Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

21.09.2024 представник ТОВ «Іннова Фінанс» Андрущенко М.В. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.04.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем укладено договір про надання грошових коштів у позику №7864140425 в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Строк позики складає 360 днів, дисконтна (знижена) процентна ставка 0,87 %, стандартна - 1,0% на день, фіксована. Позикодавець свої зобов`язання виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 6000 грн. Однак, відповідач умови договору не виконував і станом на подання позову утворилась заборгованість на суму 27120,00 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн., заборгованість за процентами 8220,00грн., 900,00 грн. комісії за надання кредиту, 12000,00 грн. неустойка за кожен день прострочення повернення позики, яку позивач просить стягнути з відповідача по справі на свою користь та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 23.09.2025 по справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 07.10.2025 на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист №20.1.0.0.0/7-250924/90121-БТ від 30.09.2025 з підтвердженням про імітування на ім`я [PERSON] картки № [NUMBER] та зарахування 6000,00грн. згідно виписки по рахунку за період з 18.04.2025-20.04.2025. Заочним рішенням суду від 23.10.2025 позов задоволено. 05.11.2025 судом ухвалено додаткове рішення. 27.01.2026 сторона відповідача звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення. В обґрунтування своєї заяви заявник зазначає, що позивач в порушення вимог п.18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України та п.6 Р.IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» неправомірно нарахував неустойку в сумі 12000,00 грн. Ухвалою суду від 03.02.2026 заочне рішення від 23.10.2025 скасовано, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.02.2026 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Унгуряну С.І. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача не визнає позов в частині стягнення неустойки та мотивує це тим, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». 16.02.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача наголошує, що договором про надання грошових коштів у позику №7864140425 від 18.04.2025 передбачено проценти за користування наданими позичальнику коштами, які нараховуються протягом строку кредитування за договором, отже це не є заходом цивільно-правової відповідальності у розумінні ЦК України. Пункт 6-1 Закону України «Про споживче кредитування», яким регулюються договірні відносини, що становлять предмет позову, виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Позичальник надає свою безвідкличну згоду на те, що сума неповерненого кредиту, не сплачених процентів, неустойки та інших нарахувань може бути примусово стягнута через суд загальної юрисдикції відповідно до п. 10.23 Договору В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду у відповіді на відзив просить про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Сторона відповідача в призначене судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлено належними чином, про причини неявки суду не повідомлено, раніше надходив відзив із запереченнями щодо позовних вимог в частині нарахування неустойки. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом позову у цій справі є майнові вимоги стягнення кредитної заборгованості. Судом встановлено, що 18.04.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] , який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 8377, укладено договір про надання грошових коштів у позику №7864140425. Сторони погодили надання позичальнику кредиту в сумі 6000,00грн., строком на 360 днів під 1,0% в день (застосовується протягом перших 180к.д. та з 181 дні в розмірі 0,87%). Відповідно до додатку №1 до договору, згідно графіку платежів обчислення загальної вартості кредиту сума кредиту за договором становить 6000,00 грн., проценти за користування кредитом 20196,00 грн. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено квитанцією до платіжної інструкції №20196-1354-209459796 від 18.04.2025 та випискою по рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 18.04.2025-20.04.2025. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про електрону комерцію». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З договору від 18.04.2025, вбачається що його укладено в електронній формі. Ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Спору щодо укладення угоди, отримання позичальником коштів немає, а тому суд погоджується, що зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню на підставі його умов. За наданим розрахунком позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс» судом встановлено нарахування за період з 18.04.2025 по 01.09.2025 на суму боргу 6000грн. відсотків в сумі 8220,00 грн., одноразової комісії за надання кредиту в сумі 900,00 грн. Також в розрахунку боргу ТОВ «Іннова Фінанс» заявлено до стягнення неустойку в сумі 12000,00 грн., як неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки. У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того, в детальному розрахунку боргу долученого до позовної заяви відсутній сам розрахунок неустойки лише вказана сума боргу 12000,00 грн. В позовній заяві позивач вказує загальну суму боргу і наводить формулу нарахування процентів але жодним чином не посилається на умови договору №7864140425 від 18.04.2025 (далі - договір), що передбачають неустойку. Так, відповідно до п.7.4 договору за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити. Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 27120,00 грн., а задоволено 15120,00грн., тобто на 55,75% (15120 х 100 % /27120). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1350,48 грн. судового збору (2422,40 х 55,75%/100%). На підставі викладеного та

Outcome: partial