Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

04.04.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Бєлоущенка А.Ж. звернулася до суду з наданим позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна колишнього подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.04.2019 року шлюб розірвано. Від шлюбу у них є спільна дитина син [PERSON] , [INFO] . Частина спільного майна подружжя була поділена між ними на підставі договору від 23.09.2019 року про поділ спільного сумісного майна, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., зареєстрованого у реєстрі за № 4388. Крім того, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.09.2024 року в цивільній справі № 484/3280/24, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.01.2025 року, розділено інше майно подружжя. Після ухвалення такого рішення вона дізналася про наявність іншого майна, яке було придбане під час її шлюбу з [PERSON] , зареєстроване на його ім`я і не було включене у перелік майна, що було розділене нотаріальним договором та рішенням суду. Зокрема, - нежитлову будівлю, спортивний комплекс загальною площею 112,7 кв.м., що розташован а за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 10.05.2016 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за №5005004668658 вартістю 185 785 грн.; - сторожку, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 26,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 12.05.2016 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за № 5005004696920 вартістю 273 484 грн. 83 к.; - будівлю автогужову вагову загальною площею 30,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 12.05.2016 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за № 5005004711308 вартістю 49 619 грн. 60 к.; - земельну ділянку загальною площею 0,0024 га., розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 4810400000:06:045:0018, державна реєстрація 04.06.2013 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за № 5005004508687 вартістю 14 443 грн. 82 к.; - гараж загальною площею 32,0 кв.м., розташований в авто гаражному кооперативі «Москвич» буд. 163, місто Первомайськ, Миколаївська область, державна реєстрація 24.02.2011 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за № 5005004721650 вартістю 141 858 грн. 26 к.; - автомобіль марки «Toyota LAND CRUISER», 2018 року випуску, вартість якого не зазначена. Позивачка зазначає, що оскільки вказане майно було придбане під час шлюбу, воно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки частки у праві спільної сумісної власності є рівними, вона має право на частину такого майна. Добровільно розділити майно відповідач не бажає. За таких обставин просить суд визнати за кожним з них право власності по частині на вказане вище нерухоме майно, а також стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію за відчужений ним без її згоди автомобіль марки «Toyota LAND CRUISER», 2018 року випуску, вартість якого в позові не зазначена і розмір компенсації у позовних вимогах не визначений /т.1 а.с.2-7/. При цьому загальну вартість спірного майна позивачка визначила у 665 190 грн. 91 к. /т.1 а.с.5/. Ухвалою суду від 10.04.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що до неї не додано доказів щодо вартості транспортного засобу, а також щодо наявності транспортного засобу, його придбання під час шлюбу та відчуження; додані до позову копії документів, які належним чином не завірені; копії деяких документів неналежної якості, у зв`язку з чим їх зміст неможливо ідентифікувати. Також згідно Акту про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) від 04.04.2025 року позивачем не додано всіх документів, зазначених у додатках до позовної заяви. Також, позовна заява не містить зазначення ціни позову, хоча позов підлягає грошовій оцінці, а також обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Вартість автомобіля не включена в ціну позову і не врахована при сплаті судового збору /т.1 а.с.46/. Позивачкою недоліки позовної заяви не були усунуті, у зв`язку з чим ухвалою від 23.04.2025 року позовну заяву було повернуто позивачці /т.1 а.с.59/. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.05.2025 року ухвалу Первомайського міськрайонного суду від 23.04.2025 року про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції /т.1 а.с.81-83/. 05.06.2025 року справа повернулася до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Ухвалою суду від 11.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судовий розгляд на 25.07.2025 року /т.1 а.с.87/. 26.06.2025 року представниця відповідача адвокат Сотська С.О. подала відзив на позовну заяву, в якому заначила, що відповідач [PERSON] визнає позов частково, мотивуючи тим, що земельна ділянка по [ADDRESS] була набута відповідачем у порядку безоплатної приватизації відповідно до рішення Первомайської міської ради Миколаївської області від 12.04.2013 року, а тому є його особистою власністю і відповідно до ч.5 ст. 57 СК України поділу не підлягає. Також у відзиві зазначено, що гараж 30.03.2011 року був проданий [PERSON] за згодою позивачки, про що зазначено у тексті договору купівлі-продажу, а тому гараж також не може бути включений до переліку спільного майна подружжя. Також відповідач заперечував проти стягнення компенсації за частину автомобіля «Toyota LAND CRUISER», 2018 року випуску, посилаючись на те, що вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем 17.05.2018 року, а 06.02.2019 року, тобто у період шлюбу, він був перереєстрований на матір відповідача [PERSON] зі згоди позивачки, оскільки в сім`ї існували боргові зобов`язання. 20.03.20219 року мати відповідача подарувала вказаний автомобіль [PERSON] , а 25.05.2019 року вказаний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу був переоформлений на нового власника. Оскільки автомобіль належав відповідачу на підставі договору дарування, тобто був його особистою власністю, він міг ним розпоряджатися без згоди дружини. Після продажу вказаного автомобіля відповідач за виручені кошти придбав автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2017 року випуску і зареєстрував його на своє ім`я. 13.09.2019 року вказаний автомобіль був перереєстрований на ім`я позивачки [PERSON] і вона розпорядилася ним на власний розсуд 30.11.2019 року продала його. Відповідач [PERSON] погодився з тим, що у період шлюбу, 10.05.2016 року, була придбана нежитлова будівля спортивний комплекс площею 112,7 кв.м. по [ADDRESS] і зазначив, що не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на його частину. Також він вказав, що нежитлова будівля сторожка (має площу 9,9 кв.м, а не 26 кв.м.) та автогужова вагова є аварійними і потребують повного демонтажу, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження фізичного стану будівлі. За таких обставин відповідач просив задовольнити позов частково, визнати за кожним з колишнього подружжя право власності по частині нежитлової будівлі, спортивного комплексу по [ADDRESS] , а в іншій частині позовних вимог відмовити /т.1 а.с.116-118/. 28.08.2025 року від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, мотивована тим, що згідно отриманих на підставі ухвали суду даних з Територіального сервісного центру № 4842 встановлено, що за відповідачем [PERSON] було зареєстровано відчуження та придбання двох транспортних засобів у період шлюбу з позивачкою. Зокрема: - 28.09.2017 року - зареєстровано легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG 2015 VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ №4842; - 10.05.2018 року вказаний автомобіль перереєстровано на [PERSON] , видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842; - 17.05.2018 року - легковий автомобіль «Toyota LAND CRUISER» 150 УНІВЕРСАЛ В (далі - Toyota, 2018 р.в.) 2018 р.в., VIN № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842; - 06.02.2019 року - автомобіль Toyota, 2018 р.в. перереєстровано на гр. [PERSON] , [INFO] , видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 4842; - 20.03.2019 року - автомобіль Toyota, 2018 р.в. зареєстровано за [PERSON] згідно договору дарування, оформленого нотаріально, видано державний номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842; - 25.05.2019 року вищевказаний автомобіль перереєстровано на [PERSON] , видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842 згідно договору купівлі-продажу, укладеного в СТ. Представник позивачки зазначає, що вказані транспортні засоби були придбані за спільні кошти сторін, однак відповідачем було здійснено відчуження транспортних засобів без згоди позивачки, а кошти, отримані ним від продажу спільних транспортних засобів, витрачені не в інтересах сім`ї. При цьому середня вартість автомобіля Toyota LAND CRUISER становить 2 139 595 грн. 58 к., тобто вартість його частки - 1 069 797 грн. 79 к. Середня вартість автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG складає 1 149 117 грн. 12 к., тобто вартість його частки становить 574 558 грн. 56 к. З таких підстав позивачка просить стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію за вищевказані транспортні засоби, придбані в період шлюбу за спільні кошти та відчужені відповідачем без її згоди, всього 1 644 356 грн. 35 к., а також припинити право спільної сумісної власності на вказані автомобілі. В іншій частині позовні вимоги залишені без змін /т.1 а.с.160-165/. 16.09.2025 року представниця відповідача адвокат Сотська С.О. через систему «Електронний суд» подала відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначила, що автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG 2015 VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , був відчужений 10.05.2018 року за згодою позивачки, а виручені від його продажу кошти були витрачені на придбання 17.05.2018 року автомобіля Toyota LAND CRUISER» 150 УНІВЕРСАЛ В, 2018 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я відповідача. Після його продажу 25.05.2019 року громадянину [PERSON] , вже 28.05.2019 року на виручені від продажу кошти був придбаний автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2017 року випуску, та оформлений на відповідача [PERSON] . Однак вже 13.09.2019 року вказаний автомобіль був перереєстрований на позивачку [PERSON] . Також у відзиві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що спортивний комплекс, сторожка і будівля автогужової вагової придбані в період шлюбу і підлягають розподілу. Однак відповідач не погоджується з вартістю вказаних об`єктів нерухомості, яку визначила позивачка, оскільки вона визначена на момент придбання вказаних об`єктів у договорах купівлі-продажу. Оцінка вартості вказаних об`єктів на момент звернення до суду з позовом позивачкою не проведена. Разом з тим, згідно технічного обстеження фізичного стану будівель виробничого будинку 4-Г, його технічний стан оцінюється як аварійний, а сторожка потребує повного демонтажу. Будівля автогужової вагової 4-Р також потребує повного демонтажу. Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 09.09.2025 року, проведеного на замовлення відповідача, вартість сторожки площею 9,9 кв.м становить на дату оцінки 1 977 грн., автогужової вагової 1 720 грн. Проти визначеної позивачкою вартості спортивного комплексу в сумі 185 785 грн. відповідач не заперечує. З наведених підстав представниця відповідача просила задовольнити позовні вимоги частково. Визнати за кожним з колишнього подружжя право власності по частині нежитлової будівлі спортивного комплексу, розташованого по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на будівлю сторожки вартістю 1 977 грн. по Бульвару Миру, 4-г в м. Первомайську, а за відповідачем [PERSON] - право власності на будівлю автогужової вагової вартістю 1 720 грн. по Бульвару Миру, 4-Р в м. Первомайську. В іншій частині позову просила відмовити /т.1 а.с.193-194/. На підтвердження позиції відповідача про те, що гроші від продажу автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG 10.05.2018 року витрачені в інтересах сім`ї зі згоди позивачки представницею відповідача надано договір купівлі-продажу квартири від 08.11.2028 року, покупцями у якому зазначені [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі /т.1 а.с.208-213/. 17.09.2025 року аналогічний відзив з тими самими додатками. А також з повним текстом звіту про оцінку майна та оригіналами документів про надання правничої допомоги подано представницею відповідача [PERSON] безпосередньо до суду /т.2 а.с.2-3/. Ухвалою суду від 12.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Зобов`язано Територіальний сервісний центр МВС № 4842 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (Філія ГСЦ МВС) надати суду інформацію щодо зареєстрованих транспортних засобів на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 20.01.2007 року по 22.04.2019 року, із зазначенням дати набуття права власності, державного реєстраційного номеру, відомостей про транспортні засоби, а також надати копії документів, що підтверджують укладення цивільно-правових угод транспортних засобів, здійснених [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 20.01.2007 року по 22.04.2019 року; а також надати відомості про відчуження (купівля-продаж, дарування, міна тощо) та перереєстрацію транспортних засобів за період з 2007 року по 2019 рік, з наданням засвідчених копій відповідних правовстановлюючих документів відносно транспортних засобів /т.1 а.с.88/. Ухвалою суду від 13.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача Бєлоущенка А.Ж. про витребування доказів. Зобов`язано приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Цихоню В.А. надати суду засвідчені належним чином копії таких документів: свідоцтва про право власності № [NUMBER] на нежитлову будівлю, спортивний комплекс загальною площею 112,7 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 10.05.2016 року; свідоцтва про право власності № [NUMBER] на сторожку, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 26,0 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 12.05.2016 року; свідоцтва про право власності № [NUMBER] на будівлю автогужова вагова загальною площею 30.1 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 12.05.2016 року; зобов`язано Первомайське міськрайонне управління юстиції Миколаївської області надати суду засвідчену належним чином копію свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 04.06.2013 року реєстраційною службою Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області на земельну ділянку площею 0.0024 га, кадастровий номер 4810400000:06:045:0018, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язано виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області надати суду засвідчену належним чином копію свідоцтва про право власності САЕ027901 на гараж загальною площею 32.0 кв.м, розташований за адресою: автогаражний кооператив «Москвіч», буд. 163, м. Первомайськ, Миколаївська область, державна реєстрація 24.02.2011 року /т.1 а.с.96-97/. 19.06.2025 року від виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до суду на виконання вимог ухвали про витребування доказів надійшла відповідь /т.1 а.с.100-102/. 20.06.2025 року від приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Цихоні В.А. до суду надійшли витребувані докази /т.1 а.с.103-106/. 30.06.2025 року від Територіального сервісного центру МВС № 4842 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях надійшли витребувані докази /т.1 а.с.137-139/. Ухвалою суду від 17.07.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача Бєлоущенка А.Ж. про витребування від Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області засвідченої належним чином копії свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 04.06.2013 року реєстраційною службою Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області на земельну ділянку площею 0.0024 га, кадастровий номер 4810400000:06:045:0018, розташовану за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю особи, у якої просили витребувати докази /т.1 а.с.143/. Ухвалою суду від 25.07.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Сотської С.О. про перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін /т.1 а.с.145/. Ухвалою суду від 25.07.2025 року відкладено розгляд справи на 29.08.2025 року /т.1 а.с.147/. 28.08.2025 року від представника позивача Бєлоущенка А.Ж. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої ціна позову складає 1 644 356 грн. 35 к., у зв`язку з чим представник подав клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження /т.1 а.с.160-165,192/. Ухвалою суду від 29.08.2025 року постановлено про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 13.10.2025 року /т.1 а.с.152-153/. 16.09.2025 року представник відповідача адвокат Сотська С.О. надіслала відзив на уточнену позовну заяву та відповідні докази /т.1 а.с.193-194/. 17.09.2025 року аналогічний відзив та клопотання про долучення доказів надійшли безпосередньо до канцелярії суду /т.2 а.с.2/. 09.10.2025 року представник відповідача адвокат Сотська С.О. надіслала до суду клопотання про долучення до справи доказів. Ухвалою суду від 15.10.2025 року за клопотанням представника позивача Бєлоущенка А.Ж. зобов`язано Територіальний сервісний центр МВС № 4842 надати суду інформацію, а саме копії або скан-копії правочинів, які стали правовою підставою для реєстрації (перереєстрації) придбаних (відчужених) у період шлюбу транспортних засобів відповідачем [PERSON] , а саме: - легкового автомобіля марки «Тoyota LAND CRUISER» 150 УНІВЕРСАЛ - В 2018 р.в., VIN № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842, який зареєстровано 17.05.2018 року, а 06.02.2019 року вказаний автомобіль перереєстровано на [PERSON] , [INFO] , та видано номерний державний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842; - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUREG» 2015 року VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842, а 10.05.2018 року вищевказаний автомобіль буле перереєстровано на [PERSON] , [INFO] , видано номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842 згідно договору купівлі - продажу укладеного в СГ /т.2 а.с.71/. 29.10.2025 року від Територіального сервісного центру МВС № 4842 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях надійшла інформація про немжливість надання витребуваних доказів через закінчення термінів їх зберігання /т.2 а.с.75/. В підготовчому засіданні 10.11.2025 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача Бєлоущенка А.Ж. про витребування від Територіального сервісного центру МВС № 4842 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях книг обліку зареєстрованих тз (реєстрів), придбаних (відчужених) транспортних засобів [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] /т.2 а.с.77/. Ухвалою суду від 10.11.2025 року закрите підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження на 16.12.2025 року /т.2 а.с.81-82/. 14.11.2025 року представником позивачки подано клопотання про долучення в якості доказів відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) від 11.11.2025 року, а також про поновлення строку подачі таких доказів /т.2 а.с.87-94/. В судовому засіданні 16.12.2025 року судом визнано поважною причину пропуску строку подачі вказаних доказів і долучено їх до справи /т.2 а.с.101-103/. В судовому засіданні 16.12.2025 року представник позивачки Бєлоущенко А.Ж. просив залишити без розгляду частину позовних вимог. Ухвалою суду від 16.12.2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині поділу спільного майна колишнього подружжя, а саме гаражу загальною площею 32 кв.м, що розташований за адресою: автогаражний кооператив «Москвіч» буд. 163, м. Первомайськ, Миколаївська область, державна реєстрація 24.02.2011 року, та земельної ділянки загальною площею 0,0024 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810400000:06:045:0018, державна реєстрація 04.06.2013 року, - залишено без розгляду /т.2 а.с.105. В судовому засіданні 16.12.2025 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Белоущенко А.Ж. у вступному слові повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та у заяві про збільшення позовних вимог. Просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині розподілу земельної ділянки і гаражу. Також зазначив, що вартість об`єктів нерухомості розрахована ним згідно методики розрахунку, затвердженої постановою КМУ. Така вартість зазначена у договорах купівлі-продажу вказаних об`єктів. Вартість транспортних засобів розрахована за ринковими цінами згідно калькуляції на сайті АвтоРіа. Аргументів на спростування доводів представниці відповідача щодо експертної оцінки спірних об`єктів нерухомості не представив. Остаточно представник позивачки просив визнати за кожним із сторін право власності по частині на нежитлову будівлю, спортивний комплекс загальною площею 112,7 кв.м. по [ADDRESS] , вартістю 185 785 грн.; сторожку, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 26,0 кв.м., по [ADDRESS] вартістю 273 484 грн. 83 к. та будівлю автогужову вагову загальною площею 30,1 кв.м., розташовану по [ADDRESS] вартістю 49 619 грн. 60 к., а також стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсації вартості половини автомобіля Toyota LAND CRUISER в сумі 1 069 797 грн. 79 к., та половину вартості автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG в сумі 574 558 грн. 56 к., а всього 1 644 356 грн. 35 к., припинивши право спільної сумісної власності на вказані автомобілі. Представниця відповідача [PERSON] адвокат Сотська С.О. в судовому засіданні 16.12.2025 року у вступному слові висловила позицію, зазначену нею у відзивах на первісний позов та на заяву про збільшення позовних вимог. Просила задовольнити позов частково, визнати за кожним з колишнього подружжя право власності по частині нежитлової будівлі спортивного комплексу, розташованого по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на будівлю сторожки вартістю 1 977 грн. по Бульвару Миру, 4-г в м. Первомайську, а за відповідачем [PERSON] - право власності на будівлю автогужової вагової вартістю 1 720 грн. по Бульвару Миру, 4-Р в м. Первомайську. В задоволенні позову в частині розподілу транспортних засобів просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 16.12.2025 року у вступному слові висловив аналогічну позицію. Також зазначив, що автомобіль Toyota LAND CRUISER був придбаний в результаті продажу автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, а після його продажу він придбав автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, який через три місяці оформив на позивачку і вона ж його в подальшому продала. Заслухавши представників сторін, відповідача, а також вивчивши позиції учасників справи, викладені в адресованих суду письмових заявах, дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частин 1,6,9,10 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Згідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України). Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Одночасно пунктами 2, 3 ч.1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю, що визначено ч.7 ст. 57 СК України. Таким чином, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2007 року і такий шлюб було розірвано рішенням суду від 22.04.2019 року у справі № 484/65/19. Рішення набрало законної сили 24.05.2019 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини встановлені постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.01.2025 року у справі № 484/3280/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя /т.1 а.с.15-24/. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішеннями суду про розірвання шлюбу, тобто шлюб між сторонами припинено 24.05.2019 року. 23.09.2019 року сторонами був укладений договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений нотаріально і зареєстрований в реєстрі за № 4388 /т.1 а.с.25-26/, згідно до якого в особисту приватну власність позивачки [PERSON] перейшла земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку з розташованим на ній житловим будинком по [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] /т.1 а.с.25-26/. Крім того, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/3280/24, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.01.2025 року, між сторонами також розділено інше майно, зокрема автомобіль TOYOTA C-HR 1,2 turbo 116 HP FW03dr, 2018 року випуску та апарати косметичного обладнання Д-LAS 55 plus і NANO - Light MV 12 /т.1 а.с.12-14,15-24/. Судом встановлено, що крім зазначеного вище майна, яке вже поділене між сторонами, у період шлюбу ними було придбане і інше майно, яке не було включене до розподілу і з приводу розподілу якого між сторонами не досягнуто домовленості. Так, за відповідачем [PERSON] зареєстроване право власності на таке нерухоме майно: - нежитлову будівлю, спортивний комплекс загальною площею 112,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 10.05.2016 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за №5005004668658 /т.1 а.с.30/; - сторожку, об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 26,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 12.05.2016 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за № 5005004696920 /т.1 а.с.32/; - будівлю автогужову вагову загальною площею 30,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , державна реєстрація 12.05.2016 року, що підтверджується витягом про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2025 року за № 5005004711308 /т.1 а.с.34,130/. Наявність у спільній власності подружжя вказаних об`єктів нерухомості сторонами не оспорюється. Також відповідач визнає позов в частині запропонованого порядку розподілу нежитлової будівлі спортивного комплексу по частині за кожним і не оспорює його вартість, визначену позивачкою. Тож в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим, між сторонами наявний спір про вартість та порядок розподілу сторожки і будівлі автогужової вагової. Так, згідно наданих представником позивачки довідок про оціночну вартість вказаних об`єктів від 09.03.2025 року (на час звернення до суду з позовом), вона становить: - спортивного комплексу, який визначений у довідці про оцінку як промислова (складська) будівля або приміщення площею 112,70 кв.м. 185 785 грн. /т.1 а.с.29/; - сторожки, яка визначена у довідці про оцінку як адміністративна будівля або приміщення площею 26 кв.м. 273 484,83 грн. /т.1 а.с.31/; - будівлі автогужової вагової, яка визначена у довідці про оцінку як промислова (складська) будівля або приміщення площею 30,1 кв.м. 49 619,60 грн. /т.1 а.с.33/. При цьому з пояснень представника позивачки та зі змісту вказаних довідок вбачається, що оцінка майна проведена без дослідження самих об`єктів оцінки, за ринковими цінами, за певним алгоритмом при заповненні відповідних граф у додатку до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку. Так, відповідач стверджує про те, що площа сторожки становить 9,9 кв.м, а не 26 кв.м., як зазначено у довідці про оцінку майна. Суд погоджується з таким твердженням, оскільки у свідоцтві про право власності на майно, виданому 12.05.2016 року приватним нотаріусом Цихонею В.А., площа вказаного об`єкта зазначена саме 9,9 кв.м. /т.1 а.с.106/. Відповідачем надано звіти про незалежну оцінку майна, власником якого є [PERSON] . Згідно вказаних звітів від 09.09.2025 року, виготовлених суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість сторожки площею 9,9 кв.м. становить 1 977 грн. /т.1 а.с.198, т.2 а.с.7-30 повна версія звіту/, ринкова вартість автогужової вагової площею 30,1 кв.м. 1 720 грн. /т.1 а.с.199, т.2 а.с.31-54 повна версія звіту/. При цьому під час оцінки об`єктів нерухомості в даному випадку суб`єктом оціночної діяльності проводився безпосередній огляд самих об`єктів. Згідно звітів про проведення технічного обстеження фізичного стану будівлі, будівельних конструкцій та інженерних мереж, здійснених ФОП [PERSON] , який є інженером-експертом з технічного обстеження будівель і споруд об`єктів будівництва, автогужова вагова потребує повного демонтажу, в аварійному стані знаходиться вся будівля /т.1 а.с.129-132/, а також сторожка потребує повного демонтажу, в аварійному стані знаходяться фундамент, відсутні зовнішні та внутрішні стіни, перекриття, підлога, дах, інженерні мережі /т.1 а.с.133-136/. Зазначені представницею відповідача обставини щодо фізичного стану та дійсної на час розгляду справи вартості спірних об`єктів нерухомості: сторожки та автогужової вагової представником позивача не спростовані. Враховуючи, що оцінка спірного майна, на яку посилається представник позивачки, проведена формально за середньоринковими показниками, без реального обстеження спірних об`єктів, із зазначенням помилкових даних щодо площі об`єкту, то вона не є дійсною вартістю такого майна. Натомість оцінка майна, надана представницею відповідача, проведена із безпосереднім обстеженням об`єктів оцінки і визначає вартість не подібних, а саме конкретних об`єктів нерухомості, що є предметом спору, тобто визначає дійсну вартість об`єктів. Зважаючи на принцип змагальності та дизпозитивності, суд при вирішенні даного спору приймає до уваги вартість майна, зазначену відповідачем, оскільки така вартість доведена належними, допустимими і достовірними доказами. Натомість представник позивачки не скористався своїм правом спростувати такі докази, про призначення експертизи щодо встановлення вартості спірних об`єктів нерухомості клопотань не заявляв. Тож судом встановлено, що сторожка, об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 9,9 кв.м. по [ADDRESS] вартістю 1 977 грн. та будівля автогужова вагова загальною площею 30,1 кв.м. по [ADDRESS] вартістю 1 720 грн., є об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і мають бути розподілені між ними, виходячи з принципу рівності часток кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності. Різниця у вартості об`єктів є незначною, складає всього 257 грн., що не може суттєво вплинути чи змінити частки. За таких обставин, з метою уникнення подальших спорів між сторонами про реальний поділ майна, суд вважає за можливе застосувати порядок розподілу майна, запропонований відповідачем, а саме: виділити у власність позивачки будівлю сторожки вартістю 1 977 грн., а у власність відповідача будівлю автогужової вагової вартістю 1 720 грн. На думку суду саме такий порядок розподілу відповідає принципам розумності, справедливості та рівності часток подружжя у праві власності на спільне майно. Крім того, вказаний порядок розподілу надасть сторонам можливість на власний розсуд розпоряджатися об`єктами нерухомості, відновлювати їх, ремонтувати або ж демонтувати, не створюючи при цьому перешкод одне одному. Тож в частині розподілу вказаного нерухомого майна позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом визнана недоведеною вартість вказаних об`єктів нерухомості, зазначена позивачкою, а також визначено інший порядок розподілу, ніж запропоновано позивачкою. В задоволенні позову в частині стягнення компенсації половини вартості двох транспортних засобів слід відмовити з таких підстав. З наданих сторонами довідок сервісних центрів щодо реєстрації транспортних засобів, а також копій договорів, укладених щодо транспортних засобів, судом встановлено, що у період шлюбу сторонами були вчинені наступні правочини щодо транспортних засобів: - 28.09.2017 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG 2015 VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ №4842 /т.1 а.с.53,125,138, т.2 а.с.90/; - 10.05.2018 року вказаний автомобіль перереєстровано на [PERSON] , видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842 /т.1 а.с.53, 125,138, т.2 а.с.90/; - 17.05.2018 року за відповідачем зареєстровано легковий автомобіль Toyota LAND CRUISER 150 УНІВЕРСАЛ В (далі - Toyota, 2018 р.в.) 2018 р.в., VIN № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842 /т.1 а.с.53, 125,139, т.2 а.с.90/; - 06.02.2019 року - автомобіль Toyota, 2018 р.в. перереєстровано на гр. [PERSON] , [INFO] (матір відповідача), видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 4842 /т.1 а.с.53, 125, 139, т.2 а.с.90/; - 20.03.2019 року - автомобіль Toyota, 2018 р.в. зареєстровано за [PERSON] згідно договору дарування, оформленого нотаріально, видано державний номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842 /т.1 а.с.53, 125/; при цьому з копії договору дарування вбачається, що [PERSON] , (мати відповідача) подарувала йому вказаний транспортний засіб, який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 06.02.2019 року /т.1 а.с.126-127, 139/; - 25.05.2019 року (наступний день після припинення шлюбу) вищевказаний автомобіль перереєстровано на [PERSON] , видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] в ТСЦ № 4842 згідно договору купівлі-продажу, укладеного в СТ /т.1 а.с.53, 125, 139/; - 28.05.2019 року за відповідачем зареєстровано автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2017 року випуску /т.1 а.с.53, 125/. - 13.09.2019 року VOLKSWAGEN PASSAT, 2017 року випуску перереєстровано на нового власника [PERSON] позивачку згідно договору купівлі-продажу, укладеного в СГ /т.1 а.с.125, 139/. З копії договору купівлі-продажу вбачається, що позивачка [PERSON] продала вказаний транспортний засіб [PERSON] 30.11.2019 року, тобто вказаний автомобіль переходив у її власність від відповідача і в подальшому саме вона ним розпорядилася /т.1 а.с.128/. Хронологія придбання вказаних вище транспортних засобів повністю підтверджує версію відповідача про те, що вказані правочини були вчинені за згодою другого з подружжя, а гроші, отримані від їх продажу, використані в інтересах сім`ї, а також те, що гроші від реалізації одного транспортного засобу були витрачені на придбання іншого, яким також користувалася сім`я. Про вказане свідчить і те, що час між реалізацією автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG 2015 і придбанням автомобіля Toyota LAND CRUISER 150 2018 р.в. складає всього 7 днів, а між реалізацією Toyota LAND CRUISER 150 2018 р.в. та придбанням автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2017 всього три дні. При цьому, із зазначеної вище інформації вбачається, що не зважаючи на те, що автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2017 був придбаний відповідачем 25.05.2019 року, тобто на наступний день після припинення шлюбу між сторонами, вже 13.09.2019 року, тобто за десять днів до укладення нотаріального договору про розподіл майна, відповідач перереєстрував вказаний автомобіль на позивачку і саме позивачка розпорядилася ним 30.11.2019 року. Тобто, навіть попри те, що відповідач відчужив автомобіль Toyota LAND CRUISER, 2018 р.в. на наступний день після припинення шлюбу, він придбав за вказані гроші інший транспортний засіб, який в подальшому передав позивачці. Вказаними діями, на думку суду, сторони вирішили питання розподілу спільного майна в цій частині. Враховуючи зазначені вище встановлені судом обставини, суд погоджується з позицією відповідача про те, що відповідачка була обізнана про відчуження і придбання транспортних засобів відповідачем у період шлюбу з ним, а також протягом 2019 року після розірвання шлюбу. Такі правочини не були прихованими, адже сім`я користувалася зазначеними вище транспортними засобами. За таких обставин є очевидним те, що вказані правочини були вчинені відповідачем в інтересах сім`ї. При цьому будь-яких доказів того, що вказані правочини були вчинені без згоди позивачки, суду не надані. Жоден з таких правочинів вона не оспорювала, а з часу останнього такого правочину минуло більше шести років. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За таких обставин, оскільки позивачка не надала належні та достатні докази того, що відчуження транспортних засобів відбулось не в інтересах сім`ї чи проти її волі, а відповідач довів, що відчуження транспортних засобів і придбання нових відбувалося в інтересах сім`ї, а також те, що в результаті численних правочинів з транспотними засобами, останній придбаний ним транспортний засіб був переданий позивачці, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в цій частині. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1,2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертиз. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Судовий збір щодо вимог, які залишені без розгляду, відшкодуванню не підлягає. Позивачкою заявлено вимоги про розподіл майна, вартість якого вона визначила в загальній сумі 3 953 904 грн. В порядку розподілу майна подружжя позивачка претендувала на половину вказаного у позові майна, тобто ціна позову складала 1 976 952 грн. В ході судового розгляду за заявою представника позивача в частині поділу гаражу і земельної ділянки позовні вимоги залишені без розгляду. Вартість такого майна складає 156 302,08 грн., половина вартості 78 151,04 грн. Сплачений в цій частині судовий збір відшкодуванню не підлягає. Судом визнано спільним сумісним майном подружжя і розділено між сторонами спортивний комплекс вартістю 185 785 грн., сторожку вартістю 1 1 977 грн. та автогужову вагову вартістю 1 720 грн., всього на суму 189 482 грн. Половина вартості такого майна складає 94 741 грн., що становить 4,8% від 1 976 952 грн., які становили ціну позову. Тож понесені позивачкою судові витрати в наданій справі підлягають відшкодуванню на 4,8%. Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 3 326 грн. /т.1 а.с.1/ та 9 084 грн. /т.1 а.с.159/. а всього 12 410 грн. 4,8 % від вказаної суми становить 595 грн. 68 коп. Саме таку суму слід стягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування понесених нею і документально підтверджених судових витрат зі сплати судового збору. Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження вказаних витрат відповідачем суду надано ордер адвоката /т.1 а.с.108/, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір-доручення про надання правової допомоги від 20.06.2025 року, укладений між [PERSON] і адвокатом Сотською С.О. /т.2 а.с.4/, у розділі четвертому якого сторонами договору визначено, що гонорар адвоката погоджується додатковою угодою і буде виплачений після розгляду справи; додатковий договір від 20.06.2025 року, яким визначено перелік та вартість послуг адвоката /т.2 а.с.5/. Також надано акт прийняття-передачі наданих послуг від 12.09.2025 року /т.2 а.с.6/. Згідно квитанції від 26.06.2025 року [PERSON] сплатив адвокату Сотській С.О. за вказаним договором 40 000 грн. /т.2 а.с.1/. Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021 року зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в даному випадку не є співмірним з наданими послугами. На думку суду розумним, справедливим достатнім і співмірним слід визначити розмір гонорару в сумі 10 000 грн. Оскільки фактично позивачці відмовлено в задоволенні позову на 95,2%, то з неї на користь відповідача слід стягнути 9 520 грн.

Outcome: partial