Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстрований 02 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району реєстраційної служби Коломийського міжрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, відповідний актовий запис за №23. В обґрунтування заявленої вимоги позивач у заяві зазначив про те, що 02 серпня 2013 року він разом з відповідачем уклали шлюб, однак ознаки притаманні сім`ї між ними відсутні. Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалось, вони постійно знаходяться у конфліктних ситуаціях і фактично вже втратили почуття один до одного. За час перебування у шлюбі у них дітей немає. Більше одного року разом з відповідачем однією сім`єю не проживають, що фактично призвело до припинення між ними шлюбних відносин. За таких обставин позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. В позасудовому порядку вирішити спір не може, через відсутність на те згоди відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до початку судового розгляду через канцелярію суду подала письмову заяву в якій зазначила про те, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення. Справу просила розглянути без її участі. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив такі обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке 10 грудня 2025 року повторно видане Камінь-Каширським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, [PERSON] та [PERSON] 02 серпня 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складений відповідний актовий запис за №23. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] . Згідно з поданою позовною заявою та доданих до неї матеріалів спільних дітей у подружжя немає. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких підстав. У силу ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як слідує з позовної заяви в подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, вони втратили почуття один до одного, позивач не має намірів відновлювати стосунки. Суд на підставі викладених у позовній заяві обставин, які відповідач [PERSON] у поданій письмовій заяві визнала, встановив те, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved