Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 25.08.2025 представник позивача звернувся до Малинського районного суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3% річних у сумі 1356,57 дол. США та 1323,28 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.05.2008АКІБ «УкрСиббанк» (поточна назва АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] уклали договір №11353771000 з додатковою угодою, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) у розмірі 25000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі та строки, передбачені кредитним договором, але повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29.05.2018. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника прийнята порука від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно з договорами поруки №11353771000/п-1, № 11353771000/п-2, 11353771000/п-3, № 11353771000/п-4 від 29.05.2008. Внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13.12.2016 у справі №283/2316/15-ц стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 10051,12 доларів США, пеню у розмірі 8999,46 грн та судові витрати. Посилаючись на те, що станом на 07.08.2025 заборгованість, що підлягає стягненню з відповідачів за рішенням суду, залишається непогашеною в повному обсязі, представник позивача на підставі ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідачів 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 29.08.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 09.10.2025, яке за клопотанням відповідачів було відкладено на 14 годину 30 хвилин 25.11.2025 (зайнятість судді в колегії по розгляду кримінального провадження), а потім на 14 годину 15.01.2026. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням від 29.09.2025 про розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судові засідання не з`явилися, відзиву не подавали. 28.10.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Руденко М.В. надійшло клопотання про застосування строку позовної давності. Відзив, поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Руденко М.В. 03.12.2025 (надійшов до суду 09.12.2025) ухвалою суду від 23.12.2025 залишений без розгляду (а.с. 163-166, 191). Позиція відповідачів Відповідач [PERSON] у клопотанні від 29.09.2025 зазначила, що з неї за період з 2017 по 2022 рік було стягнуто майже 35000 грн (а.с. 107). Представник відповідача [PERSON] адвокат Руденко М.В. у клопотанні від 22.09.2025 зазначила, що у відповідача наявні документи та докази про той факт, що за період з 2017 по 2022 роки відбувалось стягнення боргу в примусовому порядку через виконавчу службу, а саме Відділ примусового виконання рішень у м. Житомирі. З одного з боржників було стягнуто 28000 гривень та 5000 доларів, про що є докази у відповідачів, зокрема у [PERSON] . Натомість позивачем не зазначено факту стягнення з відповідачів коштів. Також по рішенню суду станом на серпень 2025 року на користь АТ «УкрСиббанк» стягнута надлишкова сума коштів (безпідставно стягнута), так як виконавчі листи неодноразово відкликались та подавались до різних виконавчих служба, а також приватних виконавців. Сума безпідставно стягнутих коштів з [PERSON] складає 5998, 30 гривень, яка була стягнута після повного виконання рішення №283/2316/15-ц (а.с. 99-100). Доводи клопотань від 02.10.2025, 21.10.2025, що подані в інтересах відповідача [PERSON] адвокатом Руденко М.В., суд не бере до уваги, оскільки адвокат не надала документів, які підтверджують її повноваження на представництво інтересів відповідача [PERSON] (а.с.109-110, 120-123). Встановлені судом обставини. 29.05.2008 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №11353771000 з додатковою угодою №1 від 25.11.2009, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) у розмірі 25000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі та строки, передбачені кредитним договором, але повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29.05.2018 (а.с.15-17). 29.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки №11353771000/п-1, № 11353771000/п-2, 11353771000/п-3, № 11353771000/п-4 (а.с.24-27). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13.12.2016 у справі №283/2316/15-ц, яке набрало законної сили згідно з ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16.02.2017, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 10051,12 доларів США, пеню у розмірі 8999,46 грн та судові витрати (а.с.28-32). Згідно із розрахунком позивача за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 сума 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту становить 1356,57дол. США, а від пені 1323,28 грн (а.с. 46-47). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо стягнення 3% річних на суму боргу. Зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. ВП ВС 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц відступила від висновків ВСУ, викладених у постанові № 6-2759цс15 та визначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання та приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Судом встановлено, що з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість, виражену у формі грошового зобов`язання, яке на момент подання позову не було виконаним в повному обсязі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зазначено, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, у заявах зазначали, що станом на серпень 2025 року на користь банку стягнута надлишкова сума, в той же час жодних доказів на спростування розрахунку позивача не подали. Доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Руденко М.В. про те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не враховано суми, які були стягнуті з відповідачів на виконання судового рішення в процесі примусового виконання, спростовуються довідками-розрахунками, в яких у графі «сума фактичного погашення за наданим кредитом» чітко відображено суми, які вносились на погашення заборгованості, а розрахунок 3% річних здійснювався з урахуванням вказаних сум (а.с. 33-47). Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. Щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, про що заявлено представником відповідача, суд виходить з наступних міркувань. Як зазначено вище, позивач звернувся до суду з даним позовом 14.08.2025 (згідно зі штампом на конверті), та просить стягнути з відповідачів 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. Представник відповідача [PERSON] адвокат Руденко М.В. звернулася із клопотанням про застосування строків позовної давності, в якому зауважила, що оскільки рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено 13.12.2016, то строк позовної давності закінчився 13.12.2019. Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності02 квітня 2020року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан тривав до 04.09.2025, оскільки набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX. Велика Палата Верховного Суду у постанові № 903/602/24 зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судом обґрунтованими позовних вимог про стягнення трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку станом на дату звернення з даним позовом до суду був продовженим та зупиненим. За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в рівних частинах з кожного з відповідачів.

Outcome: approved