Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

У грудні 2025 року представник позивача - Кудіна А. В. звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 010/27820/82/922773 від 26 жовтня 2020 р. у загальному розмірі 62 103,60 грн, із яких: 61 678,13 грн - сума заборгованості за тілом кредиту та 425, 47 грн - сума заборгованісті за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 010/27820/82/922773, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки та на умовах, визначених договором. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 20.11.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно з реєстром боржників до договору відступлення права вимоги позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 010/27820/82/922773 від 26.10.2020 у розмірі 62 103,60 грн, з яких: 61 678,13 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 425,47 грн - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26 січня 2026 року 09-00 год. 26.01.2026 судове засідання відкладене на 26.02.2026 12-00 год. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - Гордієць В. С. пояснила, що 26 жовтня 2020 року відповідач відкрив картковий рахунок за програмою кредитування «Кредитна картка Хочу-карта 2.0» в АТ «Райффайзен Банк», за яким встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 300,00 грн строком на 48 місяців. При цьому відповідач визнав, що фактично отримав та використав кредитні кошти в межах встановленого ліміту у сумі 20 300,00 грн, а також зазначив про нарахування відсотків у розмірі 425,40 грн. Разом з тим відповідач заперечив проти заявленого позивачем розміру заборгованості у сумі 62 103,60 грн, вказавши, що позивач не надав належного та детального розрахунку заборгованості, відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують рух коштів по рахунку, не надано виписок з особового рахунку, які б підтверджували фактичний розмір боргу, не доведено правомірність та порядок нарахування процентів і комісій, матеріали справи не містять доказів погодження відповідачем додаткових платежів та умов обслуговування кредиту. Відповідач вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги в обсязі заявлених вимог та реальний розмір заборгованості. У зв`язку з викладеним відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, або, у разі встановлення наявності боргу, обмежити стягнення фактично отриманою сумою кредиту. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що кредитний договір між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідач був належним чином поінформований про істотні умови кредитування, зокрема про розмір кредиту, строк, процентну ставку, порядок повернення коштів та загальну вартість кредиту. Відповідач підтвердив ознайомлення з умовами договору та погодився з ними шляхом його підписання. Позивач наголосив, що жодних зауважень чи заперечень щодо умов договору під час його укладення відповідач не висловлював. Заборгованість була нарахована первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк» відповідно до умов договору, а після відступлення права вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» не здійснювало додаткових нарахувань або застосування штрафних санкцій. Позивач послався на положення статей 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610612, 625, 1048, 1049 ЦК України, вказуючи, що заміна кредитора у зобов`язанні не потребує згоди боржника, а боржник зобов`язаний виконувати грошове зобов`язання належним чином та у встановлений строк. Відсутність повідомлення про відступлення права вимоги, на думку позивача, не звільняє відповідача від обов`язку погашення заборгованості. Позивач зазначив, що 20 листопада 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію договору факторингу, акт приймання-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників та інші документи. Крім того, позивач вказав, що відповідач не надав належних доказів на спростування розрахунку заборгованості, а тому просив суд задовольнити позов у повному обсязі та розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 26.10.2020 [PERSON] підписав заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту "Кредитна картка" № 010/27820/82/922773, за умовами якої АТ «Райффайзен Банк Аваль» відкриває йому картковий рахунок з кредитним лімітом 20 300,00 грн, під 45 % річних, строк кредиту - 48 місяців. Також 26.10.2020 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування "Кредитна картка", за умовами якого передбачено суму/ліміт кредиту від 1000,00 грн до 250 000,00 грн. Випискою за договором № 010/27820/82/922773 від 26.10.2020 підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами (а. с. 83 - зворот - 91). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а. с. 9 - зворот, 81-зворот - 83) за кредитним договором № 010/27820/82/922773 від 26.10.2020 за період з 22.11.2024 по 31.10.2025 за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 62 103,60 грн, з яких: 61 678,13 грн заборгованість за основною сумою боргу та 425,47 грн - заборгованість за відсотками. 20 листопада 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-73, а також підписано реєстр боржників від 22.11.2024 до вказаного договору відступлення права вимоги, відповідно до умов яких право вимоги у розмірі 62 103,60 грн до [PERSON] за кредитним договором № 010/27820/82/922773 від 26.10.2020 - перейшло до позивача. Згідно з платіжною інструкцією № 543 від 20.11.2024 ТОВ «ФК«ЄАПБ» сплатило АТ «Райффайзен Банк» 5 545 767,61 грн за відступлення прав вимог відповідно до договору відступлення права вимоги № 114/2-73 від 20.11.2024. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді. Підписуючи вищевказаний кредитний договір, відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами. Унаслідок невиконання відповідачем взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у загальному розмірі 62 103,60 грн, яка підтверджується наданим позивачем розрахунком та не спростована відповідачем, який у свою чергу мав право подати до суду самостійний розрахунок заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved