Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

29 січня 2026 року представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , через систему «Електронний суд» подала до суду позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що 13 січня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 31. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що, в кінцевому результаті, призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, а тому подружжя не проживає за спільною адресою реєстрації, не підтримує спільний побут та господарство, будь-яке спілкування переходить у суперечки, що свідчить про абсолютно різні погляди на життя. На переконання позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 13 січня 2024 року Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 31 та судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 04 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до розгляду на 25 лютого 2026 року. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідками про доставку електронного листа та рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 17 на звороті, 18 на звороті, 25). 12 лютого 2026 року представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримує та просить задовольнити, а також долучила оригінал Свідоцтва про шлюб (а.с. 20, 21). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.26). 12 лютого 2026 року від нього надійшла заява, у якій позов визнає, просить його задовольнити, а також розглянути справу без його участі (а.с. 23). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13 січня 2024 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 31, що підтверджується оригіналом Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 13 січня 2024 року (а.с. 21). У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 березня 2024 року (а.с. 8). Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що шлюб остаточно припинив своє існування, просить розірвати шлюб. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій ним заяві позов визнав. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за нею, підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 24, 56, 110-112 СК України,

Outcome: approved