Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На підставу своїх вимог посилається на те, що позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 24 серпня 2021 р. Згідно п.1 даного договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 30000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 799512 гривень. У п.2 договору позики було встановлено, що передачу вказаних грошових коштів здійснено одночасно з підписанням цього договору. Позичальник своїм підписом на цьому договорі підтверджує, що отримав від позикодавця грошові кошти в позику в повному обсязі. У відповідності до п.4 Договору позики від 24 серпня 2021 року позичальник зобов?язується повністю повернути позикодавцеві позику, а також сплатити проценти за весь термін користування позикою, в строк до 24 серпня 2022 року включно в готівковій формі у доларах США. Умовами п.б договору позики передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою, на підтвердження чого позикодавець повертає позичальнику свій примірник цього договору. Позивач виконав свої зобов?язання та на виконання умов договору передав відповідачу позику в сумі 30 000 доларів США, що підтверджується власноручним підписом [PERSON] на договорі позики від 24 серпня 2021 р. По закінченню даного строку відповідач кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 82876,84 доларів США, а саме: 30000,00 доларів США - сума позики, 16989,04 доларів США - проценти за користування позикою, 2497,80 доларів США - 3% річних, 30390,00 доларів США - пеня, 3000,00 доларів США штраф. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі та надали суду відзив на позовну заяву в якому зазначили, що відповідач з позовом частково не погоджується, виходячи з наступного: Відповідач з 2013 р. по даний час постійно проживає в Республіці Болгарія. У липні 2021 р. у Відповідача виникла нагальна необхідність сплатити на території України заборгованість третій особі в загальній сумі 30 000,00 доларів США. Оскільки на той час у нього не було відповідної суми коштів, він звернувся за допомогою до своїх знайомих. Вони в свою чергу познайомили Відповідача з Позивачем, який міг надати відповідну суму коштів в позику під проценти. Перебуваючи 24.08.2021 р. в Україні, Відповідач уклав з Позивачем Договір позики від 24.08.2021 р. та отримав у позику грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США під 15% річних на строк до 24.08.2022 р. Проте 24.02.2022 р. розпочалося повномасштабне військове вторгнення росії в Україну. З огляду на загрозу життю та здоров`ю через військові дії на території України, Відповідач не мав можливості прибути в Україну до 24.08.2022 р. та вчасно повернути Позивачу суму позики. Крім того, відповідно до п. 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. Через це Відповідач побоювався ввозити в Україну готівкою 30 000,00 доларів США, оскільки через невірно заповнену митну декларацію, до нього могли бути застосовані штрафні санкції чи конфісковано валюту. Також Відповідач побоювався, що після декларуванню значної суми грошей при в`їзді в Україну ця інформація може бути передана злочинцям, які вчинять проти нього розбійні дії. Звертає увагу, що у п. 5 Договору сторони передбачили, що зобов`язання Позичальника щодо повернення позики та сплати процентів має бути виконане за адресою [ADDRESS] , тобто, за адресою місця проживання Позивача. Жодних інших альтернативних варіантів повернення позики у Договорі не було передбачено. При укладенні цього Договору Відповідач не знав та не міг знати, що через 1 рік на території України буде відбуватися повномасштабна війна, що завадить йому безпечно прибути до країни та повернути гроші. Крім того, Відповідач неодноразово звертався до Позивача з пропозицією здійснити перерахування коштів на його банківський рахунок, проте той категорично проти цього заперечував, посилаючись не небажання проходити фінансовий моніторинг. З вищенаведеного вбачається, що Відповідач не повернув позику вчасно виключно через незалежні від нього обставини та небажання Позивача змінити умови її повернення. Також Відповідач зауважує, що передбачені у п. 3 Договору проценти в розмірі 15% річних є надмірними та несправедливими. Позивач, користуючись тим, що у Відповідача виникла нагальна необхідність сплатити на території України заборгованість третій особі в загальній сумі 30 000,00 доларів США, висунув вимогу встановити ставку за користування позикою в надзвичайно високому розмірі. Відповідач погодився на ці умови виключно тому, що перебував під впливом тяжких обставин. Також звертаємо увагу суду, що Позивачем нараховано проценти за користування позикою в необґрунтовано завищеному розмірі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивач нарахував проценти за 1378 днів користування позикою за період з 25.08.2021 р. до 02.06.2025 р. Проте Верховний Суд неодноразово зауважував, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 р. в справі №912/1120/16, постанови Верховного Суду від 05.04.2023 р. у справі № 754/5040/16-ц, від 31.07.2024 р. у справі № 161/11703/22). Згідно з п. 4 Договору Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцеві позику, а також сплатити проценти за весь термін користування позикою, в строк до 24.08.2022 р. включно в готівковій формі у доларах США. Таким чином, у спірних правовідносинах проценти за користування позикою можуть бути нараховані виключно за період з 25.08.2021 р. до 24.08.2022 р., тобто за 365 днів. Отже, загальна сума процентів за користування позикою не може перевищувати 4 500,00 доларів США (30 000,00 доларів США x 15%). Що стосується нарахованої Позивачем неустойки, а саме пені в сумі 30 390,00 доларів США та штрафу в сумі 3 000,00 доларів США. Згідно з п. 9 та п. 10 Договору якщо Позичальник своєчасно не поверне позику, він зобов`язаний сплатити на користь Позикодавця пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення. У разі порушення строку повернення позики більше як на 30 календарних днів, Позичальник зобов`язаний додатково сплатити штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Відповідач зауважує, що передбачені умовами Договору розміри пені та штрафу є надмірними та несправедливими. Позивач, користуючись тим, що у Відповідача виникла нагальна необхідність у грошових коштах висунув вимогу встановити ставки пені та штрафу в надзвичайно високому розмірі. Відповідач погодився на ці умови виключно тому, що перебував під впливом тяжких обставин. Зважаючи на викладене вище, Відповідач визнає позовні вимоги частково в такому розмірі: сума позики - 30 000,00 доларів США, проценти за користування позикою - 4 500,00 доларів США, 3% річних - 2 497,80 доларів США; пеня - 15 195,00 доларів США; штраф - 1 500,00 доларів США. Позивач надав суду відповідь на відзив в якому зазначив, що у відповідності до п. 4 Договору позики від 24 серпня 2021 р. Позичальник зобов?язується повністю повернути Позикодавцеві позику, а також сплатити проценти за весь США. термін користування позикою, в строк до 24 серпня 2022 р. включно в готівковій формі у доларах США. [PERSON] користується позикою до цього часу, а тому нарахування процентів до 02 червня 2025 р. (дати подачі позовної заяви) є абсолютно законним та відповідає умовами укладеного договору. Що стосується висновків Верховного Суду, на які посилається адвокат Єгоров С. О. у відзиві на позовну заяву, то вони ухвалені в справах, що не є подібними, оскільки стосувалися позовів банків до позивальників за кредитними договорами. Також у відзиві на позовну заяву вказано, що розміри році за користування позикою, пені та штраф є надмірними та несправедливими. Стверджується, що нібито [PERSON] погодився на такі умови виключно тому, що перебував під впливом тяжких обставин, якими нібито скористався позивач і висунув вимогу встановити ставки процентів, пені та штрафу в надзвичайно високих розмірах. Однак жодних доказів того, що Договір позики від 24 серпня 2021 р. був укладений [PERSON] під впливом тяжких обставин, до відзиву не долучено. Усі умови цього договору, у тому числі щодо розмірів процентів, пені та штрафу були погоджені між сторонами. Крім того, позивач вважає за необхідне відзначити, що проценти за користування позикою в розмірі 15% річних, пеня в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення та штраф у розмірі 10% від суми заборгованості не є надмірними та несправедливими. Такі ставки є звичними за правилами ділового обороту. Ці ставки покривають можливі ризики, у тому числі щодо неповернення позики, як у цьому випадку. За таких умов, посилання представника Відповідача на положення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України як на підставу зменшення розміру пені та штрафу вдвічі є необґрунтованим. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані по справі, вислухавши позивача, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного: Згідно з договором позики від 24.08.2021 [PERSON] , як позикодавець передав [PERSON] , як позичальнику кошти в сумі 30000 дол. США. Строк повернення коштів до 24.08.2022 р. Відповідно до п. 3 даного Договору за весь час користування позикою позичальник сплачує позикодавцеві проценти в розмірі 15% річних від суми позики в доларах США. Відповідно до п. 9 даного Договору якщо позичальник своєчасно не поверне позику, він зобов`язаний сплатити на користь позикодавця пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до п. 10 даного у разі порушення строку повернення позики більше як на 30 календарних днів позичальник зобов`язаний додатково сплатити штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. Згідно з наданим позивачем розрахунком відповідач має заборгованість в загальній сумі 82876,84 доларів США, а саме: 30000,00 доларів США - сума позики, 16989,04 доларів США - проценти за користування позикою, 2497,80 доларів США - 3% річних, 30390,00 доларів США - пеня, 3000,00 доларів США штраф. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойкою. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо заперечень відповідача та його представника щодо того, що позивачем нараховано проценти за користування позикою в необґрунтовано завищеному розмірі, суд зазначає, що відповідач міг надати суду свої розрахунки та їх обґрунтування, однак таких розрахунків суду надано не було. Щодо розміру відсотків (15% річних), які позивач вважає надмірними та несправедливими, суд зазначає, що такий розмір був погоджений сторонами при укладанні договору позики, тому такі заперечення є необґрунтованими. Також суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо того, що відповідач погодився на несправедливі умови договору виключно тому, що перебував під впливом тяжких обставин, оскільки суду не надано жодних доказів наявності таких обставин. Крім того, посилання відповідача на те, що він неодноразово звертався до позивача з пропозицією здійснити перерахування коштів на його банківський рахунок, проте той категорично проти цього заперечував, з чого вбачається, що відповідач не повернув позику вчасно виключно через незалежні від нього обставини та небажання позивача змінити умови її повернення, суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до п. 7 укладеного між сторонами договору позики зазначено, що в разі, якщо позикодавець ухиляється від отримання поверненої позики, позичальник зобов`язаний внести гроші на депозит нотаріуса в порядку, передбаченому законодавством. Аналізуючи доводи сторін стосовно позовних вимог, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього заборгованості в розмірі, що зазначений в позовній заяві не знайшли свого підтвердження, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволенню повністю. Також суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved