Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

29 січня 2026 року [PERSON] (далі [PERSON] , позивачка, спадкоємиця), через представника адвокатку Гренджа Вікторію Юріївну, звернулася до суду з вказаним позовом до Міжгірської селищної ради (далі селищна рада, рада, відповідач), який обґрунтовувала тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , у зв`язку з чим за ним відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшов житловий будинок під [ADDRESS] , земельні ділянки загальною площею 0,5631 га, відповідно до державного акту серії ІІІ-ЗК № 042897 від 10.07.1996 і право на земельну частку (пай) розміром 0,97 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0042683 від 11.04.1997. Позивачка, [PERSON] є єдиною належною спадкоємицею за законом, яка в установлений законом строк прийняла спадщину, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність оригіналів правоустановчих документів та через відсутність інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на зазначене вище нерухоме майно. Окрім цього відмова нотаріуса мотивована наявністю розбіжності в даті народження спадкодавця у записі про народження позивачки та його записі про народження. Обґрунтовуючи позов зазначеними вище обставинами та посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства позивачка просила встановити факт родинних відносин між нею і спадкодавцем та визнати за нею право власності на вище згаданий житловий будинок, земельні ділянки й право на частку (пай) в порядку спадкування за законом до майна померлого [PERSON] 30 січня 2026 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явився. Представниця позивача адвокатка Гренджа В.Ю. подала суду заяву від 23 лютого 2026 року, якою просила розглянути справу без участі позивачки та її представниці, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач Міжгірська селищна рада явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Міжгірською селищною радою. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Орієнтовно в 1965 році [PERSON] побудував житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,07 га, згідно державного акту про право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042897. Право власності на житловий будинок зареєстровано не було, проте в сільські раді він обліковувався за [PERSON] . Зазначені обставини доводяться випискою з погосподарської книги від 01.08.2024 № 369 (а.с. 20) та довідкою, виданою 17.01.2025 за № 2 Комунальним підприємством «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 21). Факт будівництва й наявності зазначеного житлового будинку, а також його технічні характеристики підтверджуються технічним паспортом від 29.08.2024 (а.с. 22- 33). Зміна номера будинку з 198 на 259 доводиться довідкою, виданою 01.08.2024 за № 370 старостою Голятинського старостинського округу Міжгірської селищної ради (а.с. 39). [PERSON] був власником земельних ділянок загальною площею 0,5631 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042897 (а.с. 40) та мав право на земельну частку (пай) розміром 0,97 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 11.04.1997 (а.с. 57). Довідкою Голятинського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 01.08.2024 № 372 (а.с. 18) підтверджується, що останнім місцем проживання [PERSON] був будинок [ADDRESS] . У зв`язку з смертю [PERSON] за ним відкрилась спадщина за його місцем проживання (ст. 1216, 1220 і 1221 ЦК України). [PERSON] заповіт за життя не складав, що підтверджується постановою нотаріуса від 06.12.2025 № 210/02-31 (а.с. 19), а тому спадкування за ним здійснювалось за законом (ст. 1217 та ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до довідки Голятинського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 01.08.2024 № 373 (а.с. 17) дружина [PERSON] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно з відомостями довідки Голятинського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 01.08.2024 № 372 (а.с. 18) разом з [PERSON] , [INFO] на час смерті [INFO] проживала його донька [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована в будинку 263. Факт родинних відносин позивачки і спадкодавця, а саме те, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] підтверджується такими документам в сукупності. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] її батьком є [PERSON] (а.с. 12). Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 13) підтверджується факт одруження [PERSON] та зміни прізвища на [PERSON] . Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14) підтверджується факт одруження [PERSON] та зміни її прізвища на [PERSON] . Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 15) та архівна довідка від 08.10.2025 № Н-1835/01-17 (а.с. 16) містять відомості про дату народження [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст.293 ЦПК України, суд вправі встановити факт, що має юридичне значення. Згідно з приписами п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. З врахуванням положень ст. 294 ЦПК України, зважаючи, що встановлення факту родинних відносин пов`язано з вирішенням спадкового спору встановлення зазначеного юридичного факту вирішується в порядку позовного провадження. Суд доходить висновку про обґрунтованість вимоги щодо установлення факту родинних відносин між [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] (батько) та [PERSON] , [INFO] (донька) й, відтак, про задоволення позову в цій частині з наведених мотивів. З врахуванням установлених обставин та правового регулювання право на спадкування за [PERSON] отримала [PERSON] , яка є донькою спадкодавця й належить до першої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Впродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, [PERSON] не подавала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, відтак уважалась такою, що прийняла спадщину оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, інших спадкоємців немає. До складу спадщини за [PERSON] увійшли: житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки загальною площею 0,5631 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042897 (а.с. 40), а також право на земельну частку (пай) розміром 0,97 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 11.04.1997 (а.с. 57). За замовленням спадкоємиці було виготовлено технічну документації з метою встановлення (відновлення) меж земельних ділянок належних [PERSON] на підставі зазначеного державного акту. За результатами зазначених робіт було відновлено межі ділянок та присвоєно кадастрові номера земельним ділянкам: 2122481200:05:002:0142 площею 0,07 га цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: урочище «Біля будинку», с. Голятин, Хустський район, Закарпатська область; 2122481200:05:002:0141 площею 0,1239 га цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: урочище «Біля будинку», с. Голятин, Хустський район, Закарпатська область; 2122481200:05:001:0024 площею 0,13518 га цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: урочище «Лонціське», с. Голятин, Хустський район, Закарпатська область. У межах визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку, позивачка звернулася до Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявою про прийняття спадщини за майном померлого [INFO] [PERSON] , на підставі якої державним нотаріусом 09.12.2005 було заведено спадкову справу №210-2005 (номер у Спадковому реєстрі №38878837), що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру № 78173151 від 29.08.2024 (а.с. 11). Державним нотаріусом було відмовлено в учиненні відповідної нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, на підставі підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок № 296/5) відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Крім цього нотаріус встановив, що згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану, при реєстрації народження [PERSON] , [INFO] батьком зазначено [PERSON] , [INFO] , а дата народження спадкодавця зазначена [INFO] , що не дало йому точної змоги встановити родинні стосунки. Державний нотаріус постановив відмовити у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину позаяк остання не подала оригінали документів (на підтвердження права власності на майно) та через відсутність відповідної інформації про зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності й через розбіжності в даті народження спадкодавця. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії була винсена нотаріусом 06 грудня 2025 року (а.с. 19). Відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Правовідносини щодо права власності до 01 січня 2004 року регламентувались розділом ІІ Цивільного кодексу УРСР. Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 було висловлено правову позицію, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Питання набуття права власності, зокрема й на житловий будинок, у 1965 році регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта. Відповідно до вказаних нормативних документів громадяни вправі були, зокрема, придбати або побудувати для себе на праві особистої власності житлові будинки. Тобто законодавче регулювання на час будівництва [PERSON] житлового будинку в 1965 році передбачало набуття права особистої власності на житловий будинок внаслідок його будівництва. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час завершення будівництвом житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. Вказаним нормативним актом було передбачено реєстрацію права власності на житло тільки в містах та селищах і не встановлювалась можливість такої в сільських населених пунктах. Відповідно до практики правозастосування діючого законодавства, викладеної в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами». Факт будівництва й набуття [PERSON] права власності на житловий будинок доводиться випискою з погосподарської книги від 01.08.2024 № 369 (а.с. 20) та довідкою, виданою 17.01.2025 за № 2 Комунальним підприємством «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 21). Факт будівництва й наявності зазначеного житлового будинку, а також його технічні характеристики підтверджуються технічним паспортом від 29.08.2024 (а.с. 22- 33). Зміна номера будинку з 198 на 259 доводиться довідкою, виданою 01.08.2024 за № 370 старостою Голятинського старостинського округу Міжгірської селищної ради (а.с. 39). Відтак [PERSON] набув у власність житловий будинок [ADDRESS] внаслідок його будівництва (створення) та він увійшов до спадкової маси в спадщині, яка відкрилась за ним [INFO] . Окрім цього до складу спадщини за [PERSON] увійшли право на земельну частку (пай) розміром 0,97 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 11.04.1997 (а.с. 57) та, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042897, земельні ділянки: 2122481200:05:002:0142 площею 0,07 га цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: урочище «Біля будинку», с. Голятин, Хустський район, Закарпатська область; 2122481200:05:002:0141 площею 0,1239 га цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: урочище «Біля будинку», с. Голятин, Хустський район, Закарпатська область; 2122481200:05:001:0024 площею 0,13518 га цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: урочище «Лонціське», с. Голятин, Хустський район, Закарпатська область. Враховуючи наведене суд встановив, що позивачка, як єдина спадкоємиця за законом за померлим батьком [PERSON] , яка прийняла спадщину набула право на спадкування за ним всього зазначеного вище майна й права, котре увійшло до складу спадщини. Суд не встановив обставин, передбачених статтею 1244 ЦК України, які мали б наслідком усунення позивачки від спадкування за [PERSON] та обставин, які б свідчили, що спадкування позивачкою за [PERSON] порушує права чи законні інтереси третіх осіб. Відтак суд висновує, що у позивачки виникло право на набуття у власність зазначеного об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом, при цьому наявні формальні перешкоди для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємиці, які не впливають на зміст цього права. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності як складової верховенства права) зазначеної норми, позицію викладену в п. 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до приписів ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних вище норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб визнання права. Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved