Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ» через систему "Електронний суд" звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №167651 від 15.01.2025 р. у розмірі 46504,80 гр., що складається з 25302 гр. - боргу за тілом кредиту, 20101,80 гр. - боргу за відсотками, 1101 гр. - боргу за комісією, а також судові витрати (судовий збір у сумі 2422,40 гр. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гр). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.01.2025 р. між ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" і [PERSON] у відповідності до Закону України "Про електронну комерцію" було укладено вказаний кредитний договір у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, на суму 25 302 гр., який складається з індивідуальної частини, що містить персональні умови кредитування позичальника, графік платежів, та публічної частини, яка є спільною для всіх клієнтів кредитодавця й розміщена на його сайті. На виконання даного кредитного договору ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" перерахувало позичальнику на його платіжну картку обумовлену суму коштів, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання, а відповідач повинен був повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в порядку та строки, визначені договором. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість, яка на дату подання позовної заяви становить 48 704, 80 гр. з яких: 25302 гр. борг за тілом кредиту, 20101,80 гр. борг за несплаченими відсотками за користування кредитом, 1101 гр. борг за комісією, 2200 гр. борг за штрафними санкціями. 16.04.2025 р. ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" і ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" уклали договір факторингу № 16042025, згідно умов якого позивач, як новий кредитор, набув право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Тому дану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив проводити судовий розгляд без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час судового засідання повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Як встановлено із матеріалів справи, порядок надання кредиту в ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" визначено Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС". У Договорі про споживчий кредит у публічній його частині ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" визначило умови кредитування, які пропонує Товариство загально для всіх позичальників. 15.01.2025 року [PERSON] ознайомилася з основними умовами кредитування у ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" та запропонованою ним публічною пропозицією, на підтвердження чого до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту, а також подала заявку на видачу кредиту №100740745, які підписала одноразовим ідентифікатором b1d1208f. Після ознайомлення з основними умовами кредитування, [PERSON] в електронній формі уклала з ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" договір про споживчий кредит №167651, який підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 59f72790, за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 2.6 договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно з п. 2.6 договору, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором (п. 2.1). Сума кредиту становить 25302 гр. Надається не пізніше наступного дня після укладення договору в такому порядку: у розмірі 13371 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №158784 від 30.10.2024, укладеним із кредитодавцем; у розмірі 7629,24 грн на рахунок позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 4301,34 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини (п. 2.2.1). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 270,00 % річних. Тип процентної ставки - фіксована (п. 2.3). Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн (п. 2.4). Комісія за надання кредиту становить 4301,34 грн. що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору… (п. 2.5). Загальний строк кредитування 168 днів, із 15.01.2025 до 02.07.2025 (п. 2.6). Денна процентна ставка 24415,14 % (п. 2.7.1). Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 3279,02 % річних (п. 2.8). На підтвердження факту перерахування [PERSON] 15.01.2025 7629,24 грн на карту [NUMBER] за договором №167651 позивач надав інформаційну довідку. Про те, що картка № [NUMBER] належить [PERSON] , свідчить повідомлення АТ "Універсал Банк" № БТ/Е-1642 від 16.01.2026. Також у цьому ж повідомленні зазначено, що фінансовим номером телефону є [NUMBER] . Саме такий номер телефону вказаний як фінансовий у спірному договорі. Звертаючись до суду зі вказаним позовом, позивач зазначив, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №167651 від 15.01.2025 перейшло до нього на підставі договору факторингу № 16042025, який укладено 16.04.2025 між ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ". Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 (Реєстр прав вимог № 4), ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 167651 від 15.01.2025, а саме: 25302 гр. - зоборгованість за основним зобов`язанням, 20101,80 гр. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1101 гр. - заборгованість за нарахованою комісією, 2200 гр. - заборгованість по штрафах, що складає загальну суму 48704,80 гр. Факт реального переходу права вимоги ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до відповідачки підтверджується самим договором факторингу та витягом з Додатку № до договору факторингу, а також актом приймання-передачі Реєстру №4 і платіжною інструкцією. До стягнення ж позивач заявляє тільки 46504,80 гр. із яких 25302 гр. - заборгованість за тілом, 20101,80 гр. - заборгованість за відсотками, 1101 гр. - заборгованість за комісією. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного/неналежного виконання умов кредитного договору. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). З урахуванням описаних вимог законодавства, суд дійшов переконання, що ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №167651 в електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" свої зобов`язання за договором №167651 від 15.01.2025 виконало в повному обсязі, перерахувавши на користь відповідачки 7629,24 гр. Як указано вище та підтверджується карткою обліку виконання договору, [PERSON] після перерахування на її корись кредитних коштів не повернула їх, хоча, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, кредитодавець нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився. [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Заперечень від останньої з даного приводу до суду не надходило. Відповідачка не підтвердила факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту та процентів. Будь-яких заперечень не висловлювала ні щодо факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, ні щодо суми заборгованості, яка нарахована ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС". З урахуванням указаного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25302 гр., а також за процентами в сумі 20101,80 гр. підлягають до задоволення. Щодо нарахованої заборгованості за комісією в сумі 1101 гр. суд зазначає таке. Пунктом 2.4 договору про споживчий кредит №167651 від 15.01.2025 передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а саме: 1,00 грн - знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту та 100,00 грн - стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту. Водночас у договорі не зазначено конкретного переліку послуг кредитодався, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці, та за які встановлена щомісячна комісія. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". За обставинами цієї справи пунктом 2.4 договору про споживчий кредит №167651 від 15.01.2025 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Враховуючи наведене, суд уважає, що положення кредитного договору №167651 від 15.01.2025 про зобов`язання позичальниці сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемними. Відтак, позивачем у даній справі безпідставно заявлено до стягнення заборгованість по комісії на суму 1101 грн. тому в цій частині позову слід відмовити. Факт переходу права вимоги до [PERSON] від ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" до ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" підтверджується описаними вище договором факторингу, реєстром прав вимог №4, актом приймання-передачі реєстру №4 та платіжною інструкцією, відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір, укладений між відповідачкою та первісним кредитором, договір факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів. Таким чином, позивач підтвердив своє право вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит №167651 від 15.01.2025. Після отримання права вимоги до [PERSON] , ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" не здійснювало будь-яких інших нарахувань. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови договору про споживчий кредит №167651 від 15.01.2025, у встановленому порядку та строки не погашала кредит та проценти за користування ним, позивач набув права вимоги за вказаним зобов`язанням на підставі описаного вище договору факторингу, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 45403,80 гр., із яких: 25302 гр. - заборгованість за тілом кредиту, 20101,80 гр. - заборгованість за процентами, а позовні вимоги заговорити частково, відмовивши у стягненні заборгованості за комісією за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. що підтверджується платіжною інструкцією. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2364,99 грн (2422,40 грн. 97,63 %) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 7000,00 гривень надав: договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, який укладений між АБ "Соломко та партнери" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ»; додаткову угоду № 25770894158 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025; акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Соломки О.В. та довіреність ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" на адвоката Соломка О.В. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Натомість відповідачка не подавала клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені нею також і обставини, за яких, як на її думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеними та обґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: partial