Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

23.09.2025 представник позивача Руденко К.В. через систему «Електронний Суд» звернувся в суд із вказаним вище позовом, у якому просить: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № B06.13022.005191741 від 25.04.2019 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № B06.13022.005191741 , за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 63648,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) строком до 25.04.2021, зі сплатою процентів у розмірі 15,5 % річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості згідно графіку щомісячних платежів. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фнанс», укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № B06.13022.005191741 від 25.04.2019 року перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». 26.07.2023 між ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фнанс» та ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-38/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № B06.13022.005191741 від 25.04.2019 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс». Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає 159441,32 гривень, яка складається з: 44081,52 гривень - сума заборгованості за кредитом; 23889,52 гривень - сума заборгованості за відсотками; 91470,28 гривень -сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача до суду не з`явився, до позовної заяви долучив заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, поважну причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 25.04.2019 між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № B06.13022.005191741, за умовами якого відповідачу було надано у позику грошові кошти у розмірі 63648,00 гривень, строком до 25.04.2021. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору відповідачем належним чином не виконані, передбачена договором позики заборгованість не погашена. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-31/23, згідно з яким останнє отримало право вимоги за договором позики № B06.13022.005191741 від 25.04.2019 року. У подальшому, 26.07.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-38/23, згідно з яким останнє отримало право вимоги за договором позики № B06.13022.005191741 від 25.04.2019 року. Як вбачається з реєстру боржників №1 до даного договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № B06.13022.005191741 від 25.04.2019 року в сумі 159441,32 гривень, яка складається з: 44081,52 гривень - сума заборгованості за кредитом; 23889,52 гривень - сума заборгованості за відсотками; 91470,28 гривень - сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач не сплачує заборгованість за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому кредитору. Враховуючи викладене, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № B06.13022.005191741 від 25.04.2019 року у розмірі 67971,04 грн., складається з: 44081,52 гривень - сума заборгованості за кредитом; 23889,52 гривень - сума заборгованості за відсотками Щодо нарахування плати за обслуговування кредитною заборгованістю в сумі 91470,28 гривень, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, зокрема правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, а також положень Закону України «Про споживче кредитування», нарахування подібних платежів є нікчемним. Це стосується випадків, коли така плата не є оплатою за окрему, чітко визначену та реально надану послугу, а фактично є прихованою комісією за дії, які є обов`язком кредитодавця або вже включені до загальної вартості кредиту, що сплачується споживачем у вигляді процентів. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт надання відповідачу окремих та чітко ідентифікованих послуг, що виправдовували б стягнення плати за "обслуговування кредитної заборгованості". Дії банку з ведення обліку заборгованості, моніторингу кредиту чи надання інформації про стан боргу є невід`ємною частиною кредитного договору та входять до функціональних обов`язків кредитора, або ж мають надаватися споживачу безоплатно відповідно до вимог закону, зокрема, Закону України «Про споживче кредитування». Відтак, оскільки заявлена як плата за обслуговування кредитної заборгованості, не є платою за фактично надані та обґрунтовані послуги, а є необґрунтованим обтяженням для споживача, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення зазначеної суми 91470,28 грн., а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1038,02 грн. (42,5%). Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial