Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

07.07.2026 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 35556,50 грн, а також 2422,40 грн судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позов умотивований тим, що 22.01.2023 року між фінансовою установою, яка має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 6295688 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «C8806». Після вчинення зазначених дій, відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 7000 грн, шляхом їх зарахування на платіжну карту відповідача № [NUMBER] , яку останній вказав особисто під час укладення договору в заяві на отримання кредиту, з терміном кредитування 360 днів (дата останнього платежу 17.01.2024 року), періодичність платежів зі сплати процентів-кожні 30 днів. Укладаючи Кредитний договір, сторони передбачили нарахування процентів на наступних умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, який становить 360 днів. 25.09.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги за Кредитним договором № 6295688 від 22.01.2023 року. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача, шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту baturin135@gmail.com, зазначену відповідачем при укладенні Кредитного договору. Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у такому розмірі: сума кредиту - 7000 грн, сума процентів за користування кредитом - 12537 грн, а всього 19537 грн. В межах строку дії Договору позивачем нараховано відсотки за користування грошовими коштами за 115 календарних днів, з 25.09.2023 року по 17.01.2024 року, в межах строку договору відповідно до наступного: 7000 грн * 1,99 % = 139,3 грн*115 календарних днів = 16019,5 грн. Таким чином, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за укладеним Кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає: 7000 грн - тіло кредиту, 12537 грн - нараховані проценти, 16019,5 грн - нараховані позивачем проценти за 115 календарних днів, всього - 35556,5 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду з позовом. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 року, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024 року. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 10.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів у порядку статті 84 ЦПК України. На виконання вказаної ухвали суду, 13.08.2025 року операційний директор АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Примаченко Т. надіслала до суду лист, яким повідомила, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) Банком емітована платіжна картка № [NUMBER] . На картковий рахунок платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] 22.01.2023 року був зарахований платіж у сумі 7000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 16.09.2025 року судове засідання, призначене на 16.09.2025 року о 10 год. 30 хв., було відкладено, в зв`язку із надходженням від відповідача [PERSON] клопотання про відкладення судового засідання з причин того, що він не ознайомлений із позовною заявою та доданими до неї документами. Разом із цим, 16.09.2025 року відповідач [PERSON] реалізував своє право та ознайомився із матеріалами судової справи № 554/10270/25, здійснив фотокопіювання, про що ним власноруч зроблено відповідну відмітку (розписку) на заяві. Судове засідання 17.11.2025 року о 10 год. 30 хв. було протокольною ухвалою суду відкладено, в зв`язку із надходженням від представника відповідача - адвоката Таранушенка І.В. клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку зі станом здоров`я. У заяві адвокат зазначив, що копії підтверджуючих документів зобов`язується надати в наступне судове засідання. Призначене на 30.12.2025 року о 10 годині судове засідання було відкладено протокольною ухвалою суду в зв`язку із надходженням від адвоката Таранушенка І.В. клопотання про вступ у справу представника відповідача, ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання. 30.12.2025 року адвокат Таранушенко І.В. ознайомився із матеріалами справи, що підтверджується відповідною розпискою, виконаною адвокатом власноручно на заяві. У судове засідання, призначене на 11.02.2026 року о 10 годині, представник відповідача Таранушенко І.В. вкотре не з`явився, надіслав до суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату в зв`язку зі станом здоров`я. Також вказав, що копії підтверджуючих документів зобов`язується надати у наступному судовому засіданні. Водночас суд звертає увагу на те, що адвокат Таранушенко І.В. не надав суду будь-яких документів, підтверджуючих поважність причин його неявки в судове засідання, що призначалося на 17.11.2025 року. Відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України однією із основними засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживання процесуальними правами, окрім іншого, може бути виражено у вчиненні дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. У частині третій статті 44 ЦПК України встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Дії представника відповідача - адвоката Таранушенка І.В. в ході розгляду даної справи суд розцінює як зловживання процесуальними правами, оскільки в жодне із судових засідань останній не з`явився, натомість вже втретє ініціював клопотання про відкладення судового засідання, посилаючись на обставини, пов`язані зі станом здоров`я, та при цьому будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду, всупереч власним доводам, висловленим у заявах, у жодному випадку адвокат не надав. Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Суд звертає увагу на те, що сторонам були створені належні умови для реалізації своїх прав, передбачених ЦПК України, в тому числі й на захист, надання суду усіх необхідних доказів, заперечень (за наявності) щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин, викладених у вимогах сторони процесу, та надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи. Так, відповідачу, в тому числі його представнику, було надано достатньо процесуального часу на реалізацію своїх процесуальних прав сторони у справі шляхом подання відповідних заяв по суті спору, проте [PERSON] своїми процесуальними правами не скористався, право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізував. Будь-яких інших заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, окрім неодноразових заяв про відкладення судового засідання, жодних заперечень проти позову та на підтвердження цього документів від відповідача, його представника не надходило. На підставі викладеного, клопотання адвоката Таранушенка І.В. про перенесення судового засідання на іншу дату від 11.02.2026 року суд вважає зловживанням процесуальними правами представника відповідача, а тому вважає необхідним залишити його без розгляду. З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача - адвоката Таранушенка І.В., визнавши причини його неявки в судове засідання неповажними, проте за участі відповідача [PERSON] , який з`явився до суду в судове засідання 11.02.2026 року. Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини позову просив проводити розгляд справи без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно отримував кредитні кошти в розмірі 7000 грн для власних потреб, що було зумовлено його звільненням з роботи на той час. Згідно із ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. 11.02.2026 року Шевченківським районним судом міста Полтави постановлено перейти до стадії ухвалення судового рішення та в зв`язку із нестабільним зв`язком в системі ВКЗ, що позбавило суд можливості проводити судові засідання в режимі ВКЗ, відкласти ухвалення та проголошення судового рішення до 09 години 23.02.2026 року. 23.02.2026 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача - Дроздова Д.А. про відкладення розгляду справи, з тих підстав, що між ним з [PERSON] 22.02.2026 року укладено договір про надання правничої допомоги та на 10 годину 23.02.2026 року в нього призначений розгляд іншої справи № 524/11606/25 в м. Кременчуці. Також у клопотанні адвокат зазначив, що зі слів відповідача, останній на даний час не володіє копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами, не обізнаний щодо подання відзиву, а тому сторона захисту позбавлена можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.ст.43, 49, 178 ЦПК України, зокрема право на ознайомлення з матеріалами справи, за можливості подання відзиву, доказів та заперечень. 23.02.2026 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача - Дроздова Д.А. про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача - адвокат Дроздов Д. бере участь у іншому судовому засіданні в справі №524/11606/25 в м.Кременчук. Суд не вбачає підстав для задоволення вказаних клопотань адвоката Дроздова Д.А., оскільки на момент їх надходження справа розглянута по суті, суд відповідно до положень статті 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, а на 23.02.2026 року на 09 годину було призначено проголошення судового рішення у цій справі. За таких обставин підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини (ч.2 ст.11 ЦК України). Встановлено, що 22.01.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір № 6295688 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн, строком на 360 днів (дата останнього платежу згідно графіку - 17.01.2024 року), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, який становить 360 днів. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С8806». Згідно із пунктом 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , яка була зазначена відповідачем особисто в заяві на отримання кредиту. Відповідно до пункту 2.4 договору моментом надання кредиту є день перерахування коштів на зазначені реквізити. Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 7000 грн на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «Пайтек Україна» за вих. № 20231010-8 від 10.10.2023 року, інформацією, отриманою з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», та не заперечується самим відповідачем [PERSON] . Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з його умовами та Правилами надання коштів у позику ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», розміщеними на офіційному сайті creditplus.ua, погодився з ними та зобов`язався виконувати умови договору. Згідно з умовами вказаного Кредитного договору позичальник зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності), інші передбачені договором платежі та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Разом із цим, відповідач [PERSON] належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим у нього перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за період з 22.01.2023 року по 24.09.2023 року утворилася заборгованість в розмірі 19537 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000 грн та заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 12537 грн, що слідує із Картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) № 6295688 від 22.01.2023 директора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Довгаля В., яка додана позивачем до позову. Згідно з пп.3 п.4.1 Кредитного договору Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке залучення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. У відповідності до умов цього договору та положень чинного законодавства України 25.09.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набув право грошової вимоги за Кредитним договором № 6295688 від 22.01.2023 року. Факт переходу права вимоги підтверджується реєстром боржників від 25.09.2023 року, який є невід`ємним додатком до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023, у якому під № 9803 боржником зазначений [PERSON] , кредитний договір № 6295688, розмір заборгованості 19537 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 12537 грн. Витяг з цього реєстру боржників позивачем додано до позовної заяви. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомлено відповідача [PERSON] , шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту [INFO] , зазначену останнім при укладенні Кредитного договору. Крім того, за даними поданого позивачем Розрахунку заборгованості в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за період з 25.09.2023 року по 17.01.2024 року, в межах строку договору, нараховано відсотки за 115 календарних днів у розмірі 16019,5 грн (7000 грн * 1,99 % = 139,3 грн*115 календарних днів = 16019,5 грн). Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 року, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024 року. Таким чином, загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за Договором про надання споживчого кредиту № 6295688 від 22.01.2023 року становить 35556,5 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 12537 грн та заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем за 115 календарних днів у сумі 16019,5 грн. Згідно із ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК України). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно з вимогами статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Слід зазначити, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів того, що Договір № 6295688 про надання споживчого кредиту від 22.01.2023 року чи Договір факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року ним оспорювалися в судовому порядку чи визнані недійсними в порядку, встановленому законом, посилання на такі обставини також відсутні. Отже, суд приходить до висновку, що недійсними або неукладеними вказані договори чи їх окремі положення не визнавалися, а тому в силу положень статті 204 ЦПК України вони підлягають виконанню. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 зробила висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на підставі положень ст.ст.512, 514, 516, 1077, 1078, 1082 ЦК України надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. [PERSON] , в свою чергу, в ході судового розгляду справи не оспорював факту укладення Договору № 6295688 про надання споживчого кредиту від 22.01.2023 року та отримання кредитних кошів у сумі 7000 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що первісний кредитор ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» взяті на себе зобов`язання за Договором № 6295688 про надання споживчого кредиту від 22.01.2023 року виконав у повному обсязі, надавши в розпорядження відповідача кредитні кошти в обумовленому кредитним договором розмірі - на суму 7000 грн. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, грошові кошти не повернув, не сплатив нараховані відсотки за користування кредитом, у результаті чого в нього утворилася заборгованість у розмірі 35556,5 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 12537 грн та заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем за 115 календарних днів у сумі 16019,5 грн. Доказів погашення заборгованості повністю чи частково відповідачем не надано, як і не надано доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості чи викладені в позові обставини або вказували на їх некоректність/неправильність. Враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем взятих на себе за Договором № 6295688 про надання споживчого кредиту від 22.01.2023 року зобов`язань, право грошової вимоги за яким у подальшому перейшло до позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню кредитна заборгованість у розмірі 35556,5 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений з адвокатом Столітнім М.М., заявку №9113 від 19.05.2025 року на виконання доручення, акт прийому передачі наданих послуг № 9113 від 16.06.2025 на суму 10000 грн, рахунок на оплату №9113-16/06-2025 від 16.06.2025 року на суму 10000 грн. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved