Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 863546 від 04.07.2023 у розмірі 43 735,97 грн та судові витрати. Короткий виклад доводів позову Позовна заява ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» обґрунтована тим, що 04.07.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір № 863546, відповідно до якого відповідачці надані кредитні кошти в сумі 5500,00 грн на умовах строковості, платності, зворотності. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало в повному обсязі, надавши кредитні кошти, проте [PERSON] борг не погасила. 21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 21062024, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», в тому числі і до відповідачки. Сума боргу відповідачки еред ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» станом на день подачі позову складає 43735,97 грн, із якої прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 5499,96 грн, заборгованість по відсотках - 38236,01 грн. Вказану суму боргу позивач просить стягнути із відповідачки. Відзив на позовну заяву не надходив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 19.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача на адресу суду надіслав клопотання, в якому просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, надав згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідачка про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Суд, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд призначив проголошення рішення о 12-30 год. 02.03.2026. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 04.07.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір № 863546 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» (далі договір №863546), відповідно до якого [PERSON] надані кредитні кошти в сумі 5500,00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] строком на 360 днів зі сплатою процентів 2,2% в день, який підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором К655, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (а.с. 15-34, 41). Також 04.07.2023 відповідачкою електронним підписом підписано паспорт споживчого кредиту та додаток № 1 до договору № 863546 від 04.07.2023, в яких зазначено графік платежів: дата та сума видачі кредиту, порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів), загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка та ін. (а.с. 35-36, 37-39). Договором та додатками до нього встановлено: строк кредитування 360 днів, кількість днів у розрахунковому періоді 15, дата надання кредиту 04.07.2023, дата погашення кредиту 28.06.2024, реальна річна процентна ставка 103110,35 %, загальна вартість кредиту 49060,00 грн, сума кредиту 5500,00 грн, сума процентів за користування кредитом 43560,00 грн. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувало відповідачці 04.07.2023 на картку № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 5500,00 грн, що доводиться листом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» (ТОВ «ПЕЙТЕК») від 30.09.2025 (а.с. 44). У порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала та допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», вбачається, що заборгованість за договором № 863546 від 04.07.2023 станом на 21.06.2024 становить 43735,97 грн, із якої прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 5499,96 грн, заборгованість по відсотках нарахованих до 20.06.2024 в розмірі 38236,01 грн (а.с. 45-58). 21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», в тому числі і до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 863546 від 04.07.2023 на загальну суму 43735,97 грн, з яких: 5499,96 грн - тіло кредиту, 38236,01 грн - проценти, що підтверджується витягом із реєстру боржників до договору факторингу№21062024 від 21.06.2024 (а.с. 59-68, 69). 16.10.2025 ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» на адресу відповідачки направлено досудову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 73). Застосовані судом норми права Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову із таких підстав. Наявними у справі доказами доведено факт укладення кредитного договору № 863546 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами кредитного договору № 863546 від 04.07.2023 [PERSON] , первісним кредитором надано кредит в розмірі 5500,00 грн. Із розрахунку боргу вбачається, що [PERSON] не виконала договору, не сплатила борг за наданим кредитом в розмірі 5499,96 грн. Саме ця сума боргу на кредитом підлягає стягненню. Вирішуючи спір в частині стягнення процентів, суд доходить таких висновків. Згідно із умовами договору строк кредитування склав 360 днів, дата погашення кредиту 28.06.2024, процентна ставка 2,2 % в день. Згідно приписів пункту 8 частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», процентна ставка, її тип та порядок обчислення встановлюється у договорі і є істотною умовою цього договору. Разом із тим, 22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2024 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, п. 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 % (що не перевищує денну процентну ставку, визначену в договорі), в період часу з 22.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що починаючи із 23 квітня 2024 року та до 28 червня 2024 року позивач неправомірно продовжував нарахування процентів за ставкою 2,2 в день. Крім того, при вирішенні питання про стягнення заборгованості за відсотками які позивач просив стягнути в сумі 38236,01 грн нараховані за 360 днів при наданому кредитові 5500 грн суд зазначає, що нарахований позивачем розмір процентів не є співмірним із тілом кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами. У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial