Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

У січні 2023 року Військова академія (м. Одеса) звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 липня 2019 року на підставі наказу начальника Військової академії № 414 [PERSON] зараховано курсантом на перший курс навчання до Військової академії (м. Одеса) та на підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 17 липня 2019 року № 64-РС [PERSON] призначено на посаду курсанта. В подальшому, наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 28 серпня 2019 року №182 [PERSON] призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 28 серпня 2019 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами. Зі слів позивача, [PERSON] звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з числа курсантів Військової академії у зв`язку з розірванням контракту зі сторони військовослужбовця через небажання продовжувати навчання. Про порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відповідач був попереджений. Так, наказом начальника Військової академії від 05 лютого 2020 року №6-РС згідно рапорту та на підставі протоколу Вченої ради Військової академії № 6 від 24 січня 2020 року у відповідності до абз. 3 п. 3.1 та абз. 8 п. 3.2 та п. 3.9 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року № 490, старшого солдата [PERSON] відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання», відповідно до п. 36, 277 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 та п. 2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу зі старшим солдатом [PERSON] (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцям). 05 лютого 2020 року Відповідача направлено в розпорядження командира військової частини [NUMBER] для подальшого проходження строкової військової служби (як військовослужбовця, який не вислужив встановлені строки строкової військової служби). Зі слів позивача, виходячи з довідки-розрахунку від 05 лютого 2020 року № 1/55/105, складеної Військовою академією (м. Одеса) загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням [PERSON] у Військовій академії (м. Одеса) становить 65287,50 грн. Разом з тим, як стверджується в позові, відповідач не здійснив добровільного погашення існуючої заборгованості. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Для можливості повідомити відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2025 року призначено справу для розгляду в судовому засіданні. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що на підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 17 липня 2019 № 414 [PERSON] було зараховано курсантом на перший курс навчання до Військової академії та на підставі наказу начальника Військової академії від 17 липня 2019 № 64-РС призначено на посаду курсанта. Наказом начальника Військової академії від 28 серпня 2019 року № 182 [PERSON] призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 28 серпня 2019 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами. Згідно з наказом начальника Військової академії від 05 лютого 2020 року № 6-РС на підставі рапорту курсанта Кузьменка Д.В. та Витягу з протоколу Вченої ради Військової академії № 6 від 24 січня 2020 року, старшого солдата [PERSON] (курсанта 391 навчальної групи факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення) відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання». При цьому, відповідно до п. 36, 277 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 та п. 2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зі старшим солдатом [PERSON] розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу. Відповідним наказом [PERSON] направлено в розпорядження командира військової частини [NUMBER] для подальшого проходження строкової військової служби (як військовослужбовця, який не вислужив встановлені строки строкової військової служби). Також, матеріали позову містять копії: навчальної картки курсанта [PERSON] , паспорта на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер облікової карти платника податків на ім`я [PERSON] , контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти. За змістом ст. ст. 1 та 10 Закону України «Про оборону України», ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, а органом державної влади на місцях є підпорядковані Міністру оборони командири з`єднань, частин, інших формувань. Відповідно до Закону України «Про Збройні Сили України» та Статуту Військової академії (м. Одеса), академія входить до складу Збройних Сил України і підпорядкована Міністерству оборони України. Згідно з п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 № 1153/2008, контракт про навчання припиняється (розривається) достроково через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану, небажання продовжувати навчання, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу, офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. У разі відрахування через недисциплінованість, відраховані курсанти відшкодовують Міністерству оборони України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі. Згідно з п. п. 3, 4 «Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом, згідно з нормами утримання курсантів. Відповідно до вимог Положення про облік та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в Міністерстві оборони України від 03 серпня 2016 року № 400, відшкодовуються колишніми курсантами відповідного навчального закладу плата за послуги, що надаються бюджетними установами. Так, судом встановлено, що Військова академія (м. Одеса), яка із врахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», є суб`єктом владних повноважень на місцях в системі Збройних Сил України, уповноважена центральним органом виконавчої влади - Міністерством оборони України виконувати повноваження по відшкодуванню вищезазначених витрат. При цьому, їх відшкодування пов`язано з проходженням та звільненням громадян з публічної служби. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено обов`язок громадян, відрахованих з військових навчальних закладів Збройних Сил України через небажання продовжувати навчання, або через недисциплінованість та, в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовувати Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно з п. 8 «Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони. Із довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням [PERSON] у Військовій академії (м. Одеса) від 05 лютого 2020 року № 1/55/105 та довідки помічника начальника академії, загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням [PERSON] у Військовій академії (м. Одеса) становить 65 287,50 грн та складається з грошового забезпечення. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язанням, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Відповідач свої зобов`язання, в частині своєчасної оплати за утриманням у Військовій академії (м. Одеса) належним чином не виконав, доказів здійснення оплати за утримання до суду не надано, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат, пов`язаних з утриманням [PERSON] у Військовій академії (м. Одеса) у розмірі 65 287,50 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved