Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області Сергій Чухіль, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 08.09.2010, [PERSON] , який є громадянином російської федерації, набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524510500:01:017:0057, площею 0,0106 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. У подальшому 27.12.2017 на підставі зазначеного договору дарування зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, [PERSON] є власником зазначеної земельної ділянки і на даний час. Крім того, 24.01.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524510500:01:017:0094, площею 0,0247 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Реєстрація права власності на зазначену земельну ділянку проведена на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН007042, реєстраційний № 881, виданого Гніванською міською радою народних депутатів 25.12.2002. [PERSON] є власником зазначеної земельної ділянки і на даний час. Відповідно до інформації, отриманої від Управління Державної міграційної служби України у листі від 29.09.2025, [PERSON] , [INFO] , згідно з наявними обліками зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку не значиться. 04.06.1981 Гніванським РВВС у Вінницькій області був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. Крім того, згідно з інформацією, отриманою від Гніванської міської ради від 05.11.2025, з 24.08.1991 по даний час інформація щодо проживання [PERSON] на території м. Гнівань відсутня. Разом з тим, перебування земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власності іноземного громадянина суперечить вимогам Земельного кодексу України, у зв`язку з чим такі земельні ділянки підлягають конфіскації на користь держави, виходячи з наступного. Просить припинити право власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянина російської федерації, документований паспортом громадянина російської федерації, серія та номер: [NUMBER] , виданий 02.10.2009, видавник: відділ УФМС Росії по Краснодарському краї в місті Норильськ, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524510500:01:017:0057, площею 0,0106 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Припинити право власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянина російської федерації, документований паспортом громадянина російської федерації, серія та номер: [NUMBER] , виданий 02.10.2009, видавник: відділ УФМС Росії по Краснодарському краї в місті Норильськ, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524510500:01:017:0094, площею 0,0247 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Карпишина О.О. подала письмові пояснення (а.с.56-57), в яких зазначає наступне. Відповідно до договору дарування земельної ділянки серія ВРА № 714410 від 08.09.2010 [PERSON] отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером 0524510500:01:017:0057, площею 0,0106 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Положеннями ч. 2, 3 ст. 81 Земельного кодексу України визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Згідно з ч. 4 ст. 81 даного Кодексу землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Враховуючи положення ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці не можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, окрім як у разі прийняття такої земельної ділянки у спадщину, яка протягом року підлягає відчуженню. Таким чином, договір дарування земельної ділянки серія ВРА №714410 від 08.09.2010 був укладений з порушенням вимог вищезазначеної статті. Крім того, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН007042, виданого Гніванською міською радою народних депутатів 25.12.2002 на підставі рішення Гніванської міської ради народних депутатів від 03.10.2002, [PERSON] отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером 0524510500:01:017:0094, площею 0,0247 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Однак, у позовній заяві відсутні документи, які підтверджують правову підставу виникнення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524510500:01:017:0094. Згідно з ч. 1 ст. 130 Земельного кодексу України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Частиною 3 зазначеної статті порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки. На момент державної реєстрації права власності зазначених земельних ділянок та по теперішній час, згідно з інформацією Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 0501.4-7286/05.2-25 від 29.09.2025, [PERSON] зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку не значиться. 04.06.1981 Гніванським РВВС у Вінницькій області був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] . Однак, з доданих до позовної заяви витягів з Державного реєстру речових прав вбачається, що [PERSON] документований паспортом громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] . В позовній заяві прокурор ставить питання недійсності договору дарування земельної ділянки, але в позовних вимогах відсутня вимога про визнання укладеного договору недійсним. Просить поновити ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області строк для подання пояснень на позовну заяву по даній справі. Ухвалою Тиврівського районного суду від 02.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 27.01.2026. Ухвалою Тиврівського районного суду від 27.01.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 10.02.2026. Розгляд справи відкладено на 24.02.2026 у зв`язку із неявкою відповідача. У судове засідання прокурор Лащук В.М. не з`явився, подав заяву, у якій просить розгляд справи провести за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Карпишина О.О. не з`явилася, в додаткових поясненнях просила справу розглядати без її участі, при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату і час судового засідання повідомлений у порядку, встановленому законом. Причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду у його відсутності не надходило. Правом подати відзив на позовну заяву відповідач скористався. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Позов правомірно пред`явлено прокурором в інтересах держави відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Законність представництва прокурором інтересів держави обґрунтована в позові та підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використанні громадянином російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524510500:01:017:0057, площею 0,0106 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що стверджується нотаріально посвідченим договором дарування земельної ділянки від 08.09.2010 (а.с.9-10), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0507635572017 від 19.12.2017 (а.с.11-13), Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.12.2025 (а.с.14). 27.12.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності відповідача [PERSON] на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1450640605245), що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 458446963 від 26.12.2025 (а.с.8), з якої вбачається, що на момент державної реєстрації права власності зазначено, що відповідач є громадянином України. Крім того, [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524510500:01:017:0094, площею 0,0247 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що стверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ВН № 007042, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 881, виданого Гніванською міською радою народних депутатів 25.12.2002 (а.с.16), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0507615802017 від 15.12.2017 (а.с.17-19), Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.20). 24.01.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності відповідача [PERSON] на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1468040205245), що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 458472029 від 26.12.2025 (а.с.15), з якої вбачається, що на момент державної реєстрації права власності відповідач є громадянином російської федерації. Згідно з інформацією Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (а.с.22) [PERSON] , [INFO] , згідно з наявними обліками зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку не значиться. 04.06.1981 Гніванським РВВС у Вінницькій області був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] . Крім того, згідно з інформацією, отриманою від Гніванської міської ради від 05.11.2025 № 03-09/2159 (а.с.23), з 24.08.1991 по даний час інформація щодо проживання [PERSON] на території м. Гнівань, зокрема, по [ADDRESS] , відсутня. Належність [PERSON] до громадянства російської федерації підтверджується копією паспорта російської федерації, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , 02.10.2009 відділом УФМС росії по Краснодарському краю в м. Норильськ (а.с.21). Згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У статті 26 Конституції України зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується. Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу. За змістом ч. 2, 3 та 4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті уразі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно - правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в)прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Згідно з п.«е» ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п."в" ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки. Згідно з ч. 1, 2 та 4 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Приписами статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Отже, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю. Статтею 354 ЦК України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Водночас зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 ЗК України. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92 цс 13), зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Отже, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Судом установлено, що громадянин російської федерації [PERSON] у порушення вимог ст. 81, 130 ЗК України безпідставно набув права власності на дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524510500:01:017:0057, площею 0,0106 га, та кадастровим номером 0524510500:01:017:0094, площею 0,0247 га, які знаходяться на території Гніванської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області. Тобто до відповідача [PERSON] , як іноземця, перейшло право власності на земельні ділянки, які відповідно до положень ЗК України ним не можуть набуватися у власність та які він повинен був відчужити протягом року з моменту переходу такого права. Оскільки [PERSON] , будучи громадянином російської федерації, протягом року з моменту переходу права власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не відчужив їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 145 ЗК України, тому позовні вимоги прокурора щодо примусового припинення права власності відповідача на дану земельну ділянку шляхом її конфіскації в порядку ч. 2 ст. 145 ЗК України підлягають до задоволення. Суд вважає, що у даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 6056,00 гривень.

Outcome: approved