Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері дитини. Позов мотивано тим, що 20 грудня 2023 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, про було внесено відповідний актовий запис Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Рішенням Виноградівського районного суду від 17.09.2025 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до судового наказу у справі № 299/5617/25 від 14.11.2025 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі однієї четвертої частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі стан здоров`я позивачки не дозволяє їй працевлаштуватися, а її стан здоров`я не дозволяє їй самостійно забезпечувати собі нормальний матеріальний рівень її життя. Вказує, що відповідач перебуває на військовій службі за мобілізацією здоровий, працездатний, має регулярний дохід і в змозі сплачувати аліменти на її утримання в розмірі визначеному СК України. З вказаних підстав просить стягувати з відповідача, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи із 23.12.2025 до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду подала клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд такі задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що такі обставини як укладення шлюбу, народження дитини, розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, визнає. Такі обставини дійсно мали місце. Щодо вимог про стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини до досягнення їх спільною дитиною трьохрічного віку, то просив визначити такий розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень. Вказав, що заробітну плату за місцем служби витрачає на лікування отримане після бойового поранення, також винаймає житло, а з врахуванням відрахувань із заробітної плати аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 доходів, його матеріальне становище погіршилося і він не в змозі сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини у розмірі який вона просить. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, [PERSON] та [PERSON] з 20 грудня 2023 року по 17.09.2025 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачкою. Рішенням Виноградівського районного суду від 17.09.2025 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до судового наказу у справі № 299/5617/25 від 14.11.2025 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі однієї четвертої частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, суд виходив з наступних мотивів та норм права. Згідно ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 81 СК України, перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, затверджується Кабінетом Міністрів України (Постанова КМУ від 26 лютого 1993 року № 146). Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами доданими до позовної заяви, позивачка має незадовільний стан здоров`я, потребує лікування та відсутністю можливості повноцінно працювати, так як доглядає за дитиною до 3-х річного віку, В свою чергу будь-яких даних про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших утриманців, наявності стягнення по будь-яким іншим виконавчим документам. Доказів про розмір отримуваного відповідачем доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Разом з цим судом встановлено, що спір між сторонами виник лише в частині розміру аліментів, які необхідно стягувати на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів на утримання позивачки, в межах заявлених позовних вимог, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, наявність у відповідача постійного місця праці, добрий стан здоров`я відповідача, а також його можливість надавати матеріальну допомогу дружині. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково та з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення коштів на утримання з 24 грудня 2025 року та до досягнення дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Згідно до статті 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць слід допустити до негайного. Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved