Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 30.12.2025 директор ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е., який діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.10.2024, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 28.02.2023 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1305930552556, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на картковий рахунок у розмірі 5000,00 грн. 04.10.2023 року згідно умов договору факторингу №04102023/2 ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1305930552556 від 28.02.2023 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 16940,00 грн., із яких: за тілом кредиту заборгованість становить 5000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 11940 грн.; заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; заборгованість за пенею становить 0,00 грн. Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач в повному обсязі не виконав свого зобов`язання, та після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, для погашення заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок попереднього кредитора, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Вимогами позову представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 1305930552556 від 28.02.2023 у розмірі 16940,00 грн; судовий збір у розмірі 2422,40 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Явка та позиція сторін по справі: Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, згідно з поданою заявою просив розгляд справи проводити без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, відносно заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов про стягнення заборгованості разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 28.02.2023 між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1305930552556 в електронній формі. Відповідно до п. 1.2-1.7 зазначеного договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 5000,00 грн; строк кредиту 30 днів з кінцевим терміном повернення 30.03.2023. Тип процентної ставки - фіксована. Дисконтна процентна ставка становить 1,592 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, базова процентна ставка складає 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до договору кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 5000,00 грн. на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карки № [NUMBER] ) На підтвердження факту перерахування первісним кредитором ТОВ «ФК «Віва Капітал» грошових коштів [PERSON] позивачем долучено довідку за вих. № 971/10 від 09.10.2023 р., відповідно до якої ТОВ «Платежі Онлайн» підтверджує успішність операції згідно договору з ТОВ «ФК «Віва Капітал»: сума 5000 грн., дата виконання 2023-02-28 11:22:02, номер картки [NUMBER] . Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником [PERSON] у кредитному договорі № 1305930552556 від 28.02.2023 року. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна заборгованість за кредитним договором № 1305930552556 від 28.02.2023 року складає 16940,00 грн. Згідно з договором факторингу № 04102023/2 від 04.10.2023, укладеним між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи фінанс», ТОВ «ФК «Віва Капітал» відступає позивачеві ТОВ «Діджи фінанс» за плату належні йому права вимоги, а позивач ТОВ «Діджи фінанс» приймає належні ТОВ «ФК «Віва Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників до договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Діджи Фінанс» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 1305930552556 від 28.02.2023, що складає 16940,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн, заборгованість за процентами 11940,00 грн. Відповідачу надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості на адресу, вказану ним в кредитному договорі, так як всупереч умовам кредитного договору взяті на себе зобов`язання зі сплати кредитної заборгованості та відсотків відповідач не виконав, чим порушив норми чинного законодавства, умови кредитного договору та права кредитора на своєчасне отримання зазначених коштів. Вимогами позову представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 1305930552556 від 28.02.2023 у розмірі 16940,00 грн; судовий збір у розмірі 2422,40 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за основним боргом, що становить 5000,00 грн за кредитним договором № 1305930552556 від 28.02.2023. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд встановив таке. 28 лютого 2023 року між сторонами укладено договір № 1305930552556, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн строком на 30 календарних днів. Умовами договору передбачено нарахування процентів за користування позикою за денною процентною ставкою 1,99 %. З огляду на визначений строк кредитування (30 днів) та погоджену сторонами процентну ставку, сума процентів за користування позикою становить 2985,00 грн (5000,00 грн ? 1,99 % ? 30 днів). Таким чином, загальна вартість кредиту складає 7985,00 грн, з яких: 5000,00 грн основна сума позики, 2985,00 грн проценти за користування. За таких обставин суд доходить висновку, що заборгованість по відсотках яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 2985,00 грн в межах строку кредитування 30 днів. Щодо переходу до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» прав первісного кредитора ТОВ «ФК «Віва Капітал» у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно з ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач правомірно набув права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, додаткова угода №1305930552556 від 17 листопада 2025 року, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 17.11.2025 на суму 6000,00 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial