Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу № 1659 дійсним, а також визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 23.12.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір № 1659 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно п.3 Договору № 1659 зазначена квартира належала відповідачці на підставі договору міни, зареєстрованого Одеською товарною біржою від 12.01.1994 року за № 1/81 / реєстрі МБТІ № 60-к-174 /. Відповідно до п.5 Договору, квартиру продано за 5 751 гривню, які отримані продавцем повністю на момент підписання вказаного договору. Після укладення вказаного договору позивач зареєстрував право власності у КП «Ізмаїльське МБТІ». З моменту укладення договору він відкрито володіє та користується будинком. Про те, що укладений договір потребував нотаріального посвідчення позивачу стало відомо лише тепер. Оскільки договір, на підставі якого позивач придбав будинок, нотаріально не посвідчений, він позбавлена можливості розпоряджатися ним. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 01.10.2025 року, справа № 946/770/25 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.15). Ухвалою судді від 02.10.2025 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.17). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2025 року витребувано докази з комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.29). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2026 року виправлено описку в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2025 року. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2026 року виправлено описку в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2026 року. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутність. Відповідачка причини неявки не повідомила, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у її відсутність не зверталася. На адресу суду надійшли повідомлення поштового відділення зв`язку, відповідно до якого відповідачка відсутня за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2026 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. У відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що 23.12.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір № 1659 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі, зареєстрований комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в книзі реєстру за № 60к-174 від 24.12.1996 року. Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання: до підписання договору купівлі-продажу відповідачка одержала від позивача грошові кошти в сумі 5 751 гривня, а останній вселився у придбаний будинок і відкрито користується ним по даний час. Як вбачається з довідки № 70 від 20.02.2025 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1659, посвідченого Одеською товарною біржою, зареєстрованого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в книзі реєстру за № 60к-174 від 24.12.1996 року. На час розгляду справи зазначений договір не оскаржений і не скасований. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, суд при розгляді справи керується положеннями ЦК УРСР 1963 року. Так, нормами ст.47 ЦК УРСР, діючими на момент укладення договору купівлі - продажу, встановлювалося, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, передбачених законом та недотримання в цих випадках нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність, але якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року за №1956-ХІІ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зі змісту ч.2 ст.11 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року за №697-ХІІ, який діяв на час укладення угоди, слідує, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. На час укладення угоди діючим законодавством не була встановлена заборона укладати договори купівлі-продажу квартир на біржі. Це також підтверджується положеннями Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за №121, де в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, зазначені договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (06.08.2003 року), договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується. Приймаючи до уваги, що обидві сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу будинку, зареєстрували його на товарній біржі і відразу ж в КП «Ізмаїльське МБТІ», що не суперечило ч.3 ст.9 ЖК УРСР, суд доходить висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним відповідно до ст.47 ЦК УРСР і визнання за позивачем права власності на придбаний об`єкт нерухомості.

Outcome: approved