Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

12.01.2026 р. позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. 15.02.2026 р. судом відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.02.2026 р. справу призначено до судового розгляду. Короткий зміст позовних вимог 18.11.2025 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Романівського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 66. В період шлюбу, за мировою угодою, від 10 червня 2009 року , затвердженою ухвалою Козятинського міськрайонного суду, від 10 червня 2009 року у справі № 2-334/09р , яка набрала чинності 16 червня 2009 року, та ухвалою, про внесення виправлень, від 28 січня 2010 року, було визнано за [PERSON] та [PERSON] , як сторонами, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою площею 0,35 га які належали [PERSON] на праві власності, розташовані в [ADDRESS] , припинивши право власності на вказані вище об`єкти нерухомості за [PERSON] . Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю , виданого 24 листопада 1997 року, на підставі рішення 13 сесії 21 скликання Вернигородоцької сільської Ради народних депутатів, від 22 грудня 1993 року, про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,38 га. в межах , згідно з планом , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га. , для ведення особистого підсобного господарства - 0,13 га. 4 березня 2010 року, придбаний за мировою угодою житловий будинок з господарськими будівлями в цілому , що розташовані на вказаній земельній ділянці площею 0,25 га., було зареєстровано за позивачем та [PERSON] на праві приватної власності, в реєстровій книзі №1 Р№156 Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації. 14 грудня 2011 року, позивач із [PERSON] , звернулися до приватного підприємства «Земельний центр», для проведення робіт по складанню технічної документації, щодо переоформлення документів , що посвідчують право власності на придбану ними за мировою угодою у [PERSON] земельну ділянку. 22 лютого 2012 року, за заявою позивача, ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, було виправлено описку в ухвалі Козятинського міськрайонного суду, від 10 червня 2009 року, вказавши в описовій та результативній частинах правильну площу земельної ділянки 0,38 га. В лютому 2013 року , приватним підприємством « Земельний центр» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо переоформлення документів, що посвідчують моє та [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га. кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , право власності на земельну ділянку площею 0,065 га, кадастровий номер 0521483200:01:004:0176 для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , та право власності позивача на земельну ділянку площею 0,065 га, кадастровий номер 0521483200:01:007:0177 для ведення особистого селянського господарства , розташованих по [ADDRESS] . За рішенням Козятинського міськрайонного суду, від 24 вересня 2025 року, у справі № 133/498/25 , шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. За даними інформаційної довідки №454855862, від 3 грудня 2025 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач з`ясувала, що 15 жовтня 2020 року, на підставі рішення №3 Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області , від 5 квітня 2019 року , за [PERSON] як єдиним власником, зареєстровано на праві власності земельну ділянку, площею 0.25 га, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). Рішенням №3 від 5 квітня 2019 року, 26 сесії 7 скликання Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) та передачу даної земельної ділянки у власність», сесія сільської ради вирішила: 1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд площею площею 0.2500 га , кадастровий номер 0521483200:01:004:0175 за адресою [ADDRESS] [PERSON] . 2. Передати гр. [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . 3. Гр. [PERSON] зобов`язати виконувати обов`язки власника земельної ділянки відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України 4. Сільському голові Вернигородоцької сільської ради внести відповідні зміни в земельно-облікові документи та покласти на нього контроль за виконанням даного рішення. Зазначене рішення сільської ради, є явно незаконним і підлягає скасуванню, так як ухвала суду про затвердження мирової угоди, має силу судового рішення і відповідно ст. 129-1 Конституції України, таст.14 ЦПК України, є обов`язковою до виконання всіма особами і органами влади. Оскільки, вказана земельна ділянка, за судовим рішенням вже перебувала у позивача та [PERSON] власності, то вважає, що сільська рада, немала повноважень щодо розпорядження нею, і прийняте нею рішення суперечить положенням ст. 116, ст. 122 Земельного кодексу України та ст. 19 Конституції України. Не зважаючи на те, що мирова угода не містить визначення її та [PERSON] часток на вказану земельну ділянку, однак, за загальним правилом статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З моменту затвердження судом мирової угоди, позивач та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку. Однак, ігноруючи судове рішення, про наявність спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, сільська рада прийняла рішення за заявою [PERSON] передати її йому у приватну власність. На підставі вказаного рішення, 15 серпня 2020 року , було здійснено державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку за [PERSON] , що підтверджується інформаційної довідкою №454855862, від З грудня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином діями [PERSON] та рішенням сільської ради було порушено судове рішення і право власності позивача на земельну ділянку. Постановою Верховної Ради України, від 17 липня 2020 року, « Про утворення та ліквідацію районів», було утворено у Вінницькій області Хмільницький район у складі Глуховецької територіальної громади і ліквідовано Козятинський район. Згідно рішення №14, від 26 листопада 2020 року, 1 сесії 8 скликання Глуховецької селищної ради Вінницької області « Про припинення діяльності Вернигородоцької сільської ради шляхом приєднання до Глуховецької селищної ради, Глуховецька селищна рада нині є правонаступником Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області. Відповідно витягу №НВ-0501291362025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10 грудня 2025 року , вартість спірної земельної ділянки площею 0.25 га, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, становить 335425.11 гривень. Відповідно витягу №НВ-0501291422025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10 грудня 2025 року , вартість земельної ділянки площею 0,065 га. кадастровий номер 0521483200:01:007:0177 становить 2657.1 гривень. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення №3 , від 5 квітня 2019 року, 26 сесії 7 скликання Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області, про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність [PERSON] ) земельної ділянки, площею 0,25.га, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175 призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, площею 0.2500 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибну ділянку). Визначити рівними частки у праві спільної сумісної власності між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , а саме по 1/2 кожному, на земельну ділянку, придбану 10 червня 2009 року, за мировою угодою у [PERSON] , площею 0.25 га, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибну ділянку) розташовану по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, площею 0.25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) розташовану по [ADDRESS] . Визначити рівними частки у праві спільної сумісної власності між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , по 1/2, а саме по 0,065 га кожному, на земельну ділянку, придбану 10 червня 2009 року, за мировою угодою у [PERSON] , площею 0.13 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,065 га кадастровий номер 0521483200:01:007:0177, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] , що становить реальної (виділеної в натурі) частки земельної ділянки, придбаної 10 червня 2009 року, за мировою угодою у [PERSON] площею 0.13 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Стягнути на її користь судові витрати. Процедура розгляду Сторони та їх представники у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач та відповідач [PERSON] просили справу розглянути за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач [PERSON] наголошує на тому, що не завдавав шкоди позивачу, що це селищна рада неправильно затвердила документацію. Відповідач Глуховецька селищна рада заяв, клопотань про відкладення розгляду не надала, докази поважності причини неявки відсутні. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та відповідача [PERSON] на підставі поданих заяв та за відсутності відповідача Глуховецької селищної ради відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи у межах, необхідних для прийняття додаткового рішення, судом фактично встановлено наступне. 18.11.2025 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Романівського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 66, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В період шлюбу, за мировою угодою, від 10 червня 2009 року , затвердженою ухвалою Козятинського міськрайонного суду, від 10 червня 2009 року у справі № 2-334/09р , яка набрала чинності 16 червня 2009 року, та ухвалою, про внесення виправлень, від 28 січня 2010 року, було визнано за [PERSON] та [PERSON] , як сторонами, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою площею 0,35 га які належали [PERSON] на праві власності, розташовані в [ADDRESS] , припинивши право власності на вказані вище об`єкти нерухомості за [PERSON] . 22 лютого 2012 року, за заявою позивача, ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, було виправлено описку в ухвалі Козятинського міськрайонного суду, від 10 червня 2009 року, вказавши в описовій та результативній частинах правильну площу земельної ділянки 0,38 га. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю , виданого 24 листопада 1997 року, на підставі рішення 13 сесії 21 скликання Вернигородоцької сільської Ради народних депутатів, від 22 грудня 1993 року, про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,38 га. в межах , згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,13 га. 4 березня 2010 року, придбаний за мировою угодою житловий будинок з господарськими будівлями в цілому , що розташовані на вказаній земельній ділянці площею 0,25 Га., було зареєстровано за позивачем та [PERSON] на праві приватної власності, в реєстровій книзі №1 Р№156 Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації. 14 грудня 2011 року, позивач із [PERSON] , звернулися до приватного підприємства «Земельний центр», для проведення робіт по складанню технічної документації, щодо переоформлення документів , що посвідчують право власності на придбану ними за мировою угодою у [PERSON] земельну ділянку. В лютому 2013 року , приватним підприємством « Земельний центр» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо переоформлення документів, що посвідчують моє та [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , право власності на земельну ділянку площею 0,065 га, кадастровий номер 0521483200:01:004:0176 для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , та право власності позивача на земельну ділянку площею 0,065 га, кадастровий номер 0521483200:01:007:0177 для ведення особистого селянського господарства , розташованих по [ADDRESS] . За рішенням Козятинського міськрайонного суду, від 24 вересня 2025 року, у справі № 133/498/25, шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. За даними інформаційної довідки №454855862, від 3 грудня 2025 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15 жовтня 2020 року, на підставі рішення №3 Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області г, від 5 квітня 2019 року, за [PERSON] як єдиним власником, зареєстровано на праві власності земельну ділянку, площею 0.25 га , кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). Рішенням №3 від 5 квітня 2019 року, 26 сесії 7 скликання Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) та передачу даної земельної ділянки у власність», сесія сільської ради вирішила: 1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд площею площею 0.2500 га , кадастровий номер 0521483200:01:004:0175 за адресою [ADDRESS] [PERSON] . 2. Передати гр. [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0.2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . 3. Гр. [PERSON] зобов`язати виконувати обов`язки власника земельної ділянки відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України 4. Сільському голові Вернигородоцької сільської ради внести відповідні зміни в земельно-облікові документи та покласти на нього контроль за виконанням даного рішення. Мотиви суду та застосовані норми права За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Під час розгляду даної заяви суд застосовує принцип jura novit curia («суд знає закони») та має самостійно перевірити доводи сторін. З огляду на заявлені вимоги та обставини даного провадження, предметом розгляду даної справи та первинними вимогами, є вирішення питання про розділ майна подружжя. Так, за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому суд виходить із того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно є рівними. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Слід зазначити, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що спірне майно, а саме земельна ділянка, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, площею 0,25 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по [ADDRESS] , земельна ділянка, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована по [ADDRESS] набута у шлюбі за спільні кошти, на підставі мирової угоди, затвердженою ухвалою Козятинського міськрайонного суду, від 10 червня 2009 року у справі № 2-334/09р (з урахуванням ухвали про виправлення описки), а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому судом враховано презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач бажає визначити рівними частки у праві спільної сумісної власності подружжя та доцільним поділити майно без реального його виділу у натурі. Судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо дійсної вартості спірного майна, Відповідно до положень п. 25 Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вказане положення застосовується судом і при вирішення даних правовідносин, та саме таке вирішення спору відповідатиме якнайкращим інтересам сторін. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Таким чином, в цій частині вимоги позивача є доведеними та обгрунтованими. Щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення №3 , від 5 квітня 2019 року, 26 сесії 7 скликання Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області, про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність [PERSON] ) земельної ділянки, площею 0,25.га, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175 призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] , скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 0521483200:01:004:0175, площею 0.2500 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибну ділянку), суд зазначає наступне. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18. Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу. Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є неодмінним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц). Наведені висновки зроблені з урахуванням пункту 9 частини першої статті 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку № 0521480800:01:004:0175 площею 0,25 га проведена 15.10.2020 р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі рішення № 3, виданого 05.04.2019 р., видавник Вернигородоцька сільська рада Козятинського району Вінницької області. Даним рішенням № 3 від 05.04.2019 р. вирішено затвердити [PERSON] технічну документацію з землеустрою та передати йому у приватну власність дану земельну ділянку. Суд звертає увагу, що реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] не свідчить про відсутність права власності на частину ділянки позивача, як подружжя та не порушує її справ, з огляду на те, що на час реєстрації даної ділянки сторони перебували у шлюбі, а отже щодо даного майна дії презумпція права власності подружжя. Таким чином, позивачем не доведено порушення її прав, як подружжя, Глуховецькою селищною радою, зокрема реєстрацією земельної ділянки за відповідачем [PERSON] , а тому обраний нею спосіб захисту права в цій частине є неефективним, і тому в задоволенні позову в визначеній судом частині слід відмовити. Крім того, рішення суду про поділ майна подружжя з визначенням часток такого майна, є підставою для подальшої реєстрації права власності на земельні ділянки за кожним з подружжя і попередня реєстрація права власності на земельні ділянки за відповідачем не є перешкодою для виконання даного судового рішення про поділ майна подружжя. Висновки суду Дослідивши аргументи сторін, надані сторонами докази та аналізуючи їх у сукупності та логічному взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити частково. Позивачем доведено що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти, а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги про поділ зазначеного майна. Визначити ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу та залишити майно у спільній частковій власності сторін. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити у зв`язку з неефективністю обраного способу захисту. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial