Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

10.11.2025 року представник позивача, адвокат Максименко В.В., звернулася в суд з позовом в інтересах до [PERSON] до Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно (гараж). Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що згідно рішення № 58 виконавчого комітету Єланецької селищної ради народних депутатів від 07.08.1990 року «Про забудову гаражів в кварталі за магазином «Дитячий світ» в смт. Єланець» [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаражу в кварталі № [NUMBER] [ADDRESS] . Позивач одразу розпочав будівництво гаража, яке було закінчено у 1991 році. Після закінчення будівництва він протягом багатьох років цей гараж використовував як об`єкт нерухомості, яким він користується до сьогоднішнього часу. Однак, правовстановлюючі документи він не оформлював та гараж не був введений в експлуатацію, оскільки до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Посилаючись на те, що будівництво нерухомого майна - гаража, було здійснено позивачем на підставі дозвільного документа - рішення №58 виконавчого комітету Єланецької селищної ради народних депутатів від 07.08.1990 року, беручи до уваги неможливість узаконення гаража у позасудовому порядку, представник позивача просила суд визнати за [PERSON] право власності на кам`яний гараж № [NUMBER] з підвалом, 1991 року забудови, загальною площею 25,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву про слухання справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін та їх представників. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 58 виконавчого комітету Єланецької селищної ради народних депутатів від 07.08.1990 року «Про забудову гаражів в кварталі за магазином «Дитячий світ» в смт. Єланець» позивачу [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаражу в кварталі № [NUMBER] [ADDRESS] . Вказаним рішенням зобов`язано позивача отримати у районного архітектора «Будівельний паспорт» на виділеній ділянці під будівництво гаража і дозвіл на право виконання будівельних робіт. Районним архітектором було надано [PERSON] дозвіл на право виконання будівельних робіт, а саме: індивідуального гаража з каменю або силікатної цегли в кварталі № [NUMBER] на підставі рішення виконавчого комітету народних депутатів від 07.08.1990 року № 58. Початок будівельних робіт 1990 рік, закінчення 1991 рік, забудовник [PERSON] . Додаток до дозволу: будівельний паспорт земельної ділянки. Із матеріалів справи слідує, що позивач одразу розпочав будівництво гаража, яке було закінчено у 1991 році. Після закінчення будівництва позивач протягом багатьох років вказаний гараж використовував як об`єкт нерухомості, яким останній користується до сьогоднішнього часу. Однак, правовстановлюючі документи позивач не оформлював та гараж не був введений в експлуатацію, оскільки до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Для оформлення документів на гараж позивач звернувся до ФОП « [PERSON] » та замовив технічний паспорт на гараж, на що, 10.09.2025 року був виготовлений технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості. Після цього позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг, проте державним реєстратором прав на нерухоме майно йому відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує набуття права власності на даний об`єкт нерухомого майна. Із відповіді наданої позивачу Єланецькою селищною радою слідує, що вирішити питання щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна/гараж/ та земельну ділянку під ним, на даний час, немає законних підстав. Тому, пропонували звернутись до суду з метою визнання права власності на даний об`єкт/гараж/. Відповідно до розпорядження селищного голови №4 від 05 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць у смт. Єланець», вулиця 50 Років Жовтня перейменована на «проспект Незалежності». Згідно Технічного паспорта від 10.09.2025 року, гараж [ADDRESS] , рік спорудження 1991 р. Відповідно до довідки № 147 від 15.10.2025 року «Про належність будівлі гаражу власнику» виданої ФОП « [PERSON] », під час проведення поточної інвентаризації нежитлової будівлі, а саме: гаражу [ADDRESS] , було встановлено, що вказана будівля була збудована згідно дозвільних документів. Із довідки № 149 від 15.10.2025 року, виданої Єланецьким районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на нерухоме майно, гараж розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , станом до 31.12.2012 року в Єланецькому районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 14.10.2025 року, оціночна вартість гаража за адресою: [ADDRESS] становить 128620 грн. 76 коп. Судом встановлено, що позивач є забудовником та фактичним власником побудованого гаража. Вказана обставина підтверджується також довідкою ФОП « [PERSON] » про належність будівлі гаражу власнику, технічним паспортом на гараж, рішенням №58 виконавчого комітету Єланецької селищної ради від 07.08.1990 року про дозвіл на будівництво гаража та надання земельної ділянки під будівництво, дозволом на проведення робіт по будівництву гаража, проектом забудови земельної ділянки, будівельним паспортом земельної ділянки на будівництво індивідуального гаража. Відповідно до правил статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а статтею 392 цього ж Кодексу встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004 р.) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами 1 та 2 статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлені постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992 року №449 (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 року №8.4-35/718/1). Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року справа № 557/1209/16-ц, де вказано, що право власності на зведену до 03.08.2004 року нерухомість набувається в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у зв`язку з державною реєстрацією. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що будівництво нерухомого майна - гаража, було здійснено позивачем на підставі дозвільного документа - рішення №58 виконавчого комітету Єланецької селищної ради народних депутатів від 07.08.1990 року «Про забудову гаражів в кварталі за магазином «Дитячий світ» в смт. Єланець», без порушення встановлених будівельних, протипожежних норм і правил, умов містобудівної документації, беручи до уваги неможливість визнання права власності на гараж у позасудовому порядку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved