Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37689871 від 23 жовтня 2017 року, відповідно до якого право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») та зареєструвати право власності на вказану квартиру за [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 04 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 839/3/27/38/7-702, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 80 000,00 дол. США. На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору в іпотеку було передано належну [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . У подальшому державним реєстратором Зміївської районної ради Харківської області Борком А. С. зареєстровано право власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» у позасудовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачі вважали вказані дії державного реєстратора неправомірними, оскільки останнім вчинено реєстраційні дії за відсутності копії вимог про усунення порушень та документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. 15 грудня 2009 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яке було видано [PERSON] та [PERSON] , визнано недійсним. [PERSON] зазначала, що на час ухвалення державним реєстратором спірного рішення квартира належала їй та [PERSON] , вони не укладали іпотечного договору та не мали обов`язків перед банком за кредитним договором № 839/3/2738/7-702. Крім того, 20 червня 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просили суд: - витребувати з незаконного володіння АТ «СЕНС-БАНК» на їх користь квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на момент набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, власником цього майна не були особи, які уклали іпотечний договір. При цьому, відповідач зареєстрував право власності на квартиру 16 листопада 2020 року незважаючи на заборону вчинення реєстраційних дій, накладену ухвалою від 01 червня 2018 року у справі № 621/626/18. Оскільки право власності на спірну квартиру відповідачем набуто незаконно, тому вона підлягає витребуванню з незаконного володіння АТ «СЕНС-БАНК». У відзиві на позовну заяву АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «СЕНС-БАНК», просило у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено з дотриманням чинного законодавства. Щодо посилання позивачів на рішення суду від 15 грудня 2009 року, яким скасовано право власності на квартиру за [PERSON] та [PERSON] , то на час звернення стягнення на предмет іпотеки не було проведено державну реєстрацію права власності за новими власниками, відтак власниками вважалися іпотекодавці. Таким чином, відсутні підстави для витребування квартири на підставі ст. 387 ЦК України. Крім того, позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки позивачі з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння звернулися у 2023 році, тоді як банк набув право власності на квартиру 23 жовтня 2017 року.. Ухвалою суду від 05.05.2018 залишено без задоволення заяву [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 01.06.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі № 621/626/18 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борка Андрія Степановича, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення про державну реєстрацію. Ухвалою суду від 01.06.2018 у справі № 621/626/18 задоволено заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову та заборонено будь-яким особам, в тому числі публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», здійснювати відчуження квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] до розгляду справи по суті. Заборонено будь-ким особам, в тому числі публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», передавати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] в іпотеку та/або найм (оренду) до розгляду справи по суті. Заборонено будь-яким особам, в тому числі публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», здійснювати вселення та виселення будь яких осіб до квартири, а також реєстрацію (перереєстрацію) їх місця проживання до розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 09.11.2018 у справі № 621/626/18 витребувано у Публічного акціонерного товариства УКРСОЦБАНК» та Державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борко Андрія Степановича оригінали наступних письмових доказів: письмові повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки; описи вкладення поштового відправлення до цінних листів; рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я [PERSON] та [PERSON] , копії яких знаходяться в матеріалах справи. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.05.2019 у справі № 621/626/18 повторно витребувано докази згідно з ухвалою від 09.11.2018. Ухвалою суду від 23.01.2020 призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського НДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса (36004, м. Полтава, вул. Чураївни, б. 1/1). На час проведення експертних досліджень провадження у цивільній справі № 621/626/18 зупинено. Ухвалою суду від 01.10.2020 провадження у справі у справі № 621/626/18 поновлено. Ухвалою суду від 17.11.2020 залучено до участі у справі № 621/626/18 правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - акціонерне товариство «Альфа-Банк». Іншою ухвалою суду від 17.11.2020 у справі № 621/626/18 відмовлено у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвоката Основіна О.О. про зустрічне забезпечення позову. Ухвалою суду від 17.11.2020 за клопотанням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса (36004, м. Полтава, вул. Чураївни, б. 1/1). На час проведення експертних досліджень провадження у цивільній справі № 621/626/18 зупинено. Ухвалою суду від 31.03.2021 провадження у справі № 621/626/18 поновлено. Ухвалою суду від 08.02.2023 відмовлено [PERSON] у поновленні строку і поверненні до стадії підготовчого засідання, у вступі у справу № 638/626/18, позовну заяву повернуто та роз`яснено, що вона не позбавлена права звернутись до суду з окремим позовом за правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 28 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі № 638/6285/23 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року у справі № 621/626/18 позови [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про державну реєстрацію права власності на квартиру залишено без задоволення. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року провадження у справі № 638/6285/23 зупинено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили рішення суду у справі № 621/626/18 в задоволені позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борка Андрія Степановича, Акціонерного товариства «Альфа Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію. Постановою Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року у справі № 621/626/18 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року в частині вирішення спору за позовами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борка А. С. змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови. В іншій частині рішення залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 621/626/18 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 10 жовтня 2024 року справа № 621/626/18 надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа надійшла в провадження суді [PERSON] . Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року цивільну справу № 621/626/18 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борка Андрія Степановича, Акціонерного товариства "Альфа Банк" про скасування рішення про державну реєстрацію прийнято до провадження судом у складі головуючого судді Тимченка А.М. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року поновлено провадження у справі № 638/6285/23. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року цивільну справу № 621/626/18 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борка Андрія Степановича, Акціонерного товариства «Альфа Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію, та цивільну справу № 638/6285/23 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» про витребування майна з чужого незаконного володіння, - об`єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 24 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борка Андрія Степановича, Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» про скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння. В судове засідання учасники справи не з`явилися. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі представника та особисто [PERSON] подані заяви про розгляд справи без їх участі. Представник АТ «СЕНС-БАНК» Кравцова С.М. також подала заяву про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Державний реєстратор Зміївської районної ради Харківської області Борка Андрій Степанович про судове засідання повідомлений, належним чином, причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС-БАНК», та [PERSON] (далі - позичальник) укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-702. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у відповідності з калькулятором Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, що міститься у додатку №1 а також у відповідності зі Згодою фізичної особи - суб`єкта кредитної історії, що міститься у додатку №2, які є невід`ємною складовою частиною цього договору, грошові кошти в сумі 80000 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця. Пунктом 1.3 та п.п. 1.3.1 кредитного договору встановлено, що в день укладання цього договору з позичальником та [PERSON] , надалі за текстом Майнові поручителі, іпотечний договір №839/4/27/38/7-995 від 24 грудня 2007 року, за умовами якого майнові поручителі передають кредитору в іпотеку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 505 000 гривен, що в еквіваленті складає 100000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору кредиту. 24 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - іпотекодержатель) та [PERSON] , [PERSON] (далі - іпотекодавці) укладено іпотечний договір №839/4/27/38/7-995. Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки, іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за договором кредиту №839/3/27/387-702 від 24 грудня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем та позичальником, наступне майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 27 липня 2007 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним №1-07-291671, зареєстрованого КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2007 року, за реєстровим №П-1-58495, право власності зареєстровано згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17120644, виданого КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2007 року, реєстраційний номер 21495406, номер запису: П-І-47495 в книці 1. Пунктом 2.4.3 пункту 2.4 Іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 4.1 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2009 року в справі № 2-13889/09 визнано недійсним свідоцтво іпотекодавців [PERSON] та [PERSON] про право власності на житло від 27 липня 2007 року № 1-07-291671 з моменту набрання ним чинності. Довідкою від 18 січня 2010 року № 23-00517 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] та [PERSON] анюльовано 14 грудня 2010 року на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду № 1466-П2 [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] по 1/2 частині кожній. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №115178365 від 23.02.2018, 18.10.2017 о 16:47:23 год. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37689871 від 23.10.2017 08:05:35, [PERSON] , Зміївська міська рада, Харківська обл, державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Борко Андрієм Степановичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 22939422 щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого: Власник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ: 00039019; Форма власності приватна; Розмір частки 1; Підстава виникнення права власності - іпотечний договір, серія та номер: 2256, виданий 24.12.2007, видавник: приватний нотаріус Левковець О.Л. 16 листопада 2020 року внесено запис № 39300345 про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Сторонами визнається, що на теперішній час право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , залишається зареєстрованим за АТ «СЕНС-БАНК», як за правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» однією з необхідних умов передачі нерухомого майна в забезпечення зобов`язань за кредитом є, зокрема, його належність іпотекодавцю на праві власності або можливість бути відчуженим іпотекодавцем. Лише за таких умов іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням за рахунок предмета іпотеки, а у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна відповідно до статті 23 Закону про іпотеку. Тобто іпотекодавці мають бути законними і дійсними власниками майна на момент передачі його в іпотеку, у такому випадку іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Судовим розглядом встановлено, що спірну квартиру в іпотеку АКБ СР «УКРСОЦБАНК» передали [PERSON] та [PERSON] на підставі іпотечного договору №839/4/27/38/7-995, посвідченого приватним нотаріусом Левковець О.Л. 24.12.2007 за реєстровим № 2256. Однак, як встановлено судом, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2009 року в справі № 2-13889/09 визнано недійсним свідоцтво іпотекодавців [PERSON] та [PERSON] про право власності на житло від 27 липня 2007 року № 1-07-291671 з моменту набрання ним чинності. Отже, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2009 року в справі № 2-13889/09 встановлено відсутність у іпотекодавців права власності на спірний об`єкт нерухомості з моменту видачі свідоцтва про право власності та неможливість передачі квартири [ADDRESS] , в іпотеку на підставі іпотечного договору від 24 грудня 2007 року. 14 грудня 2010 року на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду № 1466-П2 [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] по 1/2 частині кожній. Таким чином, саме [PERSON] та [PERSON] є дійсними власниками квартири, яка обтяжена іпотекою та на яку звернуто стягнення іпотекодержателем, з яким [PERSON] та [PERSON] не перебувають у зобов`язальних відносинах. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 вересня 2024 року у цій справі, до спірних правовідносин норми статті 23 Закону про іпотеку не застосовуються, адже до [PERSON] та [PERSON] право власності на спірну квартиру перейшло в порядку приватизації житла, а не шляхом набуття права власності на предмет іпотеки від [PERSON] та [PERSON] . Право вимоги за договором іпотеки не створило для [PERSON] та [PERSON] як дійсних власників квартири жодних правових наслідків. За таких обставин, державна реєстрація іпотеки та пов`язаних з нею обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також подальше звернення стягнення на спірну квартиру, належну на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , які не перебували у зобов`язальному правовідношенні з іпотекодержателем АТ «СЕНС-БАНК», суперечить вимога ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та порушує, як гарантоване ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції право на мирне володіння майном, так закріплений у ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України принцип непорушності права власності, що є підставою для судового захисту прав цих осіб. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, за загальним правилом саме власнику належить правоможність вчинення правочинів, спрямованих на розпорядженням його майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Як зазначено в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 703/1191/20 (провадження № 61-19324 св 21), віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц, провадження № 61-13656 св 20, вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник». Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Отже, право власності дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення, крім підтвердження такого права власності, має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача. Судом встановлено, що спірна квартира юридично вибула з власності [PERSON] та [PERSON] у жовтні 2017 року без достатніх на те правових підстав, оскільки вони не перебували у жодних зобов`язальних правовідносинах з АТ «СЕНС-БАНК», не надавали згоду на забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань належним їм нерухомим майном. Таким чином, право власності на квартиру в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки зареєстровано за АТ «СЕНС-БАНК» неправомірно, оскільки іпотекодавці за іпотечним договором ( [PERSON] та [PERSON] ), не будучи власниками спірної квартири, не могли передати цю квартиру в іпотеку. При цьому, суд враховує, що відсутність у державних реєстрах інформації про нових власників квартири ( [PERSON] та [PERSON] ) та наявність зареєстрованого права власності на квартиру за іпотекодавцями на час звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про законність таких дій, оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, державна реєстрація прав є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, проте не є підставою набуття права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відтак, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] , як і наявність державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] , не спростовує наявність у [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру та не є доказом наявності такого права у [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, АТ «СЕНС-БАНК» як правонаступник ПАТ «УКРСОЦБАНК» набуло спірну квартиру у власність та продовжує нею володіти «юридично» незаконно, що порушує право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру та є підставою для судового захисту такого права шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі N 488/5027/14-ц (провадження N 14-256цс18)). З урахуванням викладеного, право власності позивачів [PERSON] та [PERSON] , яке порушене внаслідок державної реєстрації такого права за відповідачем, підлягає захисту шляхом витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння АТ «СЕНС-БАНК», оскільки таке рішення є підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Спірна квартира юридично вибула з власності [PERSON] та [PERSON] 17 жовтня 2017 року, і саме з цього часу позивачі могли дізнатися про порушення свого права відповідачем, оскільки зазначена інформація міститься у публічному реєстрі. Отже відлік позовної давності розпочався з 18 жовтня 2017 року. При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, зупиняються на строк дії такого стану. Таким чином, строк позовної давності, відлік якого розпочався 18 жовтня 2017 року, та станом на 12 березня 2020 року не закінчився, з 12 березня 2020 року був продовжений на строк дії карантину, а з 24 лютого 2022 року був зупинений. З віндикаційний позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду у червні 2023 року. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не пропустили встановлений у ст. 257 ЦК України строк позовної давності щодо позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння. Щодо решти доводів сторін, зокрема щодо дотримання/недотримання позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони не мають суттєвого значення для розгляду справи з огляду на встановлену судом відсутність у ПАТ «УКРСОЦБАНК» права на здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим такі доводи не потребують окремої оцінки судом. У зв`язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння АТ «СЕНС-БАНК». У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] , а саме про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності на квартиру суд відмовляє у зв`язку обранням позивачем неналежного способу захисту. Позовних вимог про захист права власності [PERSON] та [PERSON] шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном в порядку ст. 391 ЦК України позивачами заявлено не було. У задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , які, як встановлено судом, не були та не є власниками спірної квартири, суд відмовляє у зв`язку з відсутністю порушеного права. У задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Зміївської районної ради Харківської області Борка Андрія Степановича суд відмовляє у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у справі є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача, тобто АТ «СЕНС-БАНК» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 липня 2023 року у справі № 910/15792/20). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з АТ «СЕНС-БАНК» на користь [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 5050,00 грн. Заходи забезпечення позовну, вжиті ухвалою суду від 01.06.2018 у справі № 621/626/18 підлягають скасуванню на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, оскільки вони були вжиті для забезпечення позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Outcome: approved