Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

30 грудня 2025 року [PERSON] , засобами поштового зв`язку, звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути зі [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з дня подання цієї позовної заяви та до досягнення трирічного віку малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме до [INFO] (вхідний №135/26, а.с.1-4). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 08.10.2016 сторони зареєстрували шлюб, що був зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Перебуваючи у шлюбі, у сторін у справі народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем як його матір`ю та перебуває на її утриманні. Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, наразі сторони припинили шлюбні стосунки; відповідач залишив місце їх спільного проживання, залишивши позивача саму з маленькою дитиною. Водночас, відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання позивача як дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також позивач у позові зазначає про те, що відповідач є працездатною особою, має гарний стан здоров`я, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері малолітньої дитини до досягнення нею трирічного віку; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 14 год 10 хв 05 лютого 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.19-20). Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2026 року відкладено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері малолітньої дитини до досягнення нею трирічного віку до 10 год 20 хв 26 лютого 2026 (а.с.43). У визначений судом день та час позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, оскільки в матеріалах справи міститься розписка цього учасника справи про повідомлення їй про те, що судове засідання у справі №711/39/26 відбудеться 26.02.2026 о 10 год 20 хв (а.с.42). Абзацом 2 ч.6 ст.128 ЦПК України передбачено, що судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Водночас, позивач [PERSON] , 05.02.2026 через канцелярію суду, подала заяву, в якій виявила волю на розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (вхідний №4921/26, а.с.46). Відповідач [PERSON] в судове засідання 26 лютого 2026 року о 10 год 20 хв повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку з цим, 26 лютого 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері малолітньої дитини до досягнення нею трирічного віку. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 08 жовтня 2016 року уклали шлюб, який у цей же день зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №885, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 08.10.2016 (а.с.8). У наслідок укладення шлюбу позивач прізвище не змінювала. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 26.08.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Також у судовому засіданні були дослідженні витяги з реєстру територіальної громади №2023/006939966 та 2023/006923951 від 31.08.2023, зі змісту яких суд встановив, що місцем реєстрації проживання позивача [PERSON] та малолітнього [PERSON] є квартира [ADDRESS] , починаючи відповідно з 27.07.2005 та 31.08.2023 (а.с.10-11). Із копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 04.04.2019 суд встановив, що відповідач [PERSON] зареєстрований проживанням за адресою: [ADDRESS] , що узгоджується з інформацією, що міститься у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2209691 від 05.01.2026 (а.с.7,15). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу означеної норми матеріального права суд дійшов висновку, що право дружини на утримання виникає в разі сукупності таких юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що спільна дитина сторін не досягла трьох років та проживає з позивачем. Матеріали справи не містять належних і допустимих засобів доказування тому юридичному факту, що відповідач з об`єктивних причин не працює та не отримує заробітну плату. При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ст. 84 СК України, для задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері малолітньої дитини) незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч. 2 ст. 77 СК України). Як встановлено ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З аналізу положень СК України суд дійшов висновку, що право на утримання у дружини (матері дитини) існує одночасно з правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка (батька дитини) аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка, і на дитину як з батька. У першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя, а тому суд при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач доказів надання допомоги дружині як матері малолітнього дитини або неможливості її утримувати з поважних причин, або відомостей про незадовільний стан здоров`я, або підтвердження того, що на його утриманні знаходяться інші особи, суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дружини (матері малолітньої дитини), а також інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання позивача як дружини в розмірі 1/6 (однієї шостої) всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. У зв`язку з цим, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері малолітньої дитини до досягнення нею трирічного віку підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 79 СК України передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв`язку з означеними положеннями матеріального права, аліменти з відповідача слід стягувати, починаючи з 30 грудня 2025 року, тобто від дня пред`явлення [PERSON] позову до суду шляхом його направлення засобами поштового зв`язку (а.с.12). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання витрат на оплату судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 1211 грн 20 коп судового збору.

Outcome: approved