комісії Гарнізону постановлено виплатити грошову компенсацію полковнику запасу [PERSON] за належне йому для отримання житлового приміщення та включити його до списку бажаючих на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання житлового приміщення. Згідно протоколу № 423 від 19.12.2016 засідання комісії Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями було затверджено список військовослужбовців, яким пропонується призначити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення у Харківському гарнізоні, у якому за № 6 погоджена виплата полковнику запасу [PERSON] грошової компенсації у розмірі 321780,00 грн. 22.12.2016 на підставі вищезазначеного рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями Міністром Оборони України затверджений Список осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошовою компенсації за належне для отримання жиле приміщення. В цьому списку серед інших, за № 3 Відповідач, із розрахованою сумою грошової компенсації у розмірі 321780,00 грн., складом сім`ї 2 особи. Відповідно до аудиторського звіту за №234/40/18 від 29 листопада 2019 року, що складений фахівцями Департаменту внутрішнього аудиту МО України в період з 18 листопада 2019 по 29 листопада 2019 відповідності окремих питань діяльності КЕВ м. Харків, встановлено порушення, що призвели до втрат на суму 1 447 556,55 грн, внаслідок безпідставної виплати військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації. За змістом звіту полковник запасу [PERSON] отримав 3-х кімнатну квартиру загальною площею 41,25 м2 за адресою:, [ADDRESS] , яку у 2001 році залишив дочці [PERSON] та переїхав для проходження військової служби до м. Харкова. 20.10.2006 житловою комісією було прийнято рішення про надання [PERSON] житлову площу на родину з двох чоловік, а саме окремої однокімнатної квартири у м. Харкові. Одночасно житловою комісією було прийнято рішення про зняття [PERSON] з квартирного обліку у зв`язку з наданням житлової площі. Проте ордер на отримання квартири [PERSON] не отримав, оскільки рішенням житлової комісії від 22.05.2007 був знятий з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у зв`язку з тим, що його квартирна справа не пройшла комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України. Відповідно до Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2009 р. у справі № 2-6045/2009 рішення житлової комісії Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про зняття [PERSON] з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, яке закріплене у протоколі засідання комісії №10 від 22.05.2007 року, поновлено [PERSON] разом з дружиною [PERSON] на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у Харківському університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, також у списку осіб, які користуються право позачергового одержання житлових приміщень, до моменту отримання житла для постійного проживання у місті Харкові. Визнано за [PERSON] разом ізх дружиною [PERSON] право на одержання за рахунок Міністерства оброни України житла для постійного проживання у місті Харкові у межах норми жилої площі, встановленої законодавством на сім`ю, відповідно до порядку забезпечення житловими приміщенням для постійного проживання, який був встановлений законодавством до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року №1865-ІV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при першому надходження квартир. Збов`язано житлову комісію при першому надходження квартир розподілити [PERSON] разом із дружиною [PERSON] квартиру для постійного проживання у місті Харкові, відповідно до порядку забезпечення житловими приміщенням для постійного проживання, який був встановлений законодавством до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року №1865-ІV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Рішення набрало законної сили. У 2016 році [PERSON] виплачено грошову компенсацію за 40,0 м2 на сім`ю з 2-х осіб у розмірі 321 780,00 грн. Відповідним звітом встановлено порушення вимог абзацу 2 ст. 4 Порядку № 728, при застосуванні формули розрахунку розміру грошової компенсації, визначеної Постановою № 728, оскільки не була врахована житлова площа, отримана [PERSON] .. Наведено розрахунок безпідставно виплаченої грошової компенсації: К=(13,65 х N + 17 пл) х Во 13,65 визначена законодавством норма жилої площі на одну особу, кв. метрів N кількість осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; 17 загальна нежила площа на сім`ю з урахуванням вимог державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»; кв. метрів; Во гранична вартість 1 кв. метра загальної площі житла для визначення розміру грошової компенсації, яка не повинна перевищувати опосередковану вартість будівництва житла за регіонами України, затверджену в установленому законодавством порядку, для м. Харків та області збільшується у 1,5 рази. Крім того, при розрахунку від визначеної формулою жилої площі віднімається загальна площа житла, що є у приватній власності осіб, що отримують компенсацію. Грошова компенсація на двох осіб становить: (13,65*2+17-41,25 (залишена житлова площа доньці))* 5363*1,5=24 535,73 грн. Тобто, переплата становить 297 244,27 грн. (321 780,00 - 24 535,73). Також, як вбачається із змісту дослідженого аудиторського звіту, після ознайомлення з ним, 11.12.2019 року ВО начальника КЕВ м. Харків було надано коментарі до аудиторського звіту на 30 аркушах, в тому числі в п.2 коментарів висловлено свою незгоду із висновком щодо безпідставності визначення компенсації, оскільки рішенням суду було визнано за відповідачем право на одержання за рахунок Міноборони України для постійного проживання у м. Харкові у межах норми житлової площі, встановленої законодавством на сім`ю, відповідно до порядку забезпечення житловими приміщенням для постійного проживання, який був встановлений законодавством до набрання чинності Законом України від 24.06.2004 року №1865-ІV «Про внесення змін до статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при першому надходження квартир. Внесені зміни до Закону забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання один раз протягом всього часу проходження військової служби набули чинності з 01.01.2005 року, у період вже перебування полковника запасу [PERSON] на квартирному обліку. Також, зазначено, що право на отримання житла в межах норми, у раніше визначеному порядку, було встановлено відповідним рішенням суду. Також, не погоджувались із наведеним розрахунком суми компенсації, оскільки такий розрахунок не відповідає абзацу 7 пункту 8 Порядку визначення розмірі і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, що затверджений Постановою КМУ від 02.09.2015 року №728, яким визначено, що за наявності у військовослужбовця права на отримання однокімнатної квартири компенсація нараховується за житло загальною площею 40 кв.м., саме на отримання однокімнатної квартири мав право [PERSON] .. У разі забезпечення грошовою компенсацією йому житлові умови не були б поліпшені відповідно до рішення суду, а він мав би компенсувати Державі кошти в сумі 10055,62 грн (40 41,25) х5363х1,5. Зазначали, що виплата компенсації проводилась враховуючи рішення суду, у відповідності до Закону та Постанови №728. Суд зазначає, що наявність відповідного коментаря свідчить про незгоду позивача із складеним звітом. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сторона позивача посилалась на те, що позовна заява подана із дотриманням строку давності, враховуючи зупинення строку на період карантину та введеного військового стану та враховуючи, що рішення про безпідставність виплати компенсації встановлено на підставі аудиторського звіту за №234/40/18 від 29 листопада 2019 року, тобто строк звернення до суду повинен бути розпочатий саме з 29.11.2019 року. Відповідно до п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, а саме під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строки визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії відповідного карантину. Карантин встановлено з 12.03.2020 року, який продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії воєнного стану. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжувався неодноразово та триває. Суд вважає, що рішення про виплату компенсації було прийнято саме 27.12.2016 року та позивач знав про здійснену ним виплату відповідачу з дня такої виплати та не мав будь-яких об`єктивних перешкод у разі незгоди із наявним правом чи невірно проведеним розрахунком, звернутись до суду із відповідним позовом у строк до 28.12.2019 року. У зв`язку з чим, строк на звернення до суду пропущений та про застосування відповідного строку заявила сторона відповідача, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову. Але пропущення строку позовної давності не передбачає і втрату самого права вимоги. За загальним правилом, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Якщо суд дійде висновку, що право не порушено, позов буде відхилено як необґрунтований, незалежно від строків. А якщо право порушено, але строк сплив і відсутні поважні причини для його поновлення, суд відмовить у позові саме через пропущення строку. Оцінюючи обґрунтованість підстав позову, суд зазначає наступне. Фактично сторона позивача посилається на безпідставність отримання компенсації відповідачем у відповідному розмірі. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Відповідно до вимог ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. А за своєю правовою природою грошова компенсація військовослужбовцю за належне йому для отримання жиле приміщення є грошовою сумою, яка надана фізичній особі як засіб до існування, а тому положення частини першої статті 1215 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення врегульовано вимогами ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 1865-ІV. Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 03.08.2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081. Відповідно до п.3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація) установлено Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, який затверджений постановою КМУ від 02.09.2015 №728. Відповідач був зарахований на квартирний облік 03.09.1995 року, до пільгових списків 22.08.1997 року. Законом України від 24.06.2004 р. № 1865-ІV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що набрав чинності 01.01.2005 року, стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції. Зокрема, введена наступна норма: «Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.» До 01.01.2015 року допускалось повторне надання житла військовослужбовцям при переміщенні по службі, пов`язаному з переїздом. Так, пунктом 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 р. № 20, яке було чинним до 06.10.2006 р. передбачалось, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі, пов`язаному з переїздом, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом із членами сімей. Згідно з пунктом 24 Положення № 20 - надання житла військовослужбовцям проводиться після здачі житлової площі, яку вони займали за попереднім місцем служби, крім випадків, коли там залишаються проживати повнолітні члени сім`ї. Таким чином, обмеження щодо надання військовослужбовцям та членам їх сімей житлових приміщень для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби вперше встановлено законом з 01.01.2005 року. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1865-ІV визначено: «2. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.» З урахуванням наведеного, суд погоджується із доводами сторони відповідача, що [PERSON] перебував на квартирному обліку громадян, що потребують покращення житлових умов - до набрання чинності Законом № 1865-ІV, а тому до нього не застосовуються обмеження щодо надання жилого приміщення для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби, та не можуть бути застосованими приписи абз. 2 ст. 4 Порядку № 278 щодо зменшення загальної площі житла, яка підлягає компенсації, на загальну площу житла, що перебуває у користуванні військовослужбовця та членів його сім`ї, оскільки на час введення таких обмежень, 02.09.2015 року [PERSON] уже перебував на квартирному обліку. Окрім того, відповідні обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позову є необґрунтованими, позовна заява подана з пропуском строку давності про застосування якого заявила сторона відповідача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані із сплатою судового збору із відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed