Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

19.11.2025 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , який на день своєї смерті не мав реєстрації місця проживання. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . За життя на випадок своєї смерті він своїм майном не розпорядився та заповіту не склав. Позивач є єдиним сином спадкодавця і єдиним спадкоємцем першої черги. З матір`ю позивача померлий розірвав шлюб ще в 1996 році, але всі троє продовжували проживали разом в зазначеній вище квартирі. В жовтні 2025 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Приватним нотаріусом Мігуновим С.О. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадку, а також за даними відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] на момент його смерті. На даний час [PERSON] бажає оформити спадщину після смерті батька, але в нотаріальному порядку цього зробити не може і для захисту свого спадкового права вимушений звернутись до суду, обравши такий спосіб захисту, як визнання права власності на це майно, а саме, на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 24-25). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2025 року у приватного нотаріуса Мігунова С.О. витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.26-27). В судове засідання сторони не з`явилися. До матеріалів позову долучено заяву позивача про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.4). 18.02.2026 року до канцелярії суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 35). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). На підтвердження родинного зв`язку позивач надав своє свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Згідно листа Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради №2682 від 17.09.2025 року, в реєстрі територіальної громади м. Нікополя відсутні відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням від 12 грудня 1995 року (а.с.9). Інші 2/3 частки у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру на підставі цього ж правовстановлюючого документа належать позивачу [PERSON] та матері позивача [PERSON] по 1/3 частці кожному. За життя [PERSON] не склав заповіту. Частина 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, як син спадкодавця, являється єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після його смерті. Інших спадкоємців першої черги не залишилось. З матір`ю позивача [PERSON] батько перебував в зареєстрованому шлюбу з 09 липня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09 липня 1986 року (а.с.16). Але шлюб було розірвано 14 травня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 грудня 2001 року (а.с.17). Зважаючи, що більше ніж п`ять років до часу смерті батька позивач з матір`ю проживали в їх спільній квартирі по [ADDRESS] , тож вона могла б відноситись до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , і саме тому позивач залучив її до участі у справі як відповідача. Позивач з матір`ю зареєстровані та постійно проживають у вищезазначеній квартирі по теперішній час, що підтверджується довідкою про склад сім`ї наданою ОСББ «Обрій-Н» від 11.05.2025 року за № 65 (а.с.7). Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав разом з батьком в квартирі по [ADDRESS] , співвласником якої він є, тож вважав себе таким, що спадщину після його смерті прийняв фактично згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Приватним нотаріусом Мігуновим С.О. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадку, а також за даними Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] на момент його смерті (а.с.8). Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 1221 ЦК України, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Зважаючи на той факт, що спадкодавець [PERSON] не мав зареєстрованого місця проживання на час смерті, тож місцем відкриття спадщини після його смерті є місцезнаходження належної йому 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, тобто м. Нікополь Дніпропетровської області. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивач не заявив про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч. 3 ст. 1286 ЦК України він як спадкоємець за законом вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька за законом, але у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання спадкодавця на момент смерті, він позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. Належність спадкодавцю спадкового майна доведено допустимими доказами та не викликає сумнівів у суду. Враховуючи викладене вище, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved