Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини, разом із рідним братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку за цією адресою, в порядку спадкування за законом після його смерті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являючись спадкоємцем за законом, не може оформити свої спадкові права через відсутність підтвердження факту спільного проживання разом зі спадкодавцем на день його смерті. Відповідач [PERSON] надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с.64). Представник Запорізької територіальної громади, в особі Запорізької міської ради надав відзив в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що позивачкою не надано достатньо належних і допустимих доказів, які свідчили про фактичне проживання позивачки у 2015 році за адресою реєстрації спадкодавця. Представник відповідача зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим питання визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на даний час є передчасним, проти задоволення вимоги в цій частині - заперечує. Просить витребувати у Департаменту адміністративних послуг ЗМР щодо зареєстрованих осіб за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с.57-58). В заяві представника Запорізької територіальної громади, в особі Запорізької міської ради, про розгляд справи без його участі зазначено, що за умови доведення позивачкою всіх обставин, на які вона посилається, то у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду (а.с.150). 18.02.2026 представник позивача адвокат Аворник Лариса Вікторівна надала суду письмові пояснення, в яких вказала, що після ознайомлення з матеріалами спадкової справи наданої приватним нотаріусом, їй стало відомо, що [PERSON] належала 21/50 частина домоволодіння [ADDRESS] , у зв`язку з чим вона уточнила позовні вимоги і просить визнати за [PERSON] право власності на вказану частину домоволодіння (а.с.185). Ухвалою суду від 28.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання на 27.08.2025. Ухвалою суду від 27.08.2025, за клопотанням сторін були витребувані певні докази спадкова справа після [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 29.10.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, також задоволено клопотання представник позивача про виклик свідків (а.с.140). Розгляд справи неодноразово відкладався, а в судовому засіданні оголошувалася перерва, у зв`язку з витребуванням доказів, неявкою учасників справи, та/або через відсутність їх належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, неможливість розгляду справи за наявними матеріалами і з інших причин. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позов підтримав. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, що відповідає положенню ч.3 ст. 211, ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, довідкою про причину смерті до форми № 106/о № 1922 від 06.06.2015 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.8-9, 88, 89-90). Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на 21/50 частину житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на домоволодіння від 14.06.1995 виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів Запорізького місткжитлоуправління (а.с.108). 17.04.2025 позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нарохи Ольги Василівни із заявою № 88 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , проте згідно з постановою приватного нотаріуса від 22.04.2025 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що нею був пропущений строк на прийняття спадщини. Згідно матеріалів спадкової справи № 27/2025, з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , звернулася лише позивачка (а.с.29, 86-116). Згідно відповіді № 06.4-02/02/2580 від 05.09.2025 Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, місце проживання [PERSON] , на момент його смерті [INFO] , було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою, станом на 06.06.2015, також були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 04.07.2014 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 25.10.1986 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 06.07.2000 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 13.04.1981 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 14.05.1981 по теперішній час (а.с.122). Згідно довідки № 77 від 23.04.2025 виданої головою квартального комітету № 28 Комунарського району міста Запоріжжя [PERSON] , [PERSON] , 1949 року народження, була зареєстрована та мешкала до 2016 року за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: син [PERSON] та чоловік [PERSON] (а.с.23). [PERSON] є сестрою [PERSON] та матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 12.02.1949 виданим Запорізьким ЗАГС, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.02.1954 виданим Запорізьким ЗАГС, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.1970 виданим Жовтневим районним ЗАГС м. Запоріжжя, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.10.1971 виданим Жовтневим районним ЗАГС м. Запоріжжя (а.с.10-13), повними витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050712900 та № 00050713164 від 17.04.2025 (а.с.100-101, 103-104); повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00050713255 від 17.04.2025 (а.с.106). Представником позивача надана копія листа АТ "Запоріжгаз" від 17.09.2025, в якому зазначено що [PERSON] з 21.11.2006 по час надання відповіді, обліковується як побутовий споживач природного газу в будинку [ADDRESS] , а також надана копія домової книги за вказаною адресою, з відмітками щодо зареєстрованих осіб, зокрема позивача (а.с.126-131). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили, що вони тривалий час підтримували дружні відносини з сім`єю [PERSON] та достовірно знають, що [PERSON] постійно проживала в будинку [ADDRESS] , в тому числі, разом зі своїм братом [PERSON] , на момент його смерті [INFO] , доглядала за ним, оскільки він потребував допомоги за станом здоров`я, а після його смерті займалася похованням. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст.ст.1216-1218, 1220-1221, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. В пункті 23 вказаної Постанови зазначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" (далі лист ВССУ від 16.05.2013), право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до пункту 9 листа ВССУ від 16.05.2013, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. Не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. За наведених обставин, встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника і чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Оскільки позовна заява, крім вимоги про встановлення вказаного факту, також містить вимогу про визнання права власності, такі вимоги підлягають розгляду саме в порядку позовного провадження. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів: показання свідків, письмові докази, - вказують, що [PERSON] постійно проживала разом із братом [PERSON] на день його смерті [INFO] , а тому вважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки є спадкоємцем другої черги, а згідно матеріалів спадкової справи спадкоємці попередньої черги відсутні. З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити з метою реалізації позивачем своїх спадкових прав. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved