Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з останньої суму заборгованості за Договором №4488407 від 30.05.2021 року в розмірі 63331,92 гривень, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень, та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 гривень. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 30.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 4488407, за умовами якого сума кредиту становить 8500,00 грн, за користування кредитом нараховуються відсотки за ставкою 0.88% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, кредитні кошти перераховуються безготівково на картковий рахунок. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №16-12/2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4488407. Відповідно до укладеного 10.01.2023 договору № 10-01/2023, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4488407. Заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашається, проценти не сплачуються, у зв`язку з чим за останньою уторилась заборгованість: за договором № 4488407 від 30.05.2021 року у розмірі 63331,92 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 8075,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 54661,92 грн, заборгованість за нарахованими провентами (з моменту відступлення права вимоги) - 0,00 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами - 0,00 грн, інфляційні збитки - 0,00 грн, нараховані 3% річних - 0,00 грн, заборгованість за комісіями - 595,00 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 04.09.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом із поданням позовної заяви заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, яка повернулась на адресу суду неотриманою, а також шляхом оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Як зазначено в Постанові Касаційний цивільний суд Верховного Суду №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини", є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 30.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису укладено договір про споживчий кредит № 4488407, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк 30 днів починаючи з 30.05.2021 року (п. 1.3 договору), надати позичальнику грошові кошти у сумі 8500 (п. 1.2 договору), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом до 29.06.2021 року (п.1.4 договору) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором (п.1.1). Комісія за надання кредиту 595,00 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом 2244,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору). Пунктом 2.3 договору передбачена пролонгація строку кредитування, як за ініціативою позичальника (на пільгових умовах) так і пролонгація на стандартних (базових) умовах. Відповідач підписала договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора «V29828» 30.05.2021 року. Договір містить інформацію про анкетні дані відповідача, її місце проживання, номер паспорту, податковий номер, номер телефону, електронну пошту. З довідки про ідентифікацію суд вбачається, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 4488407 від 30.05.2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): V29828, що відправлений позичальнику 30.05.2021 року на номер телефону [NUMBER] . На підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів, відповідно до договору № 4488407 у розмірі 8500,00, суду надана довідка ТОВ «ФК «Елаєнс». Відповідно до відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за період з 30.05.2021 року по 04.09.2021 року, у позичальника [PERSON] за договором № 4488407 наявна заборгованість у розмірі 35069,42 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8075,00 грн, заборгованість по процентам - 26399,42 грн, заборгованість по комісії - 595,00 грн. З цієї відомості суд вбачає, що 30.05.2021 року відбулось надання кредиту у розмірі 8500,00 грн; 30.05.2021 року відповідачу - [PERSON] нарахована комісія за оформлення кредиту у розмірі 595,00 грн (що передбачена умовами договору); з 01.06.2021 по 29.06.2021 року нараховані проценти у розмірі по 74,80 грн в день, згідно з п.1.5.2. договору (0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом); з 30.06.2021 по 06.07.2021 нараховані проценти у розмірі по 71,06 грн в день, з 07.07.2021 року по 04.09.2021 року, згідно з п.1.6, 2.3.1.2 договору (5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) в сумі 103,75 грн. в день. Оскільки позичальник продовжила користуватися кредитними коштами після завершення строку кредитування, у зв`язку з чим, відповідно до п.2.3.1.2 відбулась пролонгація договору на стандартних (базових умовах) на 60 днів, з 29.06.2021 по 04.09.2021 року включно. На погашення тіла кредиту, процентів та комісії за оформлення кредиту відповідач зробила наступні платежі: 567,00 грн. від 29.06.2021 року - сплата процентів по кредиту, 425 грн. 29.06.2021 року - сплата комісії за пролонгацію, 425 грн. 29.06.2021 року - сплата тіла кредиту. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, за умовами якого клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників (Додаток № 4) який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 1563897,11 грн. Відповідно до копії платіжного доручення від 20.12.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало на користь ТОВ «Мілоан» суму фінансування за договором факторингу № 16/12-2021-43 від 16.12.2021 у розмірі 1563897,11 грн . 16.12.2021 ТОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) склали Акт приймання-передавання Реєстру боржників за договором факторингу № 16/12-2021-43 від 16.12.2021. Відповідно до Реєстру боржників (Додаток № 3) до договору факторингу № 16/12-2021-43 від 16.12.2021) та витягу з цього Реєстру, ТОВ «Вердикт Капітал» набув право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № 4488407 у загальному розмірі 35069,42 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8075,00 грн, заборгованість по процентам - 26399,42 грн, заборгованість по комісії 595,00 грн. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» склали Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (Додаток № 4 до договору) та Акт прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (Додаток № 2 до договору) Відповідно до копії Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (Додаток № 3 до договору) та Витягів з цього реєстру, ТОВ «Коллект Центр» набув право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 4488407 у загальному розмірі 63331,92 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 8075,00 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами - 54661,92 грн, сума заборгованості за нарахованими комісіями - 595,00 грн. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Оскільки цей договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості». Водночас, умовами договору про споживчий кредит № 4488407 від 30.05.2021 року визначено, що пролонгація на стандартних (базових) умовах не може перевищувати 60 днів. Позичальник продовжила користуватися кредитними коштами після завершення строку кредитування, у зв`язку з чим, відповідно до п.2.3.1.2 відбулась пролонгація договору на стандартних (базових умовах). З складеного ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку за договором про споживчий кредит № 4488407 від 30.05.2021 року суд вбачає, що відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 28262,50 грн. нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» з 16.12.2021 по 23.02.2022 року поза межами строку кредитування. З урахуванням наведеного суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 4488407 від 30.05.2021 року у розмірі 35069,42 грн, з яких: за тілом кредиту - 8075,00 грн, по процентам - 26399,42 грн, по комісії - 595,00 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування у розмірі 28262,50 грн суд відмовляє. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2349,70 грн., виходячи з розрахунку: 35069,42 гривень (розмір задоволених позовних вимог) х 100% / 63331,92 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 55,4%; 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 55,4% / 100% = 1342,00 грн. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (до яких належать витрати на професійну правничу допомогу). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді позивачем надано Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 вiд 01.07.2024 р., виияг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року, прайс-листом АО «Лігал Ассістанс». Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial