Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, поданим представником [PERSON] , до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 23.01.2010 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №52. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 23 січня 2010 року перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя є троє неповнолітніх дітей. Позивач зазначає, що протягом останніх пів року стосунки між нею та відповідачем погіршились остаточно у зв`язку із різними характерами. Фактично шлюбні відносини між ними припинено, сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Враховуючи наведене та те, що збереження сім`ї позивач вважає неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам, просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.12.2025 сторонам надано строк для примирення тривалістю два місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.02.2026 провадження у справі поновлено. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про проведення розгляду справи без її участі, зазначає, що примирення між нею та відповідачем не відбулось, відтак наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.01.2010, [PERSON] та [PERSON] 23 січня 2010 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №52. У зв`язку із державною реєстрацією шлюбу, дружині (позивачу) присвоєно прізвище « [PERSON] ». В подружжя є троє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідцотв про народження серії [NUMBER] від 21.07.2010, [NUMBER] від 12.09.2013, [NUMBER] від 16.04.2020 відповідно. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, разом не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та розірвати шлюб. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, приходить до переконання, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 484,48 грн., а решту судових витрат у розмірі 484,48 грн. стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved