Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача . У серпні 2025 року позивач Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом , в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору : служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначав, що відповідачка є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини [PERSON] внесені до актового запису про народження дитини зі слів матері. За місцем реєстрації в с.Качалівка Богодухівського району Харківської області [PERSON] з малолітніми дітьми не проживає, винаймає житло разом зі співмешканцем [PERSON] у с.Пархомівка Богодухівського району Харківської області. [PERSON] ніде не працює , характеризується негативно , проживає за рахунок виплат по доглядою за дитиною до 3-х років . 01.04.2024 , згідно наказу служби у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області №1, [PERSON] поставлена на облік служби у справах дітей , яка перебуває у складних життєвих обставинах. У малолітньої [PERSON] склалися неприязні стосунки з співмешканцем матері , відбуваються постійні конфлікти, сварки з матір`ю , внаслідок чого дитина самовільно залишає домоволодіння та відмовлялася повертатися в родину. Мати не цікавиться навчанням дитини , не займається її вихованням , лікуванням , дитина вчиняє дрібні крадіжки та жебракує. Рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради № 90 від 04.04.2024, малолітню дитину [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , де вона виховується по даний час. Позивач просить відібрати у відповідачки дитину без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти з відповідачки на користь дитини , оскільки мати її не утримує . Відзив на позовну заяву від відповідачки до суду не надійшов . Заяви , клопотання , інші процесуальні дії. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 14.05.2025 провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження , призначено підготовче судове засідання на 18.11.2025. 18.11.2025 до суду надійшла заява позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 18.11.2025 закрито підготовче провадження у справі , справу призначено до судового розгляду на 16.12.2025. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просить задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні проти позову не заперечувала , пояснивши , що дійсно вона не доглядала за дитиною [PERSON] , не слідкувала за її здоров`ям , дитина часто тікала з дому , умови для проживання дитини нею не створені, вона не працює та не має можливості утримувати старшу дитину. З жовтня 2025 року вона не цікавиться долею дитину , з нею не спілкується. На думку відповідачки , як в найкращих інтересах дитини, малолітній [PERSON] краще буде проживати в сім`ї патронатного вихователя . Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позов, просить задовольнити. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського РУЮ Харківської області від 07.07.2015 .(а.с. 10) Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 12.08.2022, відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України , матір`ю дитини записана [PERSON] ( а.с. 125-126) Відповідно до довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 29.04.2024 , [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] разом зі своїми малолітніми доньками [PERSON] , 2015 року народження , та [PERSON] , 2023 року народження, однак за місце реєстрації родина не проживає. (а.с. 15) Наказом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області №12 від 01.04.2024, дитину [PERSON] поставлено на облік служби у справах дітей Краснокутської селищної ради, яка перебуває у складних життєвих обставинах . ( а.с.127 ) Рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 90 від 04.04.2024, малолітню дитину [PERSON] влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , строком на три місяці, з 08.04.2024, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.17) Згідно листа Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Краснокутської селищної ради від 01.08.2024, сім`я [PERSON] проживає в орендованому будинку з електропостачанням, у будинку відсутнє газопостачання та водовідведення . Оскільки дана сім`я опинилася в складних життєвих обставинах , представниками комунального закладу були здійснені неодноразові візити до родини [PERSON] , в ході яких встановлено, що житлово-побутові умови задовільні , але [PERSON] не в змозі виконувати батьківські обов`язки по відношенню до старшої дитини [PERSON] . За інформацією КЗ «Центр НССП» дитину [PERSON] недоцільно повертати з сім`ї патронатного вихователя. (а.с. 14) З акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов від 24.06.2024 вбачається , що комісією обстежені житлові умови [PERSON] по [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] проживає у орендованому приватному житловому будинку, стан якого незадовільний, кількість кімнат - одна, в будинку пічне опалення, санітарно-побутові умови задовільні. Продукти харчування наявні в обмеженій кількості, для проживання дітей створені мінімальні умови. У домоволодінні є мінімальний запас дров на зиму, на присадибній ділянці посаджені овочі. [PERSON] ніде не працює, має тимчасові неофіційні заробітки. (а.с.16) З метою запобігання бездоглядності та безпритульності дитини, 25.08.2025 [PERSON] звернулася до служби у справах дітей Краснокутської селищної ради з заявою щодо розгляду на засіданні комісії з прав дитини Краснокутської селищної ради питання про відібрання дитини [PERSON] від матері без позбавлення батьківських прав, оскільки за період проживання дитини у патронатного вихователя [PERSON] , [PERSON] не змогла подолати складні життєві обставини та створити умови для проживання та виховання дитини, в подальшому зобов`язувалася створити всі умови для проживання своєї старшої доньки . ( а.с.8 ) Згідно акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов від 15.09.2025 , в складі комісії обстежені житлові умови по [ADDRESS] , де проживає родина [PERSON] . Будинок площею 40 кв.м, має одну кімнату, в будинку пічне опалення, санітарно-побутові умови відповідають нормам. Продукти харчування наявні в обмеженій кількості, холодильник відсутній. В будинку не створені умови для проживання двох дітей. Для старшої доньки не має окремого місця для сну та навчання. [PERSON] ніде не працює, має тимчасові неофіційні заробітки та грошові виплати на дитину до досягненню нею 3-х років . Зі слів матері , вона з старшою дочкою [PERSON] не спілкується . (а.с.42) Актом обстеження житлових та матеріально-побутових умов від 16.10.2025 , комісією встановлено , що мати дитини [PERSON] не використала наданий їй термін для створення належних умов своїй доньці [PERSON] ( а.с. 43) Відповідно до акту обстеження від 26.01.2026, комісією в складі : старости Пархомівського СО апарату селищної ради Є.Сіліна , депутата Краснокутської селищної ради О.Халіної , працівників Пархомівського старостинського округу В. [PERSON] , [PERSON] обстежені житлові умови відповідачки по [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] проживає разом з меншою донькою [PERSON] . [PERSON] у належному стані утримує подвір`я, житловий будинок з однією житловою кімнатою. Продуктами харчування та повсякденним одягом у необхідній кількості сім`я забезпечена. Дрова на опалювальний період закуплені. В житловому будинку наявне пічне опалення, є електропостачання, але відсутня необхідна побутова техніка (газова плита, холодильник). (а.с.86) З характеристики старости Пархомівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради Є.Сіліна від 26.01.2026 вбачається , що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації на території Пархомівського старостинського округу за адресою: [ADDRESS] разом із меншою донькою [PERSON] . За час проживання за зазначеною адресою зарекомендувала себе з негативної сторони: не цікавилась життям своєї старшої доньки, не приймала участі у її вихованні, має схильність до дрібних крадіжок, не йде на контакт, ігнорує зауваження, не виконує обов`язків щодо догляду за старшою дитиною, не приймає участі у її вихованні . (а.с. 85) Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що вона як заступник директора КЗ « Центр надання соціальних послуг » Краснокутської селищної ради , в складі комісії , обстежували житлові та матеріальні умови сім`ї відповідачки у 2024 році та було встановлено , що діти були не забезпечені сезонним одягом, одяг на них був брудним, старша дитина не забезпечена місцем для навчання. Мати не займалася вихованням старшої дитини, не могла дати їй ладу . З квітня 2024 року дитина [PERSON] поставлена на облік служби у справах дітей Краснокутської селищної ради , яка перебуває у складних життєвих обставинах. У судовому засіданні допитана по справі свідок [PERSON] пояснила , що є патронатним вихователем та до її родини [INFO] була влаштована малолітня [PERSON] , 2015 року народження. Спочатку мати цікавилася долею дитини , періодично відвідувала її, обіцяла змінити життя на краще . Однак , з жовтня 2025 року мати долею дитини не цікавиться, з днем народження дитину не вітала , їй не телефонує , не цікавиться її навчанням , матеріально не допомагає , з дитиною взагалі не контактує. Свідку відомо, що дитина , проживаючи з матір`ю , жебракувала , тікала з дому , не слухала матір, часто сварилася з нею , а мати в свою чергу не займалася її вихованням. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в якому наголошено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідачка не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. Статті 150, 157 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Визначення механізму провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема, набуття дитиною статусу дитини-сироти, або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, регулюється Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини , затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 №866, який визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини. Відповідно до пункту 8 Порядку, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини згідно з додатком 10. До проведення оцінки рівня безпеки дитини можуть бути додатково залучені уповноважені суб`єкти в межах своїх повноважень. Пунктом 51 Порядку передбачено, що у разі загрози для життя або здоров`я дитини районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади може прийняти рішення про негайне відібрання дитини в опікуна, піклувальника. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Висновком органу опіки та піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 07.07.2025 , підтверджується про доцільність відібрання у матері [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. ( а.с. 12) Враховуючи викладене, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування , оскільки він ,на думку суду, є обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Нормами як національного (ст. 171 СК України) так і міжнародного законодавства (ст. 12 Конвенції про права дитини) визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Крім того, ст. 12 Конвенції ООН про права дитини також наголошує: слід приділяти належну увагу думці дитини, враховуючи її вік та рівень зрілості. Такої ж позиції дотримуються і національні суди. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 19 червня 2025 року у справі № 178/1957/22 зазначає: суд зобов`язаний заслухати думку дитини, якщо вона за своїм віком та рівнем розвитку може самостійно висловити свою позицію. У судовому засіданні , в присутності психолога [PERSON] , була заслухана думка дитини [PERSON] , яка пояснила , що коли проживала з мамою [PERSON] , дійсно вона тікала з дому , мати не могла дати їй ладу, внаслідок чого на даний час вона знаходиться у родині патронатного вихователя , однак вона маму любить та хоче повернутися додому. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 686/16892/20 та наголосив, що думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та прияти захисту прав та інтересів дитини. Ураховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у їх сукупності. Суд не враховує висловлену думку малолітньої [PERSON] щодо подальшого її виховання матір`ю [PERSON] , оскількивона не відповідає та не сприяє захисту прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідачка не піклується про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток доньки, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в її вихованні не приймає, як цього вимагає ст. 150 України, востаннє дитину відвідувала в жовтні 2025 року, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначені фактори та умови проживання дитини у матері , суд розцінює як загрозу для її життя та здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи викладене, позовні вимоги про відібрання у відповідачки малолітньої доньки [PERSON] без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки вона неналежним чином піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та залишення дитини у матері є небезпечним для життя дитини , здоров`я і морального виховання. Разом з тим, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до частини третьої статті 170 Сімейного кодексу України, відповідачка не позбавлена можливості повернути доньку, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками. Щодо стягнення аліментів. Як встановлено в судовому засіданні мати [PERSON] проживає окремо від дитини [PERSON] , матеріальної допомоги на її утримання не надає. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. За правилами ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитиною. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.191 ч.1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 25.08.2025. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру як юридична особа у розмірі 3028,00 грн, водночас, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, отже, з відповідачки [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved