Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що з 2001 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Від спільного життя сторони мають синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В березні 2022 року відповідач виїхала за кордон в Польщу на роботу, де почала проживати з іншим чоловіком. Неповнолітній [PERSON] проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Він сам про нього піклується, займається його вихованням і матеріально забезпечує, купує все необхідне. Ним створені усі умови для повноцінного та гармонійного розвитку, проживання, виховання дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Відповідач, яка проживає за кордоном, не займається вихованням сина, не спілкується з ним, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Метою заявлених вимог є надання відстрочки на мобілізацію, що дозволить йому захистити права і інтереси дитини, свої права та інтереси як батька, що займається самостійно вихованням та утриманням дитини. Ухвалою судді від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 11.03.2025 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Теплицької селищної ради надійшли пояснення у порядку ст. 181 ЦПК України, відповідно до яких зазначено, в разі якщо позивачем буде доведено належними та допустимими доказами факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, орган опіки та піклування не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Окрім того, у поясненнях зазначено, що позивач звертався до селищної ради щодо обстеження матеріально побутових умов. 15.07.2024 комісійно було проведено обстеження домогосподарства [PERSON] , в ході якого було встановлено, що [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Старший син на час обстеження проживав в м. Умань. Неповнолітній син [PERSON] проживав із батьком та перебував на його утриманні. Зі слів сусідів встановлено, що мати дітей [PERSON] із травня 2022 року не проживає за даною адресою. Фактичне її місце проживання Республіка Польща. 11.04.2025 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [INFO] надійшли пояснення, в яких зазначено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одних з них не впливає на обсяг прав і обов`язків батьків щодо виховання дитини. Не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від обов`язку та не позбавляє права брати особисту участь у вихованні дитини. Для набуття статусу «одинокий батько» необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Просять в задоволенні позову відмовити. Просили розгляд справи здійснювати за відсутності представника. Ухвалою суду від 13.05.2025 витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 10.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено до судовий розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги із підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Позивач суду повідомив суду, що спільно проживали однією сім`єю з [PERSON] . З березня 2022 року відповідач виїхала за кордон в Польщу, не спілкується з сином, не бере участі в його утриманні, він самостійно здійснює виховання та утримання сина. В ході судового засідання 26.02.2026 року позивач повідомив, що сину [PERSON] виповнилось 18 років, та він виїхав за кордон. Відповідач у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації, що відповідає вимогам п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України і правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/78 (61-185-св23), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву, інші заяви та будь-які клопотання від [PERSON] до суду не надходили. Представник служби у справах дітей Теплицької селищної ради Гижко О.Г. у судовому засіданні зазначила, що під час обстеження умов по [ADDRESS] син живе з батьком. Не заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у поясненнях, наданих до суду, в разі якщо позивачем буде доведено належними та допустимими доказами факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] як сусіда, який проживає з сином [PERSON] . В батька з сином гарні відносини. Хлопець чемний, ввічливий. Зі слів позивача та сина, їй відомо, що мати в Польщі. Вона бачила [PERSON] ще до війни, потім не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] з народження. На даний момент [PERSON] сам доглядає сина [PERSON] , в батька та сина добрі відносини. Їй відомо, що мати дитини знаходиться в Польщі. З початку війни батько проживає з сином сам. Син охайний, доглянутий. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сусід [PERSON] проживає разом з сином. З початку війни матері дитини він не бачив, за чутками вона в Польщі на заробітках. Зовнішній вигляд дитини пристойний, батько займається з сином, разом працюють на подвір`ї, на городі, в них хороші відносини. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, за згодою позивача та його представника суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до статтей 280-282 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника органу опіки та піклування Теплицької селищної ради, свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, на яких ґрунтується позовна заява, що врегульовані нормами права та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах та від спільного життя мають сина [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області, батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов від 15.07.2024 року, складений компетентною комісією Теплицької селищної ради, [PERSON] , 1976 р. н., зареєстрований та фактично проживає по [ADDRESS] . За цією адресою зареєстровані його сини [PERSON] , 2001 р. н., [PERSON] , 2008 р. н., Старший син [PERSON] фактично проживає в м. Умань. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Мати дітей [PERSON] , 1981 р. н., зі слів сусідів за вказаною адресою не проживає з травня 2022 року. Її фактичне місце проживання Республіка Польща. (а. с. 8). Згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , соціальна картка №43, навесні 2022 року [PERSON] поїхала на заробітки у Польщу з метою підзаробити грошей на розпочатий ремонт. Однак невдовзі повідомила своїм рідним, що не має наміру повертатися додому, залишається проживати там та влаштовувати особисте життя з іншим чоловіком. Наразі [PERSON] проживає удвох з неповнолітнім сином та самостійно займається його вихованням та розвитком, забезпечує його потреби (а. с. 14-16). Згідно характеристики опорного закладу Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1» [PERSON] навчається в опорному закладі з першого класу. За роки навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень. Останні два роки тільки батько, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню [PERSON] . Цікавиться його навчання та поведінкою, відвідує класні та загальношкільні батьківські збори. Мати [PERSON] у шкільному житті та навчанні сина участі не бере (а. с. 17). Згідно довідки Теплицької селищної ради № 158 від 03.02.2025 до складу сім`ї [PERSON] , жителя [ADDRESS] , входять діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а. с. 18). Згідно з інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2022 по 20.05.2025 року, отриманої з Головного центру обробки спеціальної інформації №19/41483-25-Вих від 20.05.2025, [PERSON] , [INFO] , виїхала з території України через пункт пропуску Ягодин 23.04.2022, в`їхала після цього на територію України через пункт пропуску Угринів зафіксовано 12.03.2023. Далі: виїзд з території України через пункт пропуску Ягодин 25.03.2022, в`їзд після цього на територію України через пункт пропуску Ягодин зафіксовано 20.06.2024; виїзд з території України через пункт пропуску Ягодин 30.06.2024, в`їзд після цього на територію України через пункт пропуску Угринів зафіксовано 20.07.2024; виїзд з території України через пункт пропуску Ягодин 01.08.2024 (а. с. 80). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду, просить встановлення вищевказаного факту, суду повідомив, що працює водієм, проте довідки про доходи не надав. Як зазначає позивач, заявлені вимоги пов`язані із доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально правового статусу батька, який самостійно виховує дитину, що дає йому право на відстрочку за мобілізацією. Оскільки син знаходиться на його утриманні, та він його утримує сам, тому виникло питання щодо юридичної фіксації вказаного факту. На запитання суду повідомив, що є військовозобов`язаним, проте письмових підтверджень цього не надав. Разом з тим вказує, що встановлення даного факту напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси дитини, яка перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, при цьому позивач, не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання ним сина. Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків. На думку суду, той факт, що сторони не проживають разом, не свідчить про не можливість участі матері у вихованні та утриманні сина. Крім цього, суд відзначає те, що позивачем в ході розгляду справи не долучено жодного доказу з приводу необхідності встановлення факту самостійного виховання сина саме для отримання права на відстрочку від призову під час мобілізації. Зокрема, не долучено факту звернення із заявою до [INFO] . Посилання позивача на ту обставину, що він є військовозобов`язаний та йому можуть призвати на військову службу, на думку суду, є передчасним, в ході судового розгляду не знайшло підтвердження. Верховний Суд України у листі від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Судом відзначається, що доведення факту одноосібного виховання дітей батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Як вбачається із поданого позивачем позову, наданих в судовому засіданні пояснень та досліджених доказів, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги не вимогами до відповідача щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача, а фактично є вимогами, на підставі яких позивач бажає отримати відстрочку від мобілізації, що свідчить про неефективний спосіб захисту обраний позивачем, та необґрунтованість і безпідставність поданого позову, факт одноособового утримання та виховання в ході судового розгляду не підтвердився, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed