Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Заявник звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої дитини без участі матері, а саме, що він самостійно виховує, здійснює догляд та утримує малолітнюдоньку [PERSON] , [INFO] , без участі матері [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що він є батьком малолітньої [PERSON] , перебував у шлюбі з матір`ю дитини, який розірвано рішенням суду 30.09.2024 року. Цим же рішенням з [PERSON] на його користь на утримання доньки були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини. Знам"янський відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрив виконавче провадження 14.05.2025 року № 78082916 за Виконавчим листом № 405/4478/24 від 05.12.2024 року виданим Ленінським районним судом м. Кіровограда. Згідно довідки-розрахунку Знам"янського відділу виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області станом на травень 2025 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на доньку в сумі 32 292,56 грн. На даний час сума заборгованості збільшиться, адже жодного місяця починаючи з винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, боржником не було зроблено жодної оплати аліментних сум. [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду та відповідно від фактичного фінансового утримання доньки. Тягар матеріального утримання доньки повністю та одноосібно лежить на ньому. [PERSON] проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Мати життям дитини, з того часу як залишила сім' ю, не цікавиться, від виховання дитини повністю самоусунулась, з дитиною не спілкується, не надає їй матеріальної підтримки, не дбає про неї взагалі. Він самостійно піклується про здоров`я дитини, надає їй належний фізичний, духовний, гармонійний, розумовий, безпечний розвиток у навчанні, повсякденному житті, спорті, цікавиться життям дитини у школі так і у повсякденному житті, є для дитини опорою та прикладом, працює і повністю матеріально забезпечує та самостійно виховує дитину. При цьому, повсякденному житті, при вирішенні питань які стосуються його малолітньої дитини, захисту її прав, а також отримання документів на дитину, як в Державно-міграційній службі України, соціальній службі, центрах надання адміністративних послуг виникають до нього питання з приводу матері дитини і пояснення заявника з приводу того, що мати дитини в її житті взагалі не приймає ніякої участі і присутність матері він забезпечити не зможе, закінчується тим, що в нього просять надати рішення, щодо самостійного виховання чи утримання дитини, чи визначення місця проживання дитини із ним. Вказаний факт має юридичне значення та необхідний йому заради добробуту дитини, а також для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, зміни місця реєстрації та проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації. Він, як батько дитини несе основну відповідальність за її виховання, розвиток, піклується про її здоров`я та безпеку. Оскільки в позасудовому порядку даний факт встановити не можливо, то він звертається до суду з відповідною заявою. Ухвалою суду від 06.10.2025 року відкрито окреме провадження у справі за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 18.11.2025 року до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради. Заявник та представникДепартаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської радив судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник заявника надала суду заяву про підтримання своїх вимог, представник заінтересованої особи просив розглядати справу без його присутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України, зокрема, як шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, так і через оголошення на офіційному веб-сайті суду, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання не подавала, тим самим, судом відзначається, що заінтересована особа не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог. Зваживши доводи, викладені в заяві, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наданих заявником [PERSON] письмових доказів, судом встановлено, що заявник та заінтересована особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 1427, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.08.2012 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Батьками дитини [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження зазначені в графі «Батько» - [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда (нині Подільський районний суд м. Кропивницького) від 30.09.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та стягнуто на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Знам"янський відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрив виконавче провадження 14.05.2025 року № 78082916 за виконавчим листом № 405/4478/24 від 05.12.2024 року виданим Ленінським районним судом м. Кіровограда. Згідно довідки-розрахунку Знам"янського відділу виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області станом на травень 2025 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на доньку в сумі 32 292,56 грн. На час розгляду даної справи сума заборгованості збільшиться, жодного місяця починаючи з винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, боржником не було зроблено жодної оплати аліментних сум. Суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду та відповідно від фактичного фінансового утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про підтвердження факту самостійного утримання дитини батьком від 25.04.2024 року, складеного сусідами [PERSON] та [PERSON] , засвідченим Головою квартального комітету № 9 вбачається, що [PERSON] самостійно виховує та утримує доньку [PERSON] . Поясненнями [PERSON] та [PERSON] від 08.09.2025 року, тобто через рік - не змінили стану речей, та свідчать про те, що [PERSON] удвох проживає з донькою та самостійно нею опікується та зазначили , що мати участі у житті дитини не приймає. За місцем проживання заявника, [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою Голови квартального комітету № 54 від 09.09.2025 року, якою також зазначено, що вихованням доньки, яка є на його повному утриманні батько займається одноосібно. Довідкою КЗ Ліцею «Лідер» Кропивницької МР № 536 від 04.09.2025 року надано інформацію про те, що мати [PERSON] , [INFO] , учениці 7-Д клас, [PERSON] успіхами та досягненнями доньки у класного керівника не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Вихованням дитини займається батько дитини. В характеристиці на [PERSON] , здобувача освіти 7-Д класу КЗ Ліцею «Лідер» Кропивницької МР вказано, що вихованням доньки замається лише батько, приділяє цьому належну увагута приймає активну участь у житті школи та класу. Також батько постійно цікавиться успіхами дитини, регулярно відвідує батьківські збори, забезпечує [PERSON] усім необхідним для повноцінного розвитку і навчання. Довідкою від 11.09.2025 року № 1750/01-26 КНП «Поліклінічне об`єднання» КМР підтверджено офіційне працевлаштування заявника на підставі наказу № 155 від 25.07.2025 року на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. Як вбачається з інформації «Резерв+» заявник [PERSON] має відстрочку у вигляді бронювання терміном до 03.12.2026 року. Досліджуючи вищевказані письмові пояснення свідків, судом встановлено, що вказаним особам відомо про обставини життя заявника, їх свідчення не містять суперечностей між собою, є логічними та послідовними, а також узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами та встановленими судом обставинами, за наслідком чого враховуються і приймаються судом як належні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, у порядку, зокрема, окремого провадження (п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам, при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід мати на увазі, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт перебування фізичної особи на утриманні. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Звертаючись до суду з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначив, що факт самостійного виховання та утримання ним дитини має для нього юридичне значення та необхідний йому для забезпечення захисту прав та інтересів його неповнолітньої доньки та враховуючи зміни в законодавстві щодо мобілізаційного періоду. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років за рішенням суду. Згідно з Переліком документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , що є додатком № 5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Отже, виходячи з положень Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року № 560, підтвердженням самостійного виховання та утримання особою дитини є рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Тобто, за наявності умов факту самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків, суд може встановити відповідний факт, що впливає на права особи, як військовозобов`язаного. За наслідком чого, судом встановлено, що встановлення заявленого факту, має для заявника юридичне значення, а саме: для реалізації заявником права для вирішення питання щодо захисту прав та інтересів дитини. При визначені юрисдикції та можливості розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Зокрема, як вбачається із поданих заявником додаткових пояснень, метою звернення заявника в даній справі з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, є обставини, які виникли внаслідок прийняття Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, який передбачає необхідність надання особою на підтвердження факту самостійного виховання і утримання нею малолітньої дитини, рішення суду про встановлення цього факту самостійного виховання дитини, як документа на підтвердження у особи підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, предметом дослідження суду є встановлення певного юридичного факту, який породжує у заявника можливість підтвердити свої права за п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, у порядку, передбаченому Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року № 560. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, повноваження суб`єктів владних повноважень, визначені Конституцією та законами України. При здійсненні своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства вони діють на підставі та в межах наданих їм повноважень, у тому числі й щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі повноваження щодо встановлення того чи іншого факту мають бути чітко визначені у відповідних нормативно-правових актах. Встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідним суб`єктом владних повноважень виключає повноваження суду щодо встановлення такого факту в судовому порядку. Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений в позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Враховуючи, що у зазначених правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, оскільки для підтвердження у особи права на оформлення відстрочки від призову на підставі положень п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, є необхідним надання належних документів, передбачених Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року № 560, а саме: надання особою рішення про встановлення відповідного факту, а чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження, що в свою чергу обумовлено також тим, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року в справі № 560/17953/21, суд вважає що заявлена заявником вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження. Окрім того, суд вважає, що наведені вище норми законодавства свідчать про те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини, не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та має для заявника юридичне значення, а тому не існує перешкоди щодо встановлення судом факту, який має юридичне значення - факту самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини. З огляду на викладене вище, судом, з досліджених в сукупності письмових доказів, а також показів свідків, які в порядку ст.ст. 77, 78 ЦПК України, є належними та допустимими, встановлено, що заявник [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , самостійно утримує та виховує малолітню доньку, яка перебуває на його (заявника) утриманні, в свою чергу, дослідженими судом доказами також встановлено, що заінтересована особа - мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає, що, в свою чергу, також підтверджує факт здійснення заявником самостійного виховання малолітньої дитини та її перебування на повному утриманні батька, при цьому, з урахуванням викладеного вище, та враховуючи мету встановлення зазначеного юридичного факту для заявника, документом, що підтверджує зазначену обставину - факт самостійного виховання малолітньої дитини одним з батьків, - може бути рішення суду. При цьому, зазначений юридичний факт породжує для заявника та його малолітньої доньки юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, та, крім того, встановлення даного факту необхідно заявнику з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно займається вихованням та утриманням дитини, на підставі чого суд приходить до висновку про доведеність і обґрунтованість заяви, та, відповідно, наявності визначених законом підстав для її задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати, що складаються з судового збору, - вважати по фактично понесеним останнім.

Outcome: approved