Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», про стягнення коштів, визнання недійсним договору в частині. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 11 грудня 2020 року між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест», від імені, в інтересах та за рахунок якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» було укладено інвестиційний договір № ХПХ/01-КВ/313. Відповідно до умов Інвестиційного договору (пункти 1.1, 2.1, 2.4) [PERSON] здійснював інвестування коштів в однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Загальна сума інвестиційного внеску за умовами пунктів 3.2 і 3.3 Інвестиційного договору становила 53373,52 долари США, які підлягали сплаті у строк до 22 грудня 2022 року, та розраховувалися у гривневому еквіваленті за формулою, наведеною у пункті 3.3 Інвестиційного договору. У зв`язку із тривалим припиненням будівництва, відсутності нових орієнтовних строків завершення будівництва, невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за пунктами 2.2, 5.2.2 Інвестиційного договору, [PERSON] був змушений розірвати Інвестиційний договір в односторонньому порядку на підставі пункту 8.6 Інвестиційного договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 16.12.2020 року до Інвестиційного договору). Таким чином, позивач вважає, що з огляду на те, що Інвестиційний договір розірвано з 02.03.2025, відповідач на підставі пункту 8.6 Інвестиційного договору повинен був повернути позивачу сплачені ним кошти інвестиційного внеску протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дати розірвання Інвестиційного договору, тобто до 30.05.2025 включно. Крім цього, позивач просить визнати недійсним пункт 8.6 Інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313 від 11 грудня 2020 року, в редакції додаткової угоди № 1 від 16 грудня 2020 року до інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313, в частині стягнення (утримання) з [PERSON] штрафу у розмірі 10 % у випадку розірвання інвестиційного договору на його вимогу, та стягнути за прострочення зобов`язання 3 % річних від простроченої суми 50 140,87 доларів США, нарахованих за період, починаючи з 31.05.2025 року до дня виконання судового рішення. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 20.08.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшли пояснення та заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач самостійно перестав виконувати свої зобов`язання за Інвестиційним договором, а отже відповідач скористався своїм правом та вирахував штраф у розмірі 10 % від суми Забезпечувального авансового платежу. Також, щодо визнання недійсним пункту 8.6 Інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313 від 11 грудня 2020 року в частині стягнення (утримання) з [PERSON] штрафу у розмірі 10 % у випадку розірвання інвестиційного договору на його вимогу, відповідач зазначає, що позивач не навів жодної підстави, за якою даний пункт вказаного Договору може бути визнаний недійсним. 02.09.2025 від позивача надійшла відповідь на пояснення та заперечення, в якій він зазначає, що відповідач не надав жодних заперечень щодо стягнення сплачених позивачем коштів за Інвестиційним договором у розмірі 50140,87 доларів США, у зв`язку із чим вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 28.01.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення, а саме щодо релевантної судової практики в аналогічних справах. Третя особа пояснень не надала. В судовому засіданні, яке відбулось 25.02.2026, позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В судове засідання, яке відбулось 25.02.2026, представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 25.02.2025, представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши позивача та його представника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого інвестиційного внеску у розмірі 50140,87 доларів США у гривні за офіційним курсом станом на день здійснення відповідачем відповідної оплати, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 11 грудня 2020 року між [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) і Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест» (далі - ПАТ «ЗНВКІФ «Еверест», відповідач), від імені, в інтересах та за рахунок якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» (далі - ТОВ «КУА «Портофін», третя особа) було укладено інвестиційний договір № ХПХ/01-КВ/313 (далі - Інвестиційний договір), що підтверджується копією Інвестиційного договору з додатками в матеріалах справи. Відповідно до умов Інвестиційного договору (пункти 1.1, 2.1, 2.4) [PERSON] здійснював інвестування коштів в однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно з пунктом 2.4 Інвестиційного договору Інвестор зобов`язується здійснити інвестування Квартири шляхом оплати інвестиційного внеску в розмірі, на умовах та у строки, визначені цим Договором, а після оформлення і реєстрації права власності Фонду на Квартиру отримати таку у власність в порядку, встановленому цим Договором». Загальна сума інвестиційного внеску за умовами пунктів 3.2 і 3.3 Інвестиційного договору становила 53373,52 долари США, які підлягали сплаті у строк до 22 грудня 2022 року, та розраховувалися у гривневому еквіваленті за формулою, наведеною у пункті 3.3 Інвестиційного договору. Так, відповідно до пункту 3.2 Інвестиційного договору станом на дату укладення Договору загальна сума інвестиційного внеску за Договором становить 1496625,61 грн (один мільйон чотириста дев`яносто шість тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 61 копійка), без ПДВ що еквівалентно 53373,52 (п`ятдесят три тисячі триста сімдесят три долара 52 центи) доларів США, за курсом НБУ. Пункт 3.3 Інвестиційного договору передбачає, що чергові платежі, які мав сплачувати і сплачував [PERSON] за Інвестиційним договором, підлягали індексації з урахуванням поточного курсу долара США на день здійснення відповідної оплати за формулою: СР = СРі х К1, де СР - індексована сума чергового платежу з урахуванням зміни поточного курсу долара США; СРі - базова сума чергового платежу відповідно до встановленого пунктом 3.3 Інвестиційного договору графіку платежів; К1 - частка від ділення базового поточного курсу на базовий фіксований курс. При цьому, відповідно до визначень понять у пункті 1.1 Інвестиційного договору: - базовий поточний курс - це офіційний курс Національного банку України української гривні до долара США на 18:00 годину банківського дня, що передує даті здійснення платежу за Інвестиційним договором, а - базовий фіксований курс - це офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на 18:00 годину останнього банківського дня, який передує даті укладення Інвестиційного договору, і становить 28,0406 гривень за 1 долар США. Орієнтовним терміном планового завершення будівельних робіт пунктом 6.2 Інвестиційного договору було визначено 31 грудня 2021 року. На виконання умов Інвестиційного договору до початку широкомасштабного вторгнення російської федерації [PERSON] повністю та своєчасно вніс перший та чотири чергові платежі на загальну суму 40442,83 долари США у гривневому еквіваленті 1123163,27 гривні, за формулою відповідно до пункту 3.3 Інвестиційного договору: 21.12.2000, 17.03.2021, 22.06.2021, 13.09.2021, 16.12.2021. Решту три чергові платежі у загальному розмірі 9698,04 доларів США у гривневому еквіваленті 384339,90 гривень [PERSON] вніс за оновленим графіком платежів, згідно з додатковою угодою № 2 від 15.11.2023 до Інвестиційного договору: 19.01.2024, 12.06.2024 і 02.07.2024. Сплата [PERSON] чергових платежів здійснювалася на підставі рахунків, які формувалися відповідачем, відповідно до формули, наведеної у пункті 3.3 Інвестиційного договору, з урахуванням зміни поточного курсу долара США, що підтверджується копіями рахунків, платіжних доручень, квитанцій і платіжних інструкцій в матеріалах справи. Таким чином, [PERSON] сплатив інвестиційний внесок у розмірі 50140,87 доларів США у гривневому еквіваленті 1507503,17 гривні, із загального розміру інвестиційного внеску у розмірі 53373,52 долари США. Останній черговий платіж у розмірі 3232,65 доларів США не був сплачений позивачем, оскільки будівництво ЖК «HAPPY HOUSE» фактично припинено і не ведеться протягом кількох років, подальша його доля невідома, а відповідач жодної достовірної інформації про добудову будинку і введення його в експлуатацію не надає. Позивач зазначає, що незважаючи на те, що пункт 6.2 Інвестиційного договору зазначає 31 грудня 2021 року лише як орієнтовний строк закінчення будівництва, прострочення цього орієнтовного строку становить більше трьох років. При цьому, будівництво не ведеться і кінцеві строки здачі будинку в експлуатацію не визначені. Відповідно до пункту 2.2 Інвестиційного договору Фонд зобов`язується забезпечити будівництво Об`єкта шляхом фінансування належної йому частки в Об`єкті та вимагати від Замовника будівництва належного виконання його обов`язків відповідно до Інвестиційного договору 15/06/18-1 від 15 червня 2018 року. Відповідно до пункту 5.2.2 Інвестиційного договору Фонд зобов`язаний своєчасно попереджати Інвестора про наявність обставин, що перешкоджають належному виконанню Фондом своїх обов`язків за даним Договором. У зв`язку із тривалим припиненням будівництва, відсутності нових орієнтовних строків завершення будівництва, невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за пунктами 2.2, 5.2.2 Інвестиційного договору, [PERSON] був змушений розірвати Інвестиційний договір в односторонньому порядку на підставі пункту 8.6 Інвестиційного договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 16.12.2020 року до Інвестиційного договору). При цьому, позивач також зауважує, що починаючи з 25 лютого 2022 року до 03 липня 2024 року він добровільно мобілізувався до складу Збройних Сил України, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та є учасником бойових дій, що підтверджується копіями документів в матеріалах справи. Тобто, незважаючи на воєнний стан і виконання бойових задач у лавах Збройних Сил України, позивач знаходив можливість виконувати і виконував свої грошові зобов`язанні за Інвестиційним договором зі сплати чергових платежів інвестиційного внеску, розрахованого з урахуванням зміни поточного курсу долара США. Також, відповідно до пункту 8.6 Інвестиційного договору в редакції додаткової угоди № 1 від 16.12.2020 року до Інвестиційного договору у випадку розірвання цього Договору за вимогою Інвестора, цей Договір припиняє свою дію через 10 (десять) календарних днів з дати отримання від Інвестора письмової заяви про розірвання Договору. При цьому, Фонд повертає сплачені Інвестором кошти протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дати розірвання цього Договору, за виключенням штрафу у розмірі 10 % (десяти відсотків) від сплаченої вартості Квартири, вартості відновлення первісного стану Квартири, пені, нарахованої на виконання п. 7.4 Договору. Сторони домовились, що у випадку розірвання цього Договору за вимогою Інвестора у разі порушення Фондом п. 6.3 даного Договору Фонд повертає сплачені Інвестором кошти протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дати розірвання цього Договору без стягнення будь-яких штрафних санкцій з боку Інвестора, окрім пені, нарахованої на виконання п. 7.4 Договору, та з урахуванням п. 7.5 цього Договору. Відповідно до пункту 9.2 Інвестиційного договору всі повідомлення (пропозиції) за цим Договором будуть вважатися вчиненими (надісланими) належним чином, якщо їх викладено в письмовій формі та надіслано рекомендованим листом та/або вручено особисто Стороні-одержувачу. 13.02.2025 [PERSON] направив на адресу відповідача і третьої особи рекомендованим листом заяви про розірвання Інвестиційного договору, що підтверджується копіями заяв з доказами їх направлення в матеріалах справи. У своїй заяві позивач повідомляв про одностороннє розірвання Інвестиційного договору і просив повернути сплачений ним гривневий еквівалент 50140,87 доларів США на підставі частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України. Заява про розірвання Інвестиційного договору повернулася від відповідача за закінченням терміну зберігання. Третій особі заяву про розірвання Інвестиційного договору було вручено 21.02.2025. У відповідь на заяву про розірвання Інвестиційного договору, третя особа своїм листом від 27.03.2025 року № Е-460: - підтвердила факт сплати позивачем за Інвестиційним договором гривневої суми 1507503,17 гривні; - визнала факт припинення дії Інвестиційного договору з 02.03.2025; - визнала зобов`язання відповідача повернути позивачу протягом 90 банківських днів з дати розірвання Інвестиційного договору, а саме до 30.05.2025, 1356752,85 гривні сплаченого інвестиційного внеску (сплачена гривнева сума інвестиційного внеску у розмірі 1507503,17 гривні за вирахуванням встановленого пунктом 8.6 Інвестиційного договору штрафу 10 % у розмірі 150750,32 гривень); - запропонувала позивачу повернути всю сплачену гривневу суму у розмірі 1507503,17 гривні без вирахування штрафу у випадку погодження сплати цієї суми протягом 180 календарних днів з дати розірвання Інвестиційного договору у строк до 27.08.2025. У відповідь на лист ТОВ «КУА «Портофін» [PERSON] своїм листом від 10.04.2025 запропонував відповідачу повернути сплачені 50140,84 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на день повернення коштів без застосування штрафу протягом 180 календарних днів за графіком щомісячно рівними частинами. ТОВ «КУА «Портофін» отримало від позивача даного листа 17.04.2025, однак жодної відповіді на нього не надало. Відповідач не виявив бажання отримувати цього листа на пошті, у зв`язку з чим він повернувся за закінчення терміну зберігання. Таким чином, позивач вважає, що з огляду на те, що Інвестиційний договір розірвано з 02.03.2025, відповідач на підставі пункту 8.6 Інвестиційного договору повинен був повернути позивачу сплачені ним кошти інвестиційного внеску протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дати розірвання Інвестиційного договору, тобто до 30.05.2025 включно. У зв`язку з невиконання цього зобов`язання, починаючи з 31.05.2025 року відповідач є таким, що не виконав та прострочив своє зобов`язання з повернення сплачених [PERSON] коштів інвестиційного внеску. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім цього, позивач зазначає, що на виконання умов Інвестиційного договору [PERSON] сплатив відповідачу інвестиційний внесок у розмірі 50140,87 доларів США у гривневому еквіваленті 1507503,17 гривні за формулою, наведеною у пункті 3.3 Інвестиційного договору. Пункт 8.6 Інвестиційного договору передбачає, що відповідач повертає сплачені позивачем кошти. Оскільки позивач сплачував інвестиційний внесок за Інвестиційним договором у гривні з урахування поточного курсу долара США, тобто в еквіваленті, то і відповідач має повернути позивачу кошти у гривневому еквіваленті з урахування поточного курсу долара США. Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Стаття 533 Цивільного кодексу України передбачає, що грошове зобов`язання підлягає виконанню у гривні, але у випадку визначення грошового еквівалента в іноземній валюті - за офіційним курсом валюти на день платежу. Відповідно до частини 1 і 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, оскільки зобов`язання щодо сплати інвестиційного внеску було визначено у грошовому еквіваленті у доларах США за формулою, наведеною у пункті 3.3 Інвестиційного договору, та позивач сплатив інвестиційний внесок саме у грошовому еквіваленті до долара США, то і відповідач повинен повернути позивачу сплачену [PERSON] суму коштів інвестиційного внеску у грошовому еквіваленті до долара США - за офіційним курсом на день платежу на підставі частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначається, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Також, щодо вимоги позивача щодо недійсності пункту 8.6 Інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313 від 11 грудня 2020 року, укладеного між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест», в редакції додаткової угоди № 1 від 16 грудня 2020 року до інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313, в частині стягнення (утримання) з [PERSON] штрафу у розмірі 10 % у випадку розірвання інвестиційного договору на його вимогу, суд зазначає наступне. У розумінні частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні частини першої статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: (1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; (2) зміна умов зобов`язання; (3) сплата неустойки; (4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, тлумачення зазначених норм свідчить про те, що по суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином, в даному випадку, 8.6 Інвестиційного договору в редакції додаткової угоди № 1 від 16.12.2020 року до Інвестиційного договору встановлює, що за одностороннє розірвання позивачем Інвестиційного договору ним сплачується штраф у розмірі 10 % від сплаченої вартості квартири, вартості відновлення первісного стану квартири, якщо за заявою позивача проводилися будь-які перепланування у квартирі, та пені, нарахованої на виконання пункту 7.4 Інвестиційного договору: У випадку розірвання цього Договору за вимогою Інвестора, цей Договір припиняє свою дію через 10 (десять) календарних днів з дати отримання від Інвестора письмової заяви про розірвання Договору. При цьому, Фонд повертає сплачені Інвестором кошти протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дати розірвання цього Договору, за виключенням штрафу у розмірі 10 % (десяти відсотків) від сплаченої вартості Квартири, вартості відновлення первісного стану Квартири, пені, нарахованої на виконання п. 7.4 Договору. Сторони домовились, що у випадку розірвання цього Договору за вимогою Інвестора у разі порушення Фондом п. 6.3 даного Договору Фонд повертає сплачені Інвестором кошти протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дати розірвання цього Договору без стягнення будь-яких штрафних санкцій з боку Інвестора, окрім пені, нарахованої на виконання п. 7.4 Договору, та з урахуванням п. 7.5 цього Договору. Так, вирахування штрафу в розмірі 10 % від суми забезпечувального авансового платежу 10 % у випадку розірвання інвестиційного договору на його вимогу, не суперечить вимогам ч. 1 ст. 611 ЦК України, оскільки припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови позивача від зобов`язання настають правові наслідки, встановлені вищезгаданим договором у вигляді вирахування штрафу в розмірі 10 (десяти) % від суми забезпечувального авансового платежу (попередньої оплати вартості квартири). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц вказано, що "наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним". Отже, суд дійшов висновку, що укладаючи вищевказаний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд, визначаючи умови договору, які не суперечать чинному цивільному законодавству, а тому вимога позивача щодо недійсності пункту 8.6 Інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313 від 11 грудня 2020 року, укладеного між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Еверест», в редакції додаткової угоди № 1 від 16 грудня 2020 року до інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313, в частині стягнення (утримання) з [PERSON] штрафу у розмірі 10 % у випадку розірвання інвестиційного договору на його вимогу, є такою, що не підлягає задоволенню. Оскільки, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо недійсності пункту 8.6 Інвестиційного договору № ХПХ/01-КВ/313 від 11 грудня 2020 року не підлягає задоволенню, тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого інвестиційного внеску у розмірі 50140,87 доларів США, є такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме: підлягає стягненню сума сплаченого інвестиційного внеску у розмірі 45126,78 доларів США (з урахуванням штрафу у розмірі 10 %). Щодо вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних від простроченої суми 50140,87 доларів США, нарахованих за період, починаючи з 31.05.2025 до дня виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено в статті 629 і статті 632 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Разом з тим, за вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у виді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Крім цього, частини 10 та 11 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України надають суду повноваження зазначити нарахування відсотків до моменту виконання судового рішення, зокрема, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Повноваження суду щодо зазначення у судовому рішенні нарахування трьох відсотків річних також підтверджується правовими позиціями Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 910/14524/22 зазначається: 132. Можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. 133. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. 134. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. 135. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу. Три проценти річних підлягають нарахуванню на прострочену суму у відповідній валюті, а не в її еквіваленті у національній валюті України. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц: Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Позивач зазначає, що відповідач повинен йому сплатити 3 % річних від простроченої суми 50140,87 доларів США, нарахованих за період, починаючи з 31.05.2025 року до дня виконання судового рішення, тобто станом на день подання позовної заяви, розмір трьох процентів річних від простроченої відповідачем суми боргу у розмірі 50140,87 доларів США становить 189,57 доларів США. Оскільки, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого інвестиційного внеску у розмірі 50140,87 доларів США, є такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме: підлягає стягненню сума сплаченого інвестиційного внеску у розмірі 45126,78 доларів США (з урахуванням штрафу у розмірі 10 %), тому підлягають стягненню 3 % річних від суми 45126,78 доларів США, нарахованих починаючи з 31 травня 2025 року до дня фактичної сплати відповідачем такої суми. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 14716,08 грн, пропорційно до суми задоволених позовних вимог 90 %. Враховуючи викладене,

Outcome: partial