Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 08.05.2014 виконавчим комітетом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано - Франківської області, актовий запис №5. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він перебуває із відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за час проживання в якому, у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Зазначає, що подружнє життя у нього з відповідачкою не склалось у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя та обов`язки, через що, між ними постійно відбувались конфлікти. З серпня 2021 року вони проживають окремо. Вказав, що подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, а тому строк на примирення просить не надавати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 03.03.2026 через канцелярію суду подав заяву (а.с. 20), у якій просить розгляд справи проводити без його участі, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою належним чином (а.с. 16). На адресу суду надіслала заяву (а.с. 17), у якій просить розгляд справи проводити без її участі, вказавши про визнання позовних вимог. ІІ. Заяви сторін та процесуальні дії у справі: 06 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження за участю сторін. Сторони 27.02.2026 та 03.03.2026 подали заяви про розгляд справи без їх участі, підтримання та визнання позовних вимог. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання відповідачкою [PERSON] позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, визнання нею позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання нею позову та доходить висновку про можливість ухвалення рішення. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] , сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачкою, які вони враховуючи наявність неповнолітньої дитини не можуть вирішити в позасудовому порядку. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини, позивач не бажає зберегти сім`ю, відповідачка з цього приводу заперечень не заявляла, позов визнала, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що понесені судові витрати позивач просив залишити за ним та з відповідачки не стягувати. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 160 СК України,

Outcome: approved