Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

08.09.2025 до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 21.08.2021 Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис 1560. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат та повернути позивачу дівоче прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову позивач зазначає, що 21.08.2021 [PERSON] (прізвище до шлюбу « [PERSON] ») зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери, погляди на сімейне життя, поступово втратили почуття любові та поваги один до одного. Відповідач вчиняє психологічне насильство, проявляє агресію та маніпулює своїм психологічним станом. Наявна атмосфера у сім`ї чинить негативний вплив на дитину, зокрема на її психологічне здоров`я. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення не згідна, можливості зберегти сім`ю не має, просить розірвати шлюб. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю. від 10.09.2025 прийнято до провадження цивільну справу. Розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.10.2025 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Янчука М.О. про внесення його даних до додаткових відомостей про учасників справи для доступу до електронної справи в підсистемі «Електронний суд». 08.12.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Янчука М.О. про відкладення розгляду справи, оскільки в день засідання по даній справі, бере участь в іншому судовому засіданні. 09.12.2025 до суду надійшла заява позивача [PERSON] про заперечення проти відкладення судового засідання та прохання розглянути справу по суті у зв`язку з навмисним затягуванням справи відповідачем. 10.12.2025 до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі, оскільки вона не має змоги прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. 19.01.2026 до суду від представника відповідача адвоката Янчука М.О. надійшли додаткові пояснення (заперечення) у справі та клопотання про примирення сторін, оскільки відповідач категорично не погоджується з позицією позивача, на його переконання звернення позивача до суду відбулося у період загострення сімейної кризи, яка носить тимчасовий характер. Стверджує, що каталізатором кризи дійсно був стан здоров`я відповідача, що супроводжувався психологічною нестабільністю, однак проблеми із здоров`ям не можуть розцінюватися як підстава припинення шлюбу. Станом на сьогоднішній день його стан стабілізувався, відновлено емоційну рівновагу та він має щире бажання змінити ситуацію. Саме тому просить суд вжити заходів до примирення подружжя, надавши сторонам строк для примирення тривалістю п`ять місяців, щоб відновити регулярний та спокійний діалог без тиску судового процесу, а провадження у справі зупинити. 20.02.2026 до суду надійшла від позивача [PERSON] відповідь на заперечення відповідача, з проханням відхилити їх, не надавати строк на примирення та розірвати шлюб, оскільки відповідач має психічні розлади здоров`я та маніакальні нахили, що призвели його до спроби самогубства. Примушування до перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам дітей. Крім того, в стосунках не має ніякої сімейної кризи, вони остаточно припинені, та вже 6 місяців вона проживає однією сім`єю з іншим чоловіком, з яким має намір одружитися та народити дитину. 24.02.2026 до суду від представника відповідача адвоката Янчука М.О. надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] , у яких він зазначає, що з його боку вживалися всі можливі заходи для збереження сім`ї, однак категоричне не бажання позивача продовжувати шлюбні відносини, не залишає реальних можливостей для збереження сім`ї. Незважаючи на не бажання розірвання шлюбу, усвідомлює, що не має права примушувати позивача до перебування в шлюбі всупереч її волі, а тому, виходячи з того, що шлюб є добровільним союзом, не буде чинити перешкод для реалізації його припинення. Позивач [PERSON] в судове засідання 25.02.2026 не з`явилася. Раніше зверталася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Янчук М.О. в судове засідання 25.02.2026 не з`явився. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. 19.01.2026 представником відповідача адвокатом Янчука М.О. подано до суду клопотання з проханням надати сторонам строк на примирення терміном п`ять місяців. Дослідивши матеріали справи, зміст заявленого клопотання, зваживши між необхідністю застосування заходів для збереження сім`ї, пов`язаних з небажанням відповідача припиняти шлюбні відносини з позивачкою, та одночасно між чіткою та категоричною позицією стовно не сприйняття відповідача як особистості, аргументи щодо побоювань за психоемоційний стан відповідача, який лякає своєю поведінкою позивачку, її стійке та однозначне небажання спілкуватися із відповідачем, сприйняття доводів щодо можливого примирення як примус до перебування у шлюбі з відповідачем, що суперечить її інтересам та інтересам дітей, суд вважає, що призначення подружжю строку для примирення у даному випадку не є доцільним та не призведе до бажаного результату. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 21.08.2021 Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис 1560,що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 21.08.2021. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « [PERSON] ». Сторони згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.05.2023, мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №877. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Позивач на примирення не згідна, вважає подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливим. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 105, 110-113, ч.2 ст. 114 СК України,

Outcome: approved