Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

12 серпня 2025 року адвокат Роменська Таїсія Валеріївна звернулася до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів, в якому просила стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживає: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 660793 грн. 94 копійок (шістсот шістдесят тисяч сімсот дев?яносто три) грн. 94 коп. та понесені нею судові витрати у розмірі 15000 грн. 00 коп. (п?ятнадцять тисяч гривень 00 коп.). В обґрунтуванні позову вказувала, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави від 26.02.2013 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави від 26.02.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.12.2012 року. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2013 року виконавче провадження №38692648 відкрито на підставі виконавчого листа №1622/16810/2012 виданого 19.03.2013 Шевченківським (Октябрським) районним судом міста Полтави. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2013 року виконавче провадження №37975532 відкрито на підставі виконавчого листа №1622/168/10/2012 виданого 19.03.2013 Шевченківським (Октябрським) районним судом міста Полтави. Згідно довідок розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.07.2025р. за вих. №BП137975532/69304, станом на 01.07.2025 року сукупний розмір заборгованості із сплати аліментів на утримання обох дітей становить 660793,94 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 02.09.2025 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі. Відповідач повторно до судового засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави від 26.02.2013 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.7-8). Рішенням Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави від 26.02.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.12.2012 року (а.с.9). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2013 року виконавче провадження №38692648 відкрито на підставі виконавчого листа №1622/16810/2012 виданого 19.03.2013 Шевченківським (Октябрським) районним судом міста Полтави (а.с.12). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2013 року виконавче провадження №37975532 відкрито на підставі виконавчого листа №1622/168/10/2012 виданого 19.03.2013 Шевченківським (Октябрським) районним судом міста Полтави (а.с.11). Згідно довідок розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.07.2025р. за вих. №BП137975532/69304, станом на 01.07.2025 року сукупний розмір заборгованості із сплати аліментів на утримання обох дітей становить 660793,94 грн (а.с.13-14). Правовідносини між сторонам по справі виникли з приводу утримання неповнолітніх дітей щодо відповідальності платника аліментів за несплату аліментів. Вказані правовідносини регулюються нормами СК України. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до змісту позовної заяви - сторони по справі перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду, під час шлюбу у сторін народилися діти, на утримання яких відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти. Вказані обставини відповідачем не заперечуються, крім цього, доводяться наданими суду позивачем доказами. Як випливає з розрахунку заборгованості по аліментам, відповідач свої аліментні зобов`язання належним чином не виконував, аліменти на користь позивача не сплачував. Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Відповідач контрольний розрахунок та доказів регулярного належного фінансового утримання дітей за період з 2013 року по 2024 року в матеріали справи не надав. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і суду не надано. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів був наявним та підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що відповідачем неналежним чином не виконувались зобов`язання по сплаті аліментів за рішенням суду, через що з боку [PERSON] утворився борг. Обставини, на які посилається в обґрунтування позову [PERSON] , підтверджені документально доказами, що наведені вище. Виходячи із вказаних розрахунків позивачем обчислено пеню на заборгованість по сплаті аліментів. Отже, судом встановлено, що відповідач був зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача та неналежним чином виконував свої зобов`язання, має заборгованість за вказаними зобов`язаннями. Таким чином, із наведених вище норм вбачається, що права на неустойку у одержувача аліментів не виникає, якщо платник аліментів доведе, що несплата аліментів була наслідком будь-якої незалежної від нього обставини. Отже, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Велика Палата Верховного Суду у справі №333/6020/16-ц від 3 квітня 2019 року уточнила сформовану раніше позицію щодо порядку обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, визначивши, що обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного дня такого прострочення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Згідно ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України - розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Обставин, за яких суд мав би зменшити розмір пені, нарахованої на заборгованість, що існує з боку [PERSON] , в ході судового провадження не встановлено. Отже, суд вважає, що підстав для зменшення розміру пені на аліменти з урахуванням матеріального стану платника немає. Відповідно до ч.1 ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Таким чином, за даними вимогами позовна давність судом не застосовується. Виходячи із наведеного, вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача виконані вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України та подано докази сплати судових витрат на правову допомогу, а саме договір про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Роменською Таїсією Валеріївною, акт прийняття передачі наданих послуг від 07.08.2026 року, квитанціями на суму 15000 грн. Частиною 1статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 вказаної статті передбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються, виходячи з конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу, і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та усіх обставин, що мають значення (пункт 43 постанови Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 925/1073/22). У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved