Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі також позивач, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ТОВ «ФК «ЄАПБ», новий кредитор) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] , клієнт, позичальник, споживач). Позовні вимоги мотивовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (надалі також товариство) та [PERSON] 17 жовтня 2023 року було укладено договір про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 (надалі також договір №23694-10/2023 від 17.10.2023, кредитний договір, договір), за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається клієнту у безготівковій формі шляхом їх перерахування за наданими відповідачем реквізитами платіжної картки. Згідно з п. 8 кредитного договору договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За доводами позовної заяви, товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в розмірі 4000,00 грн на строк 360 днів на умовах, визначених кредитним договором. Натомість, відповідач не виконав умов кредитного договору, кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. 20 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу №20062024, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 20 червня 2024 року до Договору факторингу №20062024 від 20 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21300,00 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу - 4000,00 грн та процентами - 17300,00 грн. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за договором №23694-10/2023 від 17.10.2023 в розмірі 21300,00 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу - 4000,00 грн та процентами - 17300,00 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, що складаються із суми 3028,00 грн сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти позову не подав. Разом з тим, відповідачем подані письмові пояснення, суть яких зводиться до незгоди відповідача із заявленими позовними вимогами. За доводами відповідача, в матеріалах справи відсутні належні докази укладення кредитного договору, належні первинні розрахункові документи, що позбавляє можливості перевірити факт звернення відповідача за отриманням кредитних коштів, а також факт перерахування чи отримання позичальником у кредит чи позику, перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Окрім цього, відповідач зазначає, що позивач не набув право вимоги до відповідача за кредитним договором, оскільки договір факторингу укладався раніше за укладення кредитного договору. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 29 вересня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», за підписом представника позивача Дараган Юлії Олександрівни (а.с. 2-4). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.10.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 03.11.2025 (а.с. 41-42). Крім того, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.10.2025 судом витребувано докази із банківської установи (а.с. 43). У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 4). Зважаючи на означене клопотання, представник позивача у судові засідання не з`являлася. Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 03.10.2025 та копія позовної заяви з додатками направлялись на зареєстровану адресу відповідача. До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «вручено особисто» (проставленою 21.10.2025), що відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. У судове засідання 03.11.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Відповідач не повідомив причини неявки, клопотань не надходило. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.11.2025 розгляд справи відкладено на 05.12.2025. 25.11.2025 до суду поштою від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшов лист вих. №БТ/Е-17738 від 12.11.2025, у якому банківська установа надала інформацію на запит суду, із додатком (випискою по рахунку). У матеріалах справи станом на 05.12.2025 було відсутнє належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, відсутні будь-які відомості/поштові відмітки, які б за приписами ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважалися належним повідомленням відповідача. У судове засідання 05.12.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 05.12.2025 розгляд справи відкладено на 20.01.2026. 20.01.2026 від відповідача, [PERSON] , надійшли письмові пояснення по справі, які відповідач просить врахувати при розгляді цієї справи, із заявою про відкладення розгляду справи. У судове засідання 20.01.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися. Інших заяв та/або клопотань до суду не надходило. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 20.01.2026 розгляд справи відкладено на 25.02.2026. До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «вручено особисто» (проставленою 04.02.2025). У судове засідання 25.02.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися. Інших заяв та/або клопотань до суду не надходило. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 17 жовтня 2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 (а.с. 5-10). Означений договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора W8516 (а.с. 8 (зворот), надісланого відповідачу у виді смс-повідомлення (пункт 2.3, 2.5, 2.16, 2.17, розділ 8 договору «Реквізити та підписи сторін»). За умовами укладеного договору (пункти 1.1, 1.6) ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» надає відповідачу [PERSON] на умовах строковості, зворотності та платності фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн в безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441-11хх-хххх-2161 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. За змістом пунктів 1.2, 1.4.1, 1.4.2, 3.1 Договору: 1) кредит надається строком на 360 днів, тобто до 10.10.2024 (дата погашення кредиту); 2) процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору; 3) якщо клієнт 10.11.2023 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт отримує індивідуальну знижку в розмірі 30,00% на перший платіж (розрахунковий період) відповідно до графіку платежів; 4) повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. В розділі 8 кредитного договору як один із контактних номерів телефону споживача зазначений номер [NUMBER] (а.с. 8 (зворот). Згідно із підписаним відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W8516 додатку №1, який є невід`ємною частиною договору (пункт 3.1), загальна вартість кредиту складає 40000,00 грн, з яких 4000,00 грн - сума кредиту, а 36000,00 грн - проценти за користування кредитом. Сума платежу за кожний розрахунковий період, починаючи з 10 листопада 2023 року, становить по 2500,00 грн. Останній платіж 10.10.2024 становить 5000,00 грн та включає суму кредиту - 4000,00 грн та проценти за користування кредитом - 1000,00 грн. (а.с. 9(зворот). 17 жовтня 2023 року відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W8516 було підписано паспорт споживчого кредиту з викладеними в ньому умовами кредитування (а.с. 11-12). Згідно із довідкою, виданою 08 липня 2025 року, між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» укладено договір на переказ коштів, відповідно до якого 17.10.2023 о 20 год 50 хв на платіжну картку № [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 4000,00 грн, номер транзакції в системі iPay - 297709834, призначення платежу- зачисление 4000 грн на карту [NUMBER] (а.с. 13). Крім того, на виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 03.10.2025 листом вих. №БТ/Е-17738 від 12.11.2025 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомило суд, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Із додатку 1 до означеного листа (рух коштів по картці від 10.11.2025) вбачається надходження 17.10.2023 на означену картку суми в розмірі 4000,00 грн. 20 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20062024 (надалі також договір факторингу) (а.с. 16-20). Згідно з п. 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Як слідує із п. 1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно із актом прийому-передачі реєстру боржників від 20 червня 2024 року за договором факторингу № 20062024 від 20.06.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2. договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №23694-10/2023 від 17.10.2023. Сума заборгованості становить 21300,00 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу - 4000,00 грн та заборгованості за процентами - 17300,00 грн (а.с. 21, 22). На підтвердження сплати фактором ціни продажу за договором факторингу № 20062024 від 20.06.2024 позивачем надано копію платіжної інструкції №21517 від 26.06.2024 на суму 4377213,14 грн, що є ціною продажу прав вимоги відповідно до п. 3.3 договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», у [PERSON] за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 21300,00 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу - 4000,00 грн та заборгованості за процентами - 17300,00 грн (а.с. 14-15). Розрахунок заборгованості було здійснено станом на 20.06.2024. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних та належних і допустимих доказів, що свідчать про погашення заборгованості за кредитним договором або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Відповідачем не заявлено та не обґрунтовано доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, зокрема щодо несправедливості умов кредитного договору в частині періоду нарахування відсотків, розміру відсоткової ставки та загального розміру відсотків, заявленого до стягнення із відповідача. Заперечення відповідача проти позовних вимог фактично зводяться до відсутності доказів укладення кредитного договору саме відповідачем, отримання ним кредитних коштів та переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача, з огляду, за твердженням позивача, укладення договору факторингу раніше дати укладення кредитного договору. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача згідно із вказаними вище розрахунком заборгованості (а.с. 14-15) на загальну суму 21300,00 грн. Позивач вважає, що відповідачем порушено умови кредитного договору №23694-10/2023 від 17.10.2023, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування коштами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (кредитодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що договір про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023 укладено в електронній формі. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника (відповідача), який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону, що зазначений в договорі та належить відповідачу. Суд дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору позики. Договір про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд вважає доведеними обставини отримання відповідачем суми кредиту в загальному розмірі 4000,00 грн, відповідно до умов кредитного договору, в порядку та на умовах, передбачених в ньому. Означені обставини підтверджуються також доказами, отриманими з банківської установи внаслідок виконання ухвали про витребування доказів. Відтак, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо не укладення ним кредитного договору та відсутності належних доказів отримання кредитних коштів Суд вважає доведеними обґрунтування позовної заяви щодо переходу до позивача прав вимоги за договором про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023; позивачем надані належні та достатні докази для підтвердження обставин набуття ним прав кредитора за означеним договором. Заперечення відповідача проти позовних вимог в частині не переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача не знаходять свого підтвердження, оскільки кредитний договір укладено між сторонами 17.10.2023, а договір факторингу, за яким права вимоги за кредитним договором перейшли до позивача - 20.06.2024. Суд доходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не здійснив розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023 за період з дати укладення договору та станом на 20.06.2024 становить 21300,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4000,00 грн та заборгованості за процентами - 17300,00 грн. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідача. Щодо стягнення суми основного боргу. Як встановлено судом, відповідачу як кредит були перераховані кошти у розмірі 4000,00 грн на виконання умов договору про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023. Спосіб перерахування коштів відповідає умовам кредитного договору і заявці відповідача. Перерахування суми кредиту на вказану у кредитному договорі платіжну картку, як і видачу такої картки на ім`я відповідача, підтверджено банківською установою. Відтак, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 4000,00 грн за договором про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023. Належних доказів того, що відповідач повернув кошти у сумі 4000,00 грн (заявлена позивачем до стягнення сума за тілом кредиту) за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 4000,00 грн основного боргу. Щодо заборгованості зі сплати процентів. За розрахунками позивача, розмір процентів, які має сплатити відповідач за кредитним договором, становить 17300,00 грн. Водночас, відповідно до п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023 строк кредиту - 360 днів, строк повернення кредиту - 10.10.2024. Розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом здійснений позивачем по 20.06.2024, тобто, в межах строку кредитування, що узгоджується із послідовними висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц. Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено позивачем за денною процентною ставкою у розмірі 2,5% за період з 17.10.2023 по 10.10.2024, що становить 360 днів. Здійснивши перевірку обґрунтованості розрахунку заборгованості зі сплати процентів, суд зазначає, що за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування - 360 днів з дати надання кредиту (тобто, з 17.10.2023 по 20.06.2024) відповідач мав сплатити проценти в розмірі 24800,00 грн (4000,00 грн х 2,5% х 248 днів). Водночас, позивачем до стягнення з відповідача заявлена менша сума процентів, а саме - 17300,00 грн, що є правом позивача та не погіршує становище відповідача, зважаючи на що суд констатує відповідність наданого позивачем розрахунку заборгованості за процентами умовам кредитного договору, а також вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за вищевказаним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за договором про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023 в межах суми заявлених позовних вимог - 17300,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Судом також досліджені доводи відповідача, викладені в письмових поясненнях від 20.01.2026. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №23694-10/2023 від 17.10.2023 в сумі 21300,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4000,00 грн та заборгованості за процентами - 17300,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 133399 від 16.09.2025 (а.с. 1). Відтак, з огляду на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в означеній сумі. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved