Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

У лютому 2024 позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Охременко А.В., звернувся в суд з позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просить стягнути з Військової частини [NUMBER] на користь позивача 100 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, а також судові витрати у сумі 15 000 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . Під час проходження військової служби та безпосередньої участі у бойових діях він отримував травми та поранення. 06.05.2022 в ході виконання бойового завдання він отримав вибухову травму, акубаротравму, струс головного мозку. Стан його здоров`я погіршився та не дозволяє йому виконувати військові обов`язки, він відчуває постійний біль, а також не може одягати військове спорядження та носити зброю, оскільки відчуває постійний стійкий біль. Він звертався до командування військової частини [NUMBER] з рапортом щодо надання йому медичної допомоги. До рапорту додавав копії документів, що підтверджують необхідність у лікуванні, однак, йому було відмовлено у прийнятті рапорту та наданні медичної допомоги, у зв`язку з чим, для збереження свого здоров`я, він був вимушений вибути до місця свого проживання, де здійснює лікування та чекає вказівок командування військової частини [NUMBER] . 11.10.2023 Кіровоградським окружним адміністративним судом прийнято рішення по адміністративній справі №340/6595/23 за його позовом до Військової частини [NUMBER] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, яким позов задоволено в повному обсязі, визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] , що полягає у відмові розглянути рапорти [PERSON] про недовіру до командування, переведення від 14.07.2023 та про надання медичної допомоги від 14.07.2023, зобов`язано військову частину [NUMBER] розглянути рапорти [PERSON] про недовіру до командування, переведення від 14.07.2023 та про надання медичної допомоги від 14.07.2023. Однак, не зважаючи на набрання законної сили рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду №340/6595/23 від 11.10.2023, військової частиною [NUMBER] не виконано його до теперішнього часу. Така протиправна бездіяльність військової частини [NUMBER] , окрім завдання шкоди здоров`ю, завдає йому неабиякої моральної шкоди, адже така бездіяльність змушує його страждати, відчувати несправедливість та приниження від необхідності прохати про надання медичної допомоги, що змушує його звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 08.02.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, призначено підготовче засідання. В підготовче засідання представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій в якості третьої особи ним визначено Міністерство оборони України. Ухвалою від 12.06.2024 залучено Міністерство оборони України до участі у справі за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про відшкодування моральної шкоди в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 19.07.2024 року представником третьої особи надані пояснення по справі, в яких, зокрема, зазначено, що через відсутність відзиву відповідача на позов, надати оцінку діям ВЧ [NUMBER] не можливо, враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою від 10.04.2025 за клопотанням представника позивача у справі призначено психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Провадження у справі зупинено. Ухвалою від 05.08.2025 в зв`язку з невиконанням позивачем та його представником адвокатом Охременко А.В. клопотання експерта від 09.06.2025 провадження у справі відновлено. Ухвалою від 09.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. 25.02.2026 представником позивача, адвокатом Охременком А.В., подано в суд клопотання про розгляд справи без їх участі, в якому представник позивача просить задовольнити позов та стягнути з відповідача 50 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про день та час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . Під час проходження військової служби та безпосередньої участі у бойових діях він отримав травми та поранення. Так, зокрема, 06.05.2022 в ході виконання бойового завдання [PERSON] отримав вибухову травму, акубаротравму, струс головного мозку, що підтверджується первинною медичною карткою від 06.05.2022. З 07.05.2022 по 12.05.2022 [PERSON] перебував на лікуванні у госпітальній групі військової частини [NUMBER] , що підтверджується виписним епікризом №446. З 09.06.2022 по 27.06.2022 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: ВТ 06.05.2022, ЗЧМТ, струс головного мозку, церебростенічний, цефалгічний, вестибулопатичний, астено-невротичний синдроми, акубаротравма, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2089 та довідкою №2008 від 27.06.2022. З 28.07.2022 по 11.08.2022 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: стан після ВТ (06.05.2022, ЗЧМТ, струс головного мозку, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2733 та довідкою №2557 від 29.07.2022. Позивач звертався до командування військової частини [NUMBER] з рапортом про надання медичної допомоги від 14.07.2023 до якого додав копії медичних документів, що підтверджують необхідність у лікуванні. Рішень за результатами розгляду вказаних рапортів не прийнято, будь-яких відповідей на його адресу не надано, доказів протилежного до суду не надано. Таким чином, на вищевказані рапорти позивач відповіді не отримав. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] , що полягає у відмові розглянути рапорти [PERSON] про недовіру до командування, переведення від 14.07.2023 та про надання медичної допомоги від 14.07.2023, зобов`язано військову частину [NUMBER] розглянути рапорти [PERSON] про недовіру до командування, переведення від 14.07.2023 та про надання медичної допомоги від 14.07.2023. Рішення набрало законної сили 11.11.2023. Однак, не зважаючи на набрання законної сили рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду №340/6595/23 від 11.10.2023, військової частиною [NUMBER] не виконано його до теперішнього часу. Така протиправна бездіяльність військової частини [NUMBER] , окрім завдання шкоди здоров`ю, завдає неабиякої моральної шкоди позивачу, адже така бездіяльність змушує його страждати, відчувати несправедливість та приниження від необхідності прохати про надання медичної допомоги. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4), моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Рішенням ЄСПЛ у справах «Півень проти України» і «Жовнер проти України» визначено, що моральна шкода може полягати у глибокому почутті несправедливості. Відповідно до практики ЄСПЛ, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»). Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У той же час, згідно з п. 6.4. методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», викладених у листі Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13 травня 2004 року, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Виходячи з характеру та обсягу душевних страждань, завданих [PERSON] протиправною бездіяльністю військової частини [NUMBER] , враховуючи негативні емоції та страждання, спричинені такою бездіяльністю, витрачені зусилля на мирне урегулювання питання (відчуття приниження), що викликало у [PERSON] гостре почуття несправедливості, та завдало неабиякої моральної шкоди, останній визначив розмір моральної шкоди у 50 000 гривень, який відповідатиме засадам розумності та справедливості. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Враховуючи, що судом встановлені обставини порушення прав позивача відповідачем, що для відновленого порушеного права та для організації свого життя позивач змушений був докладати додаткових зусиль, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог про відшкодуванням моральної шкоди частково. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди не визначений на законодавчому рівні, він визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахувавши конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 25 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат, за отримання професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 15 000 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 ч.3 цієї статі визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, підтримана у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Позивачем не надані належним чином складені документи, які б підтверджували оплату послуг адвоката, або наявність зобов`язання щодо оплати послуг по справі про відшкодування моральної шкоди з відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 665,60 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, від сплати якого відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду.

Outcome: partial