Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Керівник Салтівської окружної прокуратури м. Харкова Руслан Скуратович в інтересах держави в особі Харківської міської ради з урахування зміни предмету позову звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у якій просив усунути перешкоди Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованою за адресою [ADDRESS] , шляхом: -зобов`язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , шляхом демонтажу (знесення) нежитлової будівлі літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1994174763101) з приведенням земельної ділянки під нею у приватний для подальшого використання стан; -припинити володіння [PERSON] нерухомим майном, нежитловою будівлею літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Зеленим В.В. від 18 грудня 2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер №50367342, об`єкту нерухомого майна №1994174763101, а саме нежитлової будівлі, літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] , а також внесені відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна [PERSON] . Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: інформаційної довідки №370404759 від 19.03.2024, підставою виникнення права власності був технічний паспорт б/н та довідка №3169 видані 17.12.2019 ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації», згідно довідки №3169 нежитлова будівля літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м., розташована за адресою [ADDRESS] побудована у 1991 році. Документи, надані [PERSON] реєстратору [PERSON] , не відповідали вимогам законодавства, а тому не підлягало реєстрації право власності на нерухоме майно. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] під нежитловою будівлею літ. «Я-1» в Державному реєстрі відсутні, рішення Харківської міської ради щодо земельної ділянки Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради не готувались. Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради планові та позапланові заходи державного архітектурно будівельного контролю щодо нежитлової будівлі літ «Я-1» не вживались, а тому зазначена будівля є об`єктом самочинного будівництва. На підставі договорів купівлі продажу №658 та № 661 від 17.02.2022, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. передано [PERSON] . Останній на підставі договору дарування №578 від 16.06.2022, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., нерухоме майно відчужено на користь [PERSON] , за якою зареєстровано право власності. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зольнікова В.О. подала до суду клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати у КП «Харківське міське БТІ» інформацію щодо побудови, введення в експлуатацію, реконструкції, перебудови або капітального ремонту, технічної інвентаризації будівлі [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також інформацію у кого в постійному користуванні перебували та кому належали на праві власності вказані будівлі до 18.12.2019. Від представника Салтівської окружної прокуратури Скуратовича Р.Ф. 04.11.2024 надійшла заява про зміну предмету позову, в якому просять усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом: зобов`язання [PERSON] звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , з одночасним приведенням її у придатний для подальшого використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва нежитлової будівлі літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м.; скасувати в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS] ; номер відомостей про речове право 47077160, внесене державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В. та закриття розділу 1994174763101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 12.11.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Зольнікової В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що з позовними вимогами не погоджуються у повному обсязі та вважають їх недоведеними. Зазначають, що відповідач [PERSON] набула право власності на об`єкт нерухомості на підставі договору дарування №578 від 16.06.2022, укладеному з її чоловіком [PERSON] та посвідченим нотаріально. В свою чергу [PERSON] набув право власності на спірне майно на підставі договору купівлі продажу від 17.02.2022 №661, укладеному з [PERSON] , який зареєстрував право власності у грудні 2019 року в Державному реєстрі речових прав. Під час посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого об`єкта нотаріусом не було виявлено будь яких порушень та перешкод щодо посвідчення цих договорів, а тому [PERSON] набула право власності на будівлю правомірно та є добросовісним набувачем. Узаконення будівель, побудованих до 1992 року, не потрібно реєструвати в Реєстрі будівельної діяльності. Згідно з «будівельною амністією» житлові, дачні, садові будинки, а також прибудови до них та господарські споруди побудовані до 05.08.1992 року такі об`єкти не підлягають введенню в експлуатацію і на них одразу можна реєструвати право власності. Від керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратович Р. Ф. надійшла відповідь на відзив. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 10.12.2024 клопотання представника відповідача [PERSON] адвокат Зольнікова В.О. про витребування доказів задовольнив, витребував у КП «Харківське міське БТІ» зазначену у клопотанні інформацію. На адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача 13.12.2024 надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 задоволено заяву про забезпечення позову, заборонено відчуження нежитлової будівлі літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . На адресу суду 22.01.2025 від КП «Харківське міське БТІ» надійшла витребувана судом інформація. Керівник Салтівської обласної прокуратури міста Харкова Скуратович Р.Ф. 23.01.2025 надав до суду письмові пояснення по справі. Керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Купріянов В.Б. 25.12.2025 подав до суду заяву про зміну предмету позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зольнікова В.О. 06.01.2026 подала до суду відзив на позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова 03.02.2026 судом прийнято заяву прокурора про зміну предмету позову у справі та закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату і час була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Представник відповідача у судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Зеленим Валентином Вікторовичем (далі - реєстратором) 18.12.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: №50367342, об`єкту нерухомого майна №1994174763101 (номер запису про право власності №34778655), а саме: нежитлової будівлі, літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також внесені відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] . Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: інформаційної довідки № 370404759 від 19.03.2024, підставою виникнення права власності був технічний паспорт б/н та довідка №3169 видані 17.12.2019 ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації». Відповідно до зазначеної довідки №3169 виданої 17.12.2019 ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації» нежитлова будівля літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , побудована у 1991 році. 17.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. за реєстровим №658, відповідно до умов якого, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність частку нежитлової будівлі літ. Я-1, загальною площею 23,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 17.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. за реєстровим №661, відповідно до умов якого, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність частку нежитлової будівлі літ. Я-1, загальною площею 23,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно до договору дарування від 16.06.2022 засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнком Н.В. за реєстровим №578, відповідно до умов якого, [PERSON] передав у власніть безоплатно [PERSON] , нежитлову будівлю літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м, що розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент спірних правовідносин) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі Порядок №1127), визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п. 42 Порядку №1127 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад відносить, зокрема, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами (п. 41 ч. 1 ст. 26 та п. 26 ч. 1 ст. 43). Стаття 37 вказаного Закону закріплює такі власні (самоврядні) повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою: підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, а також підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом. Отже, питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою. Рішенням Харківської міської ради №325/11 від 06.07.2011 затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова. Порядок про присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова (далі - Порядок) визначає на території Харкова єдині правила присвоєння адрес земельним ділянкам і нерозривно зв`язаним з ними будівлям і спорудам, встановлює єдині правила визначення адрес, їх склад і структуру. Дія Порядку поширюється на всі види адресної інформації (адреси) щодо об`єктів нерухомості всіх форм власності в місті Харкові. Кожному об`єкту нерухомості присвоюється унікальна адреса на території міста Харкова. Відповідно до п. 1.4 Порядку адреса об`єкту нерухомості після проведення процедури присвоєння або зміни повинна бути зареєстрована у Єдиному адресному реєстрі міста Харкова. Адреси присвоюються за заявами юридичних та фізичних осіб - власників об`єктів нерухомості, відповідних органів місцевого самоврядування, а також органів державної виконавчої влади щодо об`єктів нерухомості державної власності. Присвоєння, зміна, анулювання адрес здійснюється на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради, крім адрес земельних ділянок. Проект рішення про присвоєння, зміну або анулювання адрес об`єктів нерухомості готує та виносить на розгляд виконавчого комітету Харківської міської ради управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської відповідно до Регламенту виконавчих органів Харківської міської ради. З огляду на зазначене, належним документом, який би підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, є рішення виконкому Харківської міської ради або довідка (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова, а не довідка ТОВ «Харківське міське бюро нерухомості». Згідно з п. 20 Порядку № 1127 у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства. За наявності зареєстрованих речових прав на такий об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав до відповідного відкритого розділу. Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Документи, надані [PERSON] реєстратору Луценку П.Г., не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало реєстрації право власності на нерухоме майно. Також судом установлено, що відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] під нежитловою будівлею літ. «Я-1» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, що підтверджується наданою прокурором інформацією з Державного реєстру. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Враховуючи той факт, що спірна земельна ділянка із розташованим на ній об`єктом нерухомого майна розташована в межах міста Харкова та не відноситься до земельних ділянок, зазначених у пп. а, б пункту 4 вищезазначеного Закону, речові права третіх осіб на неї не зареєстровані, то відповідно до Закону вона є власністю територіальної громади міста Харкова. Згідно зі ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності». Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що Замовник має право виконувати будівельні роботи (реконструкцію) після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності. Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Інформація щодо направлення відповідного повідомлення (декларації) [PERSON] до органів Державної архітектурно-будівельної інспекції України на офіційному сайті цього центрального органу влади в розділі «реєстр дозвільних документів» відсутня. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частинами другою - п`ятою ст. 376 ЦК України визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20). Відповідно до приписів ч.ч. 3 та 5 ст. 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті. Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного ст. 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанови від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)). Згідно з вказаним принципом, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду у пп. 136-138 Постанови від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 наголосила на тому, що судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ). Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у пп. 109-113 Постанови від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження №12-39гс23). Правовий порядок, зокрема, знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, ст. 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд (постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18). Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). Велика Палата Верховного Суду у п. 88 постанови від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 зробила висновок, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №202/7377/16-ц. Відповідно до листа №53-102-422вих-24 від 25.01.2024, Салтівська окружна прокуратура міста Харкова на виконання вимог, установлених аб.4 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», повідомила Харківську міську раду про існування порушення інтересів держави у зв`язку з реєстрацією речових прав на об`єкт самочинного будівництва нежитлову будівлю літ. «Я-1», розташовану за адресою: [ADDRESS] . Зазначеним листом також витребувано відомості щодо визначення позиції Харківської міської ради як власника земельної ділянки щодо подальшої долі об`єкту самочинного будівництва, а також висловлено пропозицію самостійно вжити заходи для захисту порушених інтересів держави в особі територіальної громади міста Харкова шляхом подання відповідно позову до суду на захист таких інтересів. У відповіді №1231/0/225-24 від 23.02.2024 Департамент земельних відносин Харківської міської ради, повідомив, що заходи цивільно-правового характеру (пред`явлення позову) щодо знесення або визнання права власності стосовно самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «Я-1», розташованої за адресою: [ADDRESS] , Департаментом не вживались. Водночас, у разі подання Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова до суду відповідної позовної заяви, Департамент, який представляє інтереси Харківської міської ради у таких категоріях справ, за необхідності надасть до суду всі процесуальні документи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України та направить повноважного представника для представництва інтересів Харківської міської ради в суді. Таким чином, з боку органу, уповноваженого державою на захист її порушених інтересів, допущено нездійснення відповідного захисту - не пред`явлено до суду позову на захист інтересів держави про знесення об`єкту самочинної забудови, що розташований на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Харкова на права комунальної власності. У 2022 році Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради вже було подано позов до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю літ. «Я-1», загальною площею 23,9 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] з одночасним припиненням права власності. Тож, Харківська міська рада була обізнана про існування об`єкту самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності, розташованій за адресою: [ADDRESS] , ще з початку 2022 року, до подання попереднього позову щодо спірної земельної ділянки, однак дотепер не вжила жодних заходів щодо знесення самочинного будівництва. Згідно з останньою судовою практикою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду належними відповідачами за позовом власника землі про знесення самочинного будівництва є особи, які придбали об`єкт самочинного будівництва в забудовника та зареєстрували право власності на такий об`єкт. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду наголошує, що в силу вимог ч. 1 ст. 3 ЗК України в спірних земельних правовідносинах у співвідношенні із загальним законом (ч. 4 ст. 376 ЦК України) спеціальним законом є ЗК України, імперативна норма ч. 2 ст. 212 якого підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, пов`язаних із встановленням суб`єктного складу осіб, зобов`язаних повернути власнику землі самовільно зайняті земельні ділянки, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, а в іншій частині, не врегульованій ЗК України, можуть застосовуватися норми ЦК України, зокрема ст. 376 цього Кодексу. Адже, на відміну від положень ч. 4 ст. 376 ЦК України, які обмежують коло осіб, зобов`язаних знести об`єкт самочинного будівництва, їх забудовником (колишнім або теперішнім), норма ч. 2 ст. 212 ЗК України суттєво розширює суб`єктний склад зобов`язаних осіб за рахунок громадян і юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки та до яких вочевидь можна віднести осіб, які придбали об`єкт самочинного будівництва в забудовника й зареєстрували право власності на такий об`єкт. Як Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, так і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зараз дотримуються усталеної позиції в питанні визначення належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва не забудовника, а саме останнього набувача такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво. Схожі за змістом висновки щодо пріоритетного застосування до подібних правовідносин (в частині вирішення питання обрання ефективного способу захисту прав позивача) положень частини 2 статті 212 ЗК України як спеціальної норми права викладено в постанові КГС ВС від 10.10.2023 у справі №915/1416/21, постанові КЦС ВС від 30 вересня 2022 року у справі №201/2471/20, постанові КЦС ВС від 15 березня 2023 року у справі №205/213/22, постанові ВС від 18 вересня 2024 року у справі №914/1785/22 та ін. Тож, нежитлова будівля літ. "Я-1", розташована за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом самочинного будівництва в силу положень ст. 376 ЦК України, так як збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. [PERSON] право власності на нежитлову будівлю літ.«Я-1» на підставі договорів купівлі-продажу №658 та №661 від 17.02.2022, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. передано [PERSON] . Останнім, в свою чергу, на підставі договору дарування №578 від 16.06.2022, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., зазначене нерухоме майно відчужено на користь [PERSON] , за якою на теперішній час і зареєстровано право власності відповідно до даних Державного реєстру речових прав. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі №442/302/17 (провадження №61-20491св19) зазначено, що «задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна». З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на теперішній час саме за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «Я-1», розташовану за адресою: [ADDRESS] , суд доходить висновку, що належним способом захисту, серед іншого, є усунення перешкод Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом зобов`язання [PERSON] , як кінцевого набувача об`єкту самочинного будівництва, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу (знесення) нежитлової будівлі літ. «Я-1» з приведенням земельної ділянки під нею у придатний для подальшого використання стан. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Таким чином, правовідносини пов`язані з використанням земельних ділянок державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність використання земель комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Проте, у правовідносинах щодо самочинного будівництва особою нерухомого майна на земельній ділянці територіальної громади, відсутній критерій законності та добросовісності набуття майна у власність. Відповідно до позиції ЄСПЛ у справі «Жидов та інші проти Росії» (Zhidov and Others v. Russia), 2018, §§ 94-95, суд встановив, що будинок мав усі ознаки самочинного будівництва у розумінні національного Цивільного кодексу, а саме: будівництво на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, без необхідних дозволів та з грубим порушенням містобудівних і будівельних норм і правил. З огляду на ці аргументи, ЄСПЛ дійшов висновку, що рішенням про знесення такого майна заявник не зазнав непропорційного втручання у своє право власності. Отже, порушення статті 1 Протоколу №1 до Конвенції не було. Отже, в даному випадку не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Таким чином, гарантії, передбачені ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються.Тому, суд не вбачає порушення прав відповідача [PERSON] . Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №904/7803/21 (пункт 6.45) та постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/959/22, виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), колегія дійшла висновку, що у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт. Відповідно до частини сьомої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі. Крім того, судом встановлено, що після зміни предмету позову прокурором позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] не залишилося, що суд прирівнює до використання позивачем свого права на відмову від позовних вимог до вказаного відповідача, що передбачено ст. 206 ЦПК України та тягне за собою закриття провадження у справі щодо саме цього відповідача. На переконання суду, прокурором належним чином обґрунтовано подання цього позову у зв`язку з порушенням інтересів держави, а саме прав територіальної громади на законне розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, і Харківська міська рада у цих правовідносинах неналежно виконує свої повноваження. Так, відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 3 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою. Відповідно до ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У позовній заяві обґрунтовано, що необхідність захисту інтересів держави в цій справі полягає в необхідності захисту територіальної громади міста Харкова, яка відповідно до ст. 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів, адже безпідставне користування [PERSON] земельною ділянкою комунальної власності шляхом використання розміщеного на ній об`єкта самочинного будівництва призводить до порушення прав територіальної громади міста Харкова на користування та розпорядження своїм майном. Саме Харківська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста, уповноваженим діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності. Поряд з цим, як вказує прокурор, у спірних правовідносинах Харківською міською радою не вжито заходів щодо відновлення порушених інтересів територіальної громади м. Харкова. На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» місцева прокуратура належним чином повідомила Харківську міську раду про існування порушення інтересів держави у зв`язку із незаконним використанням земельної ділянки через зведення на ній об`єкта самочинного будівництва, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тож, Харківська міська рада була обізнана про існування об`єкта самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності, розташованій за адресою: [ADDRESS] , однак дотепер не вжила жодних заходів щодо усунення порушень. Також прокурором дотримано вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». На виконання зазначених норм прокуратурою попередньо, до пред`явлення позову, повідомлено позивача про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову. Отже, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації та відновлення порушених прав та інтересів держави. Проте, незважаючи на обізнаність про вказані порушення вимог чинного законодавства, Харківською міською радою не вжито заходів щодо усунення вказаних порушень та відновлення інтересів територіальної громади та інтересів держави, зокрема, шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою комунальної власності. Вищенаведене свідчить про правомірність звернення прокурора до суду із зазначеною позовною заявою. Відповідно до положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, надані позивачем докази, які відповідач не спростував, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог та їх задоволення. Водночас, жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, під час вирішення питання про розподіл судових витрат встановив, що позивачем за подання первісної позовної заяви та подальшої зміни предмету позову, внаслідок чого до розгляду було прийнято дві немайнові вимоги, було сплачено надмірно судовий збір в загальному розмірі 15140,00 грн., який підлягає поверненню позивачу в розмірі 9084,00 грн. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору на користь Харківської обласної прокуратури в розмірі 6056,00 грн.

Outcome: approved