Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 12.06.2025 відбулось залиття його квартири з квартири [ADDRESS] поверхом вище, яка належить відповідачу. Факт залиття підтверджується Актом про залиття, складений 12.06.2025 в присутності комісії у складі майстра рем.дільниці, слюсарів-сантехніків. За результатами обстеження було виявлено в квартирі [ADDRESS] ряд слідів залиття, а саме в кухні та кімнаті на стіні відшаровані шпалери та фарбування стелі. 11.07.2025 позивачем для проведення належної оцінки нанесеної шкоди було замовлено будівельно-технічне експертне дослідження, відповідно до якого розмір майнової шкоди завданої внаслідок залиття квартири відповідачем становить - 122000,00 грн. Крім того, позивач зазнав моральних страждань, які оцінює у 10000,00 грн., що полягають у негативних емоціях та переживаннях, що спричинили йому значний душевний дискомфорт та порушили звичний спосіб життя. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача 122000,00 грн. - майнову шкоду, 10000,00 грн. - моральну шкоди та судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.07.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З наявної в матеріалах справи заяви вбачається, що представник позивача просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2022, що зареєстровано в реєстрі за №231 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. (а.с. 5-8). Згідно акту ЖЕД-305 від 12.06.2025, останній складено за результатом обстеження на предмет залиття квартири [ADDRESS] , вище розташованою квартирою [ADDRESS] , яка знаходиться на четвертому поверсі. Відповідно до акту від 12.06.2025 при комісійному обстеженні виявлені сухі старі сліди залиття: в кухні сліди залиття: на стінах (шпалери), стеля фарбування (відшарування); в першій кімнаті сліди залиття: на стінах (шпалери), стеля побілка (жовті плями); в другій кімнаті сліди залиття: на стінах (шпалери), стеля (шпалери) відшарування. Доступу у вище розташовану квартиру [ADDRESS] для обстеження та встановлення причини періодичного залиття мешканцями надано не було. На момент проведення обстеження витоки відсутні. Зі слів мешканця квартири [ADDRESS] періодичне залиття його квартири відбувається через самовільно перероблені відповідачем прилади опалення. Відповідно до висновку експертної організації ТОВ «АрхіБудАльянс» вартість ремонту складається із вартості робіт, вартості будівельних матеріалів. Вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди з урахуванням фізичного зносу) для усунення наслідків залиття квартири [ADDRESS] , станом на час проведення дослідження, становить 122000,00 грн. (а.с.10-17). Щодо позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди внаслідок залиття. За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положення ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з роз`ясненням Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 № 12/20-11-1975) факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної сторони є обов`язковою. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; дата аварії, її характер та причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та про обсяг робіт для усунення його наслідків. З наведеного слідує, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування майнової шкоди позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири саме з вини відповідача, зокрема, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, у якому містяться відомості про факт залиття, винну особу, причини залиття, завдані пошкодження та обсяг робіт для їх усунення. Аналогічної позиції викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2125цс16 від 23.07.2017, в який було зазначено, що позивачі не надали комісійного акту, складеного за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також причини затоплення та завдані пошкодження, а суди попередніх інстанцій, установивши факт залиття квартири, не з`ясували причини залиття квартири позивачів та не установили особу, відповідальну за завдану шкоду. Наданий позивачем акт від 12.06.2025 суд приймає критично, оскільки останній не містить відомостей про дату залиття, а також висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідні для усунення наслідків залиття; у акті відсутні відомості про обстеження квартири відповідача. Крім того у наданому акті відсутні висновки комісії про особу, що заподіяла шкоду, обсяг робіт, необхідний для усунення наслідків залиття, також з вказаного акту, вбачається, що на момент огляду залиття не відбувалося. Крім того, даний акт складено без повідомлення та у відсутності відповідача, присутність якого є обов`язковою. В матеріалах справи також відсутні докази, які б свідчили про те, що позивачем вживались заходи для повідомлення відповідача про прибуття комісії для складання зазначеного акту та про відмову відповідача приймати участь у зазначеному дослідженні квартири позивачів. Зважаючи на зазначене, даний акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди саме з вини відповідача. Щодо вказаного позивачем розміру шкоди, слід вказати наступне. Так, в обґрунтування вказаних вимог позивачами надано експертну оцінку завданих збитків та вартості відновлення, складений директором ТОВ «АрхіБудАльянс» [PERSON] , відповідно до якого розмір матеріальних збитків, який завдано позивачеві в результаті залиття квартири [ADDRESS] , станом на момент складання даного звіту становить 122000,00 грн. Відповідно до відкритих джерел, ТОВ "АрхіБудАльянс" має право займатися наступними видами діяльності: 41.10 Організація будівництва будівель, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у.;43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 Штукатурні роботи; 43.32 Установлення столярних виробів; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.34 Малярні роботи та скління; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.91 Покрівельні роботи; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 71.11 Діяльність у сфері архітектури; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 73.11 Рекламні агентства; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у. Відповідно до ч. 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладенйи у постановівід 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, відповідно до якого висновок експерта не є належним та допустимим доказом якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що такий висновок підготовлено для подання до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що долучена позивачем експертна оцінка в даному випадку не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру майнової шкоди. Також, суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи будь-яких доказів того, що в квартирі позивача відбулось залиття з вини відповідача суду не надано, а дані твердження оцінювача ґрунтуються як на поясненнях позивача [PERSON] , який є особою, зацікавленою у розгляді справи, так і на акті ЖЕД-305 від 12.06.2025, який визнається судом неналежним доказом. Також, окремо оцінку збитків, що могли бути завдані залиттям 12.06.2025, експертом не визначено, а в акті огляду відображено ряд пошкоджень, які відсутні у акті ЖЕД-305. Наведене також ставить під сумнів достовірність та правильність визначення розміру шкоди, а тому не може бути враховано судом. Крім того, з наданого позивачем експертної оцінки завданих збитків та вартості відновлення також не можливо встановити причину затоплення квартири позивача. При цьому жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення причини залиття квартири позивача. Також, згідно з п. 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1992 № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до змісту ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Позивач у позовній заяві вказує на те, що відповідач [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] та здійснив залиття квартири позивача. Проте, відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою - [ADDRESS] . Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України письмові матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] проживає або є власником квартири [ADDRESS] , а також відсутні клопотання щодо витребування інформації про власників/користувачів квартири [ADDRESS] для визначення належного кола відповідачів. Відтак, суд приходить до висновку, що сторона позивача не надала суду належні, достовірні та достатні докази, що саме з вини відповідача [PERSON] сталося залиття квартири позивача. Крім того, докази причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками відсутні. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов такого висновку. Позивач внаслідок залиття квартири було завдано моральну шкоду, яка виразилась у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживанням з приводу залиття та пошкодження квартири. Також через залиття було порушено звичний та розмірений спосіб життя, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання свого власного часу для вирішення проблем пов`язаних з усуненням наслідків залиття. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При цьому на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, ним не надано суду жодного доказу. Крім того, дослідженими доказами спростовано доводи позивача про протиправну бездіяльність відповідача по відношенню до позивача. За таких обставин, враховуючи також, що вимога про відшкодування моральної шкоди в даному випадку є похідною від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 10000,00 грн у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, в той час як позивач повинен довести факт шкоди та завдання її певною особою. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо заподіяння саме відповідачем шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача, протиправність його поведінки не доведено належними та допустимими доказами, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування як майнової так і моральної шкоди. Також відсутні належні докази в обґрунтування розміру заподіяної шкоди, що також виключає можливість задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed