Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що [PERSON] був забудовником дворогосподарства [ADDRESS] . Вищевказане домоволодіння є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , які є батьками позивача. Зазначила, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті якого відкрилася спадщина, до якої входить частини вищевказаного домоволодіння. За життя останній залишив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і все те, що буде йому належати і на що він буде мати законне право заповів своїй дочці [PERSON] . Вважає, що позивач прийняла спадщину, так як на момент смерті батька була зареєстрована та проживала разом з ним. Після смерті батька, [PERSON] (мамі позивача) належало 5/8 частки домоволодіння, де 1/2 частка в спільній сумісній власності подружжя та 1/8 - обов`язкова у спадщині, а позивачу належало 3/8 частини домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Вказує, що [INFO] померла мама позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до якої входить 5/8 частини вищевказаного домоволодіння. Вважає, що позивач прийняла спадщину, за померлою, так як на момент смерті матері була зареєстрована та проживала разом з нею. Однак, у зв`язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на майно, що входить у спадщину, виникла необхідність у визнанні права власності на таке в судовому порядку. Тому просить суд визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та наполягає на їх задоволенні. (а.с.44,45) Представник Свалявської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 54). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва № 57 на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР [PERSON] був забудовником дворогосподарства [ADDRESS] (а.с.12,30). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.05.1967 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, за місцем реєстрації сільрада Дусино, Свалявського району, Закарпатської області, актовий запис №10 (а.с.8). Як убачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.12.2002 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 29 від 06.05.1977 року. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.06.2015 року [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №35 від 06.06.2015 року; свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2024 року, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 331 від 18.12.2024 року (а.с.13,14). [PERSON] , 02.10.2008 року склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і все те, що буде йому належати і на що він буде мати законне право заповів своїй дочці [PERSON] , [INFO] (а.с.33). Відповідно до повідомлення в.о Свалявського міського голови від 11.06.2025 року №02-16/2661, у погосподарських книгах с. Росош за період 1969-1976 років відомості щодо присвоєння або зміни поштової адреси житловому будинку відсутні. ???За період 1977-1990 років господарство, головою якого був [PERSON] , було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . ???З 1991 року по теперішній час вказане дворогосподарство значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно повідомлення №06-12/229 від 07.04.2025 року в.о начальника відділу "ЦНАП" Свалявської міської ради, згідно запису погосподарської книги с.Росош (2011-2015 роки) [PERSON] , який помер [INFO] (а/з №35 від 06.06.2015 року) на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою разом з ним значились зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно запису погосподарської книги с.Росош від 2021 року, [PERSON] , яка померла [INFO] (а/з №331 від 18.12.2024 року) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою разом з нею значились зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] (а.с.23). На будинок за адресою [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт, інвентаризаційна справа №71/2025, та такий складається з: «А» - житловий будинок; «Б» - сарай; «В» - погріб; «Г» - гараж; «№1-3» - огорожа. Вартість такого, згідно довідки ФОП [PERSON] , від 28.03.2025 року № 36 становить 98890 грн (а.с.24-28,34,35). Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 364386565 від 03.02.2024 року, відомостей про вищевказане домоволодіння відсутні (а.с.10). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі на підставі записів у по господарських книгах. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Outcome: approved