Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 08 лютого 2025 року у розмірі 15 099,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 лютого 2025 року між ТОВ «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» та [PERSON] укладено електронний договір кредитної лінії №LM744038983. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит у розмірі 5 000,00 грн шляхом перерахування на картковий рахунок. 30 квітня 2025 року між ТОВ «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № ОК-ТП/33, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №LM744038983. 28 серпня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №28/0825-01, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідачки за кредитним договором №LM744038983. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачка кредит та відсотки за його користування не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» суму заборгованості в розмірі 15 099,00 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Представник відповідачки подав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Посилається на невідповідність нарахувань процентів, зокрема суми процентів у день, умовам договору. Крім того, вважає, що позивачем не підтверджено набуття права вимоги до відповідачки. Ставить під сумнів лист ТОВ «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» від 21 листопада 2025 року як доказ набуття права вимоги. Також зазначає, що позивачем на підтвердження факту сплати ціни вимоги за договором факторингу не надано первинні документи. Крім того, згідно з пунктом 4.1 договору факторингу 28/0825-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними акта прийому-передачі реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Проте позивачем не надано акт приймання-передачі документів за договором факторингу. З огляду на це вважає, що позивач не набув права вимоги до відповідачки. З посиланням на постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зазначає, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача подав відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Надав роз`яснення щодо нарахування процентів та виниклих у сторони відповідача непорозумінь із розміром нарахованих у день процентів. Посилається на те, що відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору. Також вважає, що позивач надав достатні докази на підтвердження факту набуття права вимоги до відповідачки. Сторони у судове засідання не з`явилися. У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 15 січня 2026 року відкрито провадження у справі. Витребувано докази. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 08 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» та [PERSON] укладено електронний договір №LM744038983, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ». Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5355-57XX-XXXX-5695 (п.5.1 договору). Загальний розмір кредиту за договором становить 5 000,00 грн; дисконтний період кредитування 45 днів (до 25 березня 2025 року включно); кінцева дата повернення кредиту 30 березня 2030 року; базова процентна ставка 0,98 % в день; комісія за надання першого траншу 250,00 грн; денна процентна ставка 0,98 %; дисконтна процентна ставка 0,25 % в день. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Підписавши договір, відповідачка погодилася з його умовами. Надання кредитором відповідачці грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № 5f87f14b-fce4-4997-9905-9e9b3caeee6f. Згідно з інформацією АТ «СЕНС БАНК», наданою на ухвалу суду про витребування доказів, платіжна картка [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Випискою з особового рахунку відповідачки підтверджується зарахування коштів у сумі 5 000,00 грн 08 лютого 2025 року. Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів. Відповідачка умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконала. Відповідно до розрахунку ТОВ «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» заборгованість відповідачки станом на 30 квітня 2025 року становить 11 719,00 грн: 5 000,00 грн тіло кредиту, 3 969,00 грн проценти, 250,00 грн комісія, 2 500,00 грн неустойка. 30 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №ОК-ТП/33. Пунктом 2.1. договору факторингу передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №ОК-ТП/33 від 30 квітня 2025 року наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Відповідно до п. 1.5. договору факторингу реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. 30 квітня 2025 року на виконання п. 2.1. договору факторингу №ОК-ТП/33 між ТОВ «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано реєстр прав вимоги, за яким передані (відступлені) права вимоги, зокрема до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № LM744038983 на загальну суму 11 719,00 грн (номер запису в реєстрі 476). ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування процентів за кредитним договором №LM744038983 в сумі 5 880,00 грн. 28 серпня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №28/0825-01. Згідно з реєстром прав вимоги №1 від 28 серпня 2025 року до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №LM744038983 на загальну суму 17 599,00 грн(номер запису в реєстрі 1 035). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, складеного позивачем, станом на 01 листопада 2025 року заборгованість відповідачки за кредитом становить 17 599,00 грн: 5 000,00 грн тіло кредиту, 9 849,00 грн проценти, 250,00 грн комісія, 2 500,00 грн неустойка. Розмір заборгованості відповідачкою та її представниками не спростований. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, реальна річна процентна ставка відповідно до розміру застосованих відсотків. Також встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачкою електронним підписом. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачкою кредитного договору з первісним кредитором, порушення нею взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідачки за цим договором. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. На підставі договорів факторингу від 30 квітня 2025 року та 28 серпня 2025 року позивач набув права вимоги до відповідачки за договором №LM744038983 від 08 лютого 2025 року. При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на непідтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідачки з огляду на таке. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. До позову додано копії договорів факторингу та витяги з реєстрів прав вимоги за договорами факторингу та витяг з реєстру боржників, де боржником зазначено відповідачку. Витяги містять ідентифікуючі ознаки кредитного договору, суму та складові заборгованості, що відступається. Посилання представника відповідачки на непідтвердження оплатності договору факторингу суд не бере до уваги, оскільки предметом розгляду не є оспорювання договору факторингу. Судом встановлено, що факторами та клієнтами підписано договори факторингу, наявність відступлених вимог не спростована. Отже, позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідачки. Крім того, суд зазначає, що договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачці в межах граничного строку кредитування, визначеного договором. Таким чином, судом встановлено факт укладення відповідачкою кредитного договору, надання первісним кредитором кредитних коштів, набуття позивачем права вимоги за кредитним договором. Відповідачкою порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості. При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги наданий позивачем розрахунки заборгованості первісного кредитора та ТОВ «Таліон Плюс», які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. При цьому судом надано оцінку доводам представника відповідача про невідповідність розміру нарахованих процентів умовам договору. Так, судом встановлено, що до 25 березня 2025 року (протягом дисконтного періоду тривалістю 45 днів) первісним кредитором проценти нараховані за дисконтною процентною ставкою 0,25 % у розмірі 12,50 грн. З 26 березня 2025 року по 30 квітня 2025 року проценти нараховувалися за базовою процентною ставкою 0,98 % у розмірі 49,00 грн. При цьому згідно з розрахунком останньою датою нарахування за дисконтною ставкою є 25 березня 2025 року. У наступному рядку розрахунку зазначено нарахування процентів 29 березня 2025 року в розмірі 196,00 грн. Враховуючи що, пролонгацію дисконтного періоду відповідачкою не здійснено, з 26 березня 2025 року згідно з умовами договору проценти нараховуються за базовою процентною ставкою в сумі 49,00 грн в день. Рядок розрахунку за 29 березня 2025 року містить суму нарахованих процентів за період з 26 березня 2025 року по 29 березня 2025 року включно (49,00 х 4 = 196,00). У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору щодо застосування дисконтної процентної ставки, передбачених п. 8.7 договору, кредитодавцем на підставі п. 12.6 договору здійснено перерахування процентів за базовою процентною ставкою. За умовами договору таке перерахування здійснюється після шести календарних днів після закінчення дисконтного періоду. Таким днем є 01 квітня 2025 року. Згідно з розрахунком у цей день здійснено перерахунок та донарахування процентів. За допомогою математичних розрахунків суд здійснено перевірку такого донарахування. Так розмір нарахованих за 45 днів (дисконтний період) процентів становить 562,50 грн (12,50 х 45). За базовою ставкою за 45 днів розмір перерахованих процентів становить 2 205,00 грн (49,00 х 45). Таким чином, розмір донарахованих процентів становить 1 642,50 грн (2 205,00 562,50 грн). При цьому в суму 1 691,50 грн, яка зазначена у рядку за 01 квітня 2025 року, входять нараховані за цей день проценти у розмірі 49,00 грн (1 642,50 + 49,00). Перевіривши розрахунки, суд відхиляє доводи представника відповідача як необґрунтовані та погоджується з наданими розрахунками заборгованості. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність та розмір такої заборгованості відповідачкою та її представниками не спростовано, заперечення проти позову, викладені у відзиві, є необґрунтованими, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 7 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору та ціни позову, а тому відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн відповідатиме принципу розумності та реальності витрат.

Outcome: approved