Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з відповідача на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 2022826858 від 15 лютого 2019 року в сумі 8 964 грн. 84 коп., судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 лютого 2019 року між [PERSON] та АТ «ОТП БАНК» був укладений кредитний договір № 22022826858. 18.08.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу №18/08/21, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги за кредитним договором № 2022826858 від 15 лютого 2019 року, у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 8 964 грн. 84 коп., з яких: 5 500 грн. заборгованість по тілу; 3 464 грн. 84 коп. заборгованість по відсоткам. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 грудня 2025 року підготовче засідання по даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник ТОВ « ЦИКЛ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, згідно змісту позовної заяви, розгляд справи прохав здійснювати за його відсутності.Не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений, шляхом направлення судової повістки поштовим зв`язком та розміщенням оголошення на веб сайті « Судової влади України» , причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 лютого 2019 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2022826858. 18 серпня 2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 18/08/21, відповідно до якого АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» приймає належні АТ «ОТП БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. З копії розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2022826858 від 15 лютого 2019 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором складає 8 964 грн. 84 коп., з яких: 5 500 грн. заборгованість по тілу; 3 464 грн. 84 коп. заборгованість по відсоткам. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами № 2022826858 від 15 лютого 2019 року, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованостей згідно кредитного договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконав, своєчасно кредитні кошти та відсотки банку не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Правильність розрахунку заборгованості за кредитними договорами № 2022826858 від 15 лютого 2019 року відповідачем не спростована. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором та договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 2022826858 від 15 лютого 2019 року в сумі 8 964 грн. 84 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 3 000 грн., які підтверджуються: договором про надання правової допомоги № 43453613 від 02 січня 2025 року, актом №2022826858 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 25 серпня 2025 року, додатковою угодою № №2022826858 від 25 серпня 2025 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн., оскільки, від відповідача до суду не надійшло клопотання про зменшення суми правничої допомоги із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що відповідає правовій позиції постанови ВС № 275/150/22 від 13 березня 2025 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 грн. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved