Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла з Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за підсудністю цивільна справа № 279/7627/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Іванкіський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства, в якій просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження дитини. В обґрунтування позову вказує про те, що з він та відповідач починаючи з 2022 року та по 01.07.2025 проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, так як відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25.05.2018, але з моменту спільних відносин з ним з цивільним чоловіком не була у стосунках. В шлюбі відповідача та [PERSON] [INFO] народилася дитина [PERSON] . Рішенням Іванківського районного суду Київської області шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано. 01.07.2025 він та відповідач зареєстрували шлюб. Так як він та відповідач на час народження дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі, то запис про батька дитини здійснено за прізвищем та громадянством матері та батька [PERSON] , а ім`я та по батькові батька дитини записані [PERSON] , оскільки на момент реєстрації дитин громадянина Республіки Ірак не вдалося знайти та встановити адресу проживання. Він з відповідачем проживають однією сім`єю, піклується про свого сина [PERSON] , забезпечує матеріально та приймає участь у його вихованні. Також згідно висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження ймовірність того, що позивач є біологічним батьком дитини в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%. За таких обставин, враховуючи, що позивач є його біологічним батьком є необхідність у визнанні його батьківства у судовому порядку, що в свою чергу буде підставою для внесення змін в актовий запис про народження. Ухвалою суду від 04.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує про внесення змін в актовий запис. Третя особа [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Іванкіського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що 25.05.2018 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , за актовим записом № 1014. Від спільного проживання у шлюбі у них народився син. [PERSON] , народився [INFO] у смт. Іванків. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 9). З 2022 року та по 01.07.2025 [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 18.02.2025 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11-13). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 01.07.2025 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб за актовим записом 147. Прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 10). [PERSON] народилася [INFO] у с-щі Нові Білокоровичі. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] її батьками вказані батьком [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії рішення про визначення прізвища та по-батькові новонародженої дитини № 73 від 23.12.2022 виданого Поліською селищною радою восьмого скликання Вишгородського району Київської області вирішено, що прізвище новонародженої дитини, яка народилася [INFO] від матері [PERSON] , 1998 року народження та від батька [PERSON] , 1995 року народження, громадянина Республіки Ірак, адреса проживання (перебування), якого встановити не вдалося, за прізвищем матері « [PERSON] » та по-батькові « [PERSON] » (а.с. 14). Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 24.10.2025 № 48892, складеного ТОВ «Мама папа», ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження складає 99,999999% (а.с. 15-31). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. В свою чергу у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 (надалі за текстом Постанова Пленуму) відзначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК ( 2947-14 )зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 4 Постанова Пленуму визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Окрім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Однак, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-текст є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року). Аналогічні висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 18.11.2020 року у праві № 159/3926/18 (провадження № 61-13142св20) та від 02.03.2020 року у справі № 530/1231/16-ц (провадження № 61-43301св18). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що норма ч.2 ст. 128 СК України існує в редакції з часу набрання даним кодексом чинності, тобто ще з 01.01.2004, в той час як рішення у справі Калачова проти Російської Федерації № 3451/05 було ухвалено лише 07 травня 2009 року. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Ураховуючи зазначене суд вважає, що наявність кровного споріднення між позивачем [PERSON] і дитиною [PERSON] , доведено належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом висновком експерта за результатом проведення судово-генетичної експертизи, яка на сьогодні є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, а відтак доводи викладені позивачем у змісті позову на обґрунтування визнання свого батьківства стосовно дитини народженої [PERSON] фактично знайшли своє доказове підтвердження. У зв`язку з чим суд вважає, що позов в частині основної позовної вимоги про виключення відомостей про особу, яка записана батьком дитини, як батька з актового запису про народження дитини та про визнання батьківства є обґрунтованим, а тому в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження. Відповідно до ч.1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У відповідності до положень підпункту 2.16.4 пункту 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Крім того, відповідно до положень першого абзацу пункту 9 Постанови Пленуму, резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства (материнства) має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином, суд вважає необхідним навести у змісті резолютивної частини даного рішення також те, які зміни необхідно внести до актового запису про народження внаслідок задоволення позову в частині визнання батьківства. Згідно ч.1-2 ст. 148 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Позивач [PERSON] в позовній заяві порушив питання про зміну прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », а по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » саме у зв`язку з встановленням батьківства. В свою чергу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , який є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , заперечень проти заявлених позовних вимог щодо зміни прізвища дитини не надав, що суд сприймає як фактично надану ним згоду на зміну прізвища дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, ч. 3 ст. 145 СК України передбачає, що спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, згідно ч. 5 ст. 148 СК України, у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Окрім того, згідно ч.1 ст. 147 СК України, по батькові дитини визначається за іменем батька. У зв`язку з вище зазначеним суд, за умов задоволення основної позовної вимоги про виключення відомостей про особу, яка записана батьком дитини, як батька з актового запису про народження дитини та про визнання батьківства, вважає за можливе задовольнити також і похідну вимогу про внесення змін в актовий запис про народження дитини, яка не досягла віку семи років, щодо її прізвища та по батькові. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved