Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 22968,86 грн за кредитним договором №1319648, укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] 21 лютого 2024 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №1319648. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальникові кредит у сумі 4700,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти (плату за користування грошовими коштам) на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. 29 квітня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-09/25, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за кредитним договором №1319648. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 22968,86 грн, з яких: 4699,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15275,00 грн. - заборгованість за відсотками; 2993,9 грн - заборгованість за пенею. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погасив, то просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 22968,86 грн заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача на розгляд справи не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання неодноразово не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 21 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №1319648. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальникові кредит у сумі 4700,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти (плату за користування грошовими коштам) на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено строк кредитування 360 днів. Первісний кредитор надав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку той вказав при оформленні кредиту. 29 квітня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-09/25, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за кредитним договором №1319648. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 22968,86 грн, з яких: 4699,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15275,00 грн. - заборгованість за відсотками; 2993,9 грн - заборгованість за пенею. В ході дослідження наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 1319648 від 21 лютого 2024 року про надання коштів на умовах кредиту станом на 29 квітня 2025 року судом встановлено, що в період з 03 квітня 2024 року по 08 жовтня 2024 року відповідачем на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором сплачено 0,04 грн тіла кредиту, 27025,00 грн нарахованих відсотків за користування кредитом та 6406,1 грн штрафних санкцій. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Водночас, суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно розмір заборгованості за відсотками по кредитному договору №1319648 від 21 лютого 2024 року слід розраховувати виходячи із того, що процентна ставка по кредиту у розмірі 2,5% могла бути застосована лише до 21 квітня 2024 року, у розмірі 1,5% починаючи з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року, у розмірі 1% починаючи з 20 серпня 2024 року по 15 лютого 2025 року. Таким чином заборгованість по відсотках по цьому договору становить 24040,50 грн (4700 грн х 2,5% х 61 день = 7167,50 грн; 4700 грн x 1,5% x 120 днів = 8460,00 грн.; 4700х1%х179 дні =8413,00 грн). При цьому, суд врахував, що відповідно до п.1.5.2 Договору знижена процентна ставка розміром 2%, обумовлена строком на 30 днів могла застосовуватись при умові внесення позичальником у строк до 22.03.2024 року коштів у сумі не менше першого платежу, визначеного у графіку платежу. Однак [PERSON] вказаних вимог не дотримався, тому процентна ставка застосована судом до розрахунку за цей період становить 2,5 %. Виходячи з наведеного відповідач за кредитним договором №1319648 від 21 лютого 2024 року за весь період користування кредитом мав сплатити в цілому 24040,50 грн. відсотків, а також повернути тіло кредиту у розмірі 4699,96 грн. Загалом сума до повернення складає 28740,46 грн. (24040,50 + 4699,96 грн.). Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так як відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, пеня не може бути стягнута, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором №1319648 від 21 лютого 2024 року сплачено загалом 33431,14 грн, то суд прийшов до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором виконав повністю, відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі наведеного, ст.11, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: dismissed