Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 квітня 2003 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 02. Від шлюбу вони мають повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Вони з відповідачем не проживають разом, не ведуть спільного господарства, фактично не мають шлюбних стосунків. Між ними немає порозуміння у зв?язку з різними поглядами на сімейне життя та стосунки, втрачено почуття любові один до одного. Вона не має нічого спільного з відповідачем та не бажає жити разом з ним. Подальше спільне життя неможливе, збереження шлюбу буде суперечить її інтересам. Тому просить суд шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Ухвалою Тячівського районного суду від 02 жовтня 2025 року сторонам було надано строк для примирення та зупинено провадження в справі. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 26.04.2003 року виконкомом Петрівської сільської ради Великомихайлівського району, Одеської області, актовий запис № 02. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою. В судовому засіданні встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, фактично не мають шлюбних стосунків, між ними немає порозуміння у зв?язку з різними поглядами на сімейне життя та стосунки, втрачено почуття любові один до одного. Ухвалою Тячівського районного суду від 02 жовтня 2025 року сторонам було надано строк для примирення та зупинено провадження в справі, однак в наданий строк для примирення сторони не примирились. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сім`я розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам позивача. За таких обставин,

Outcome: approved