Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, [INFO] та просить стягнути солідарно з [INFO] та Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України шкоду, завдану невиконанням судового рішення від 07 серпня 2025 р. у справі № 342/704/25, що набрало законної сили, та вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги мотивував тим, що 07.08.2025 рішенням Городенківського районного суду у справі №342/704/25 визнано протиправною та скасовано постанову т.в.о. начальника [INFO] №1084/25 від 11.07.2025 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 17000 грн, провадження у справі закрито. Рішення набрало законної сили. У листопаді 2025 позивачу заблоковано зарплатну банківську картку, що позбавило його права купувати їжу, паливо, робити необхідні покупки. 04.11.2025 з`ясував, що блокування картки здійснила працівник Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кондрук Г.М., яка винесла постанову у виконавчому провадженні №79502684 на виконання постанови №1084/25 від 11.07.2025. Внаслідок дій зазначених осіб відповідач не мав коштів на прожиття та купівлю медикаментів. Провадження у даній справі відкрито 18.11.2025, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. 27.11.2025 представник [INFO] Фербей Ю.М. подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, спір було врегульовано у досудовому порядку, відповідач вжив всіх заходів для виконання рішення суду, відсутні докази завдання шкоди та причинного зв`язку, відсутній склад цивільного правопорушення. Зокрема, відповідач виконав своєчасно всі дії, необхідні для усунення спірної ситуації. 11.11.2025 відповідач направив до Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Городенка лист №9339 від 11.11.2025 про зняття стягнення з позивача, який отримано 18.11.2025 та вказані дії унеможливили подальше застосування стягнення до позивача, тобто предмет спору було усунуто ще до подання позову. Вважає, що протиправності немає, оскільки відповідач виконав судове рішення та направив лист про зняття стягнення, шкода не доведена, відсутні документи, що підтверджують реальні збитки, причинно-наслідковий зв`язок не встановлений, бо навіть гіпотетична затримка у виконанні не спричинила документально підтверджених витрат. Оскільки відповідач добровільно врегулював питання у досудовому порядку, є підстави для закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 02.02.2026 витребувано з Городенківського районного суду Івано-Франківської області для огляду у судовому засіданні адміністративну справу №342/704/25за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , до [INFO] про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Оголошено перерву у судовому засіданні. 10.02.2026 представник Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що 04.11.2025 винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, про арешт коштів боржника. 17.11.2025 до відділу ДВС надійшов лист про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 11.07.2025 №1084/25 та 19.11.2025 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів та постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з вимогами п.5 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Городенківський відділ ДВС не вчинив протиправних дій чи бездіяльності. Саме лише задоволення скарги на дії органу ДВС не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів ДВС та заподіяною шкодою. Також вважає, що орган ДВС не може бути відповідачем у справі, оскільки його дії протиправними не визнавалися. 18.02.2026 редставник Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції долучив до справи матеріали.виконавчого провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. У судові засідання представник відповідача [INFO] не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання не повідомив. Представник відповідача - Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності його учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно з постановою ТВО начальника [INFO] підполковника [PERSON] № 1084/25 від 11.07.2025 року, [PERSON] 11.07.2025 року о 12.00 год прибув до [INFO] по [ADDRESS] . Під час уточнення військово-облікових даних виявлено, що даний громадянин не прибув для повторного проходження військово-лікарської комісії, згідно чого посадовою особою [INFO] складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.07.2025 №264РТЦК. [PERSON] встановлено як особу, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку. Відповідно Закону України «Про внесення змін до п.2 розділу ІІ (Прикінцеві та перехідні положення)» ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби, до набрання чинності даних змін у Законі зобов`язані пройти повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби, тобто до 05.06.2025 повинен був пройти повторний медичний огляд, самостійно звернутися до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду. Дану вимогу [PERSON] проігнорував та не виконав. На [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17000 гривень. Постановою старшого державного виконавця Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.11.2025 [PERSON] відкрито ВП № 79502684 з виконання постанови № 1084/25 від 11.07.2025 про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 34000 гривень в дохід держави. Постановою старшого державного виконавця Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кондрук Г.М. від 04.11.2025 ВП № 79502684 накладено арешт на кошти боржника [PERSON] на підставі постанови № 1084/25 від 11.07.2025 про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 34000 гривень в дохід держави у межах суми стягнення з врахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів 37 650 гривень. Постановами старшого державного виконавця Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кондрук Г.М. від 04.11.2025 ВП № 79502684 стягнуто з [PERSON] виконавчий збір у розмірі 3400 гривень та 250 грн мінімальних витрат виконавчого провадження. На підтвердження належності позивачу зарплатної картки otp банку, блокування рахунків позивача, представник долучив скіншоти із мобільного застосунку та довідку otp банку від 05.11.2025. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 07.08.2025 рішенням Городенківського районного суду у справі №342/704/25 визнано протиправною та скасовано постанову т.в.о. начальника [INFO] №1084/25 від 11.07.2025 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 17000 грн, провадження у справі закрито. Рішення набрало законної сили. Згідно матеріалів справи начальник [INFO] 11.11.2025 надіслав на адресу Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції рішення Городенківського районного суду у справі №342/704/25 про скасування постанови про адміністративне правопорушення №1084/25 від 11.07.2025. Постановою старшого державного виконавця Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кондрук Г.М. від 19.11.2025 ВП № 79502684 щодо примусового виконання постанови № 1084/25 від 11.07.2025 про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 34000 гривень знято арешт з коштів [PERSON] з усіх рахунків. Постановою старшого державного виконавця Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кондрук Г.М. від 19.11.2025 закінчено ВП № 79502684 щодо примусового виконання постанови № 1084/25 від 11.07.2025 про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 34000 гривень у зв`язку із скасуванням постанови №1084/25 від 11.07.2025 рішенням Городенківського районного суду від 07.08.2025. Підставою звернення позивача до суду стало спричинення моральної шкоди внаслідок блокування зарплатного рахунку. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті - шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил передбачених зокрема ст.ст.1173,1174 ЦК України. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У п.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає. Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Майновою шкодою є реальні збитки та втрачена вигода, що виникли внаслідок пошкодження, знищення майна або порушення прав власності. Вона включає витрати на відновлення майна, зменшення його вартості, а також упущену вигоду, яку особа могла б отримати за звичайних умов. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, - є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц). Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що за наявності у законі презумпції протиправності та вини органу державної влади за завдану потерпілій особі шкоду, законом не покладається на позивача обов`язок доказування цих юридичних фактів. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. Зважаючи на те, що рішенням Городенківського районного суду у справі №342/704/25 визнано протиправною та скасовано постанову т.в.о. начальника [INFO] №1084/25 від 11.07.2025 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 17000 грн, провадження у справі закрито, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відтак наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 37650 грн суми, яка була заблокованою внаслідок накладення арешту постановою державного виконавця. Визначаючи розмір відшкодування за спричинену позивачу моральну шкоду, суд враховує тривалість блокування рахунку позивача, відсутність можливості користування зарплатною картою, характер спричиненої шкоди посадовими особами РТЦК та СП та державної виконавчої служби; наслідки у вигляді знаття блокування рахунку та відновлення можливості позивача користуватися ним. Щодо доводів представника [INFO] про те, що предмет спору був усунутий до подання позову, суд зауважує, що зняття арешту з рахунків позивача відбулося після звернення позивача до суду - 19.11.2025, тобто на момент подання позову (06.11.2025), порушене право позивача поновлено не було. Доводи представника ДВС щодо неналежного відповідача спростовуються тим, що позивачу моральна шкода завдана як діями [INFO] , що винесли постанову, яка в подальшому визнана незаконною, так і органом ДВС, що наклав арешт на рахунки позивача за відсутності на те законних підстав. Водночас суд вважає, що заявлена позивачем суму стягнення за завдану моральну шкоду у розмірі 37650 грн, враховуючи ступінь завдання шкоди, її тривалість та наслідки, є неспівмірною. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19). Відтак,

Outcome: partial