Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

26.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» (сформовано в системі «Електронний суд» 25.12.2025) надійшов позов ТОВ «Споживчий центр» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який позивач мотивує тим, що 28.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №28.12.2024-100001027. Відповідно до умов цього договору відповідачці надано кредит у розмірі 9000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 28.12.2024, строком на 140 днів (дата повернення 16.05.2025), зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1% за один день користування кредитом протягом строку, на який надається кредит, а також комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 1800,00 грн. Розмір неустойки становить 90 грн. та нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачці грошові кошти. Відповідачка належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів і комісії, у зв`язку з чим станом на дату звернення позивача з вказаним позовом до суду за кредитним договором утворилась заборгованість в загальній сумі 27900,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9000,00 грн., заборгованості за процентами 12600,00 грн., заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 1800,00 грн, неустойки 4500,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 12.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки адвоката Тальчук П.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять доказів підписання спірного кредитного договору, не доведено факт видачі відповідачці кредитних коштів згідно вказаного спірного договору та відповідно і користування кредитними коштами, не надані належні докази, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, якими є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.). Вимоги у стягненні комісійної винагороди в розмірі 1800,00 грн. за видачу кредиту є нікчемними та задоволенню не підлягають. Вимога про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором №28.12.2024-100001027 від 28.12.2024 не підлягає задоволенню, оскільки розрахунок штрафу проведений в період дії в Україні воєнного стану, що є неправомірним в силу положень п. 18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 19.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача Павленка Д.О. надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Зазначив, що кредитний договір №28.12.2024-100001027 від 28.12.2024 укладено в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID, які отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID НБУ, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID НБУ (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Кредитні кошти перераховано відповідачці на картковий рахунок, номер якого зазначено у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу iPay. Видача кредитних коштів підтверджується листом ТОВ «УПР» та відповідачем не спростована. Проценти розраховувались у відповідності умов укладеного кредитного договору. Правильність розрахунків заборгованості відповідачем не спростована. 23.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач належним чином та відповідними доказами не спростував позицію, викладену відповідачем у відзиві на позовну заяву. Матеріали справи не містять доказів підписання спірного кредитного договору. До позовної заяви та до відповіді на відзив не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань за кредитним договором №28.12.2024-100001027 від 28.12.2024. В кредитному договорі №28.12.2024-100001027 від 28.12.2024 позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними та задоволенню не підлягають. Вимога про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором не підлягає задоволенню, оскільки розрахунок штрафу проведений в період дії в Україні воєнного стану. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Представник відповідача адвокат Тальчук П.І. в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та у додаткових письмових поясненнях. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що 28.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою [PERSON] в електронній формі був укладений кредитний договір №28.12.2024-100001027, шляхом підписання відповідачем заявки, що є невід`ємною частиною договору, електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е866». Відповідно до умов вказаного кредитного договору позичальнику [PERSON] надано кредит у розмірі 9000,00 грн строком на 140 днів з дати його надання. Датою повернення (виплати) кредиту визначено 16.05.2025 (п. 2-4 Заявки кредитного договору, п. 2-4 Акцепту). Укладаючи вказаний кредитний договір сторони також узгодили: - реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів 5168-74ХХ-ХХХХ-6340; - фінансовий номер телефону відповідача - [NUMBER] , на який відправлено смс для укладення договору; - дату надання/видачі кредиту 28.12.2024 (п. 1 Заявки, п. 1 Акцепту); - процентну ставку - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 0,87% = (11004,6/9000)/140 х100%. - комісію, пов`язану з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 1800,00 грн; - неустойку: 90,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; - графік платежів з визначенням кількості платежів та суми по кредиту. Товариством під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію відповідача через систему BankID та з центрального вузла системи BankID НБУ позивачем були отримані дані, які ідентифікують відповідача [PERSON] , зокрема, її РНОКПП, інформацію про дату народження, номер телефону, паспортні дані. Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-2312 від 23.12.2025, на підставі договору про переказ коштів №ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, 28.12.2024 о 12:36:46 було успішно перераховано кошти у сумі 9000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 608968971, призначення платежу: видача за договором кредиту: №28.12.2024-100001027. Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №28.12.2024-100001027 від 28.12.2024, заборгованість [PERSON] складає 27900,00 грн., з яких: заборгованості за кредитом 9000,00 грн., заборгованості за процентами 12600,00 грн., заборгованості за комісією за надання кредиту 1800,00 грн, неустойка 4500,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 28.12.2024 по 16.05.2025. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ТОВ «Споживчий центр» таким, що підлягає частковому задоволенню. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. В даній справі суд вважає встановленим та доведеним, що 28.12.2024 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір №28.12.2024-100001027, який оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачкою - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором «Е866», що узгоджується з положеннями ст.207, 1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідачкою не надано. Крім того, відповідачкою не надано суду доказів того, що її персональні дані (зокрема, особисті дані, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону тощо) неправомірно були використані Товариством для укладення договору про надання споживчого кредиту від її імені. При цьому дані, які ідентифікують відповідачку [PERSON] , отримані позивачем від центрального вузла системи BankID НБУ. Також суд враховує, що у вказаному договорі сторонами погоджено суму і строк кредиту, умови надання та повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок обчислення (нарахування) процентів, нарахування комісії за надання кредиту тощо. Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідачка, укладаючи кредитний договір, мала можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, вона мала право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення, тобто і після отримання грошових коштів (п. 10.3. договору), однак таким правом не скористалася. За таких обставин відсутні підстави вважати, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Також суд вважає правомірним нарахування кредитодавцем комісії за надання кредиту з огляду на наступне. Так, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Укладаючи даний кредитний договір сторони погодили сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 1800 грн. Комісія за надання кредиту нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 7 Заявки кредитного договору) Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) умовами договору не передбачена та кредитодавцем не стягується. Отже, погоджені сторонами умови кредитного договору, в яких зазначено сплату комісії за надання кредиту, не є нікчемними, оскільки відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування». Правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Також суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачці кредитні кошти у розмірі 9000,00 грн, які остання повинна була повернути разом з процентами, комісією у строки і на умовах, передбачених цим договором. Твердження представника відповідачки у відзиві на позов та у письмових поясненнях про те, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх документів на підтвердження надання [PERSON] кредитних коштів, суд відхиляє з огляду на наступне. Як вже зазначалось, кредитні кошти у загальному розмірі 9000,00 грн були надані відповідачу [PERSON] 28.12.2024 шляхом їх перерахування позивачем через партнера ТОВ «Універсальні платіжні рішення», з яким укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, в системі LiqPay на її картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується, листом ТОВ «УПР» №1-2312 від 23.12.2025, який міститься в матеріалах справи та який суд вважає належним та допустимим доказом. Водночас, суд звертає увагу, що відповідачкою не надано і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний нею у кредитному договорі, або доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] , на який були перераховані кредитні кошти, їй не належить. Так, відповідачка мала можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність їй вищезгаданої картки № [NUMBER] , або, маючи доступ до свого карткового рахунку, надати виписку на підтвердження ненадходження коштів від кредитора на виконання умов вищевказаного договору. Тобто [PERSON] не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів щодо неотримання кредитних коштів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Натомість, відповідачка не надала суду таких доказів, у т.ч. виписки по зазначеному картковому рахунку за спірний період на підтвердження факту незарахування кредитних коштів. При цьому, згідно з нормами ст. 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: - зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; - не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Зважаючи на наведені норми Закону України «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Отже, суд вважає доведеною обставину, що TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 10.04.2024-100001783 від 10.04.2024, надавши відповідачці кредит у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. В той же час, судом встановлено, що відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії за надання кредиту у погоджений сторонами в кредитному договорі строк, вказані кошти до цього часу не сплатила, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту, процентів та комісій підтверджується відповідним розрахунком, який узгоджується з умовами кредитного договору. При цьому суд зауважує, що в разі якщо кредиторами виступають банки-емітенти, то вони зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, оскільки є тримачами відповідної інформації, однак у цій справі ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Суд наголошує, що за встановлених обставин, укладення між позивачем та відповідачкою кредитного договору в електронній формі, за умови, що відповідачка заперечує отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме вона мала б надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не тільки обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги. Однак такого спростування [PERSON] не надала, як і доказів повернення коштів. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000,00 грн, процентам в розмірі 12600,00 грн. та комісії у розмірі 1800,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки неустойки (штрафу) у розмірі 4500,00 грн., то суд враховує, що дійсно за умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено обов`язок позичальника/відповідачки сплатити кредитору/позивачу неустойку у випадку невиконання/неналежного виконання зобов`язання у встановлені договором строки в розмірі 90 грн. за кожен день невиконання /неналежного виконання зобов`язання. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Загальновідомою обставиною є те, що з 24.02.2022 по цей час в Україні діє воєнний стан. Отже, в силу вищевикладених вимог чинного законодавства відповідачка звільнена від сплати на користь позивача передбаченої кредитним договором неустойки за порушення строків здійснення платежів, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2031,67 грн., виходячи з розрахунку: 23400,00 грн (загальна сума задоволених вимог) х 100% : 27900,00 грн (загальна сума заявлених вимог) = 83,87 %; 83,87 % х 2422,40 грн. : 100 % = 2031,67 грн.

Outcome: partial