Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 19.02.2022 Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що було складено відповідний актовий запис №56, та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивує тим, що сімейне життя подружжя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Примирення та збереження шлюбу з відповідачем неможливе в зв`язку з тим, що почуття любові, взаємоповаги, тобто те, що є моральною основою шлюбу між ними втрачено. Подальше перебування в шлюбі є неможливим, оскільки стосунки з відповідачем припинені, а тому їхній шлюб носить лише формальний характер. Позивачка зазначає, що строк на примирення не потрібен, оскільки немає намірів поновлювати стосунки з відповідачем. Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо порядку сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та прав дитини на повноцінний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.11.2025 головуючим у справі №294/1926/25 визначено суддю Білеру І.В. Ухвалою суду від 07.01.2026 відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Крижанівський О.А. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, заявивши про намір після ухвалення рішення суду подати до суду докази витрат на правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лущик К.О., підтримавши позицію відповідача про визнання позову в частині розірвання шлюбу та часткове визнання позову в частині стягнення аліментів, повідомила, що відповідач перебуває на службі в ЗСУ, отримує стабільний дохід, який складається з двох виплат, а саме: з заробітної плати та додаткової винагороди, що в середньому становить 45,5 тис. грн. в місяць, а тому вважає, що аліменти в розмірі 1/6 його заробітку покриє необхідний мінімум потреб дитини на місяць. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов такого висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 19.02.2022, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 56. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні ворожнечі все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що грунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, врахувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Зважаючи на те, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, суд дійшов висновку, що даний шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, а тому позовна вимога щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , позивачка обґрунтовує позов тим, що дитина фактично проживає із нею за адресою: [ADDRESS] , та просить стягнути з відповідача 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу). Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У згаданій статті регламентовано безспірний розмір аліментів на дітей, на одну дитину -1/4, на двох дітей 1/3, на трьох дітей і більше половини заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, розмір аліментів повинен забезпечувати дитині достатній рівень життя, зокрема забезпечення її гармонійного фізичного, духовного та культурного розвитку. При цьому, утримання аліментів з одного з батьків не повинно призводити до збагачення того, хто їх отримує. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач бере безпосередню участь у заходах з метою забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та у період з червня 2025 року (залучається до завдань на передовій) по січень 2026 року його середньомісячний дохід склав 41 615, 36 грн ((25 359, 91 грн (червень 2025 року) + 34 085, 24 грн (липень 2025 року) + 33 771, 63 грн (серпень 2025 року) + 52 836, 13 грн (вересень 2025 року) + 67 316, 71 грн (жовтень 2025 року) + 47 116, 78 грн (листопад 2025 року) + 24 366, 47 грн (грудень 2025 року) + 48 070, 02 грн (січень 2026 року)/8), 1/4 частина від якого складає 10 403, 84 грн. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років в розрахунку на місяць становить 2 817 грн. При цьому, позивачка є жінкою працездатного віку, а дитина [PERSON] , [INFO] ,досягла переддошкільного віку, що дає можливість позивачці працювати та отримувати заробітну плату, відомостей про неможливість її працевлаштування або її доходи матеріали справи не містять та суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що достатнім для гармонійного фізичного, духовного та культурного розвитку дитини аліменти в розмірі 1/5 частини від доходу відповідача, що приблизно становитиме 8 323 грн на місяць, буде відповідати принципам розумності та справедливості. Даний розмір стягуваних аліментів не є заниженим та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України, не порушуючи також інтересів і матеріального становища відповідача. При цьому, суд зазначає, що розмір аліментів, встановлений рішення суду, не є незмінним, та позивачка не позбавлена права у подальшому звернутися до суду з позовом про їх збільшення у разі зміни обставин, зокрема, якщо потреби дитини зросли або змінилося матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, а також наявність у відповідача обов`язку утримувати дітей, суд вважає можливим стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за заявлену вимогу про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial