Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

19.11.2025 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача ПрАТ «Львівобленерго» 5000340 грн. моральної шкоди, заподіяної у зв`язку із не відновленням електропостачання його житлового будинку [ADDRESS] , відповідно та у терміни, передбачені п. 7.11, п. 7.12 НРРЕЕ, на підставі ухвал Сихівського районного суду м. Львова від 15.11.2022 року, 16.01.2023 року у справі № 464/5317/22, останньою з яких зобов`язано ПрАТ «Львівобленерго» відновити на період розгляду справи судом електропостачання, а також невідновленням електропостачання протягом всього розгляду справи у суді. З відповідача НКРЕКП5000000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності щодо розгляду його звернення від 25.10.2022 року на урядову гарячу лінію, корупційну складову та не здійснення контролю за відновленням електропостачання його будинку відповідно та у терміни, передбачені п. 7.11, п. 7.12 НРРЕЕ, а також у встановлений термін в наданій йому відповіді № 15139/20.3/7-22 від 23.11.2022 року протягом двох тижнів з дня отримання листа. Мотивував позовні вимоги тим, що 03.10.2022 року у відповідності до талону повідомлення, складеного працівниками відповідача ПрАТ «Львівобленерго», було припинене електропостачання його житлового будинку на підставі актів про недопуск до вузла обліку електричної енергії від 25.08.2022 року та 14.09.2022 року. У зв`язку із відключенням його житлового будинку від електроенергії, ним подано позовну заяву в Сихівський районний суд м. Львова до ПрАТ «Львівобленерго». 16.01.2023 року Сихівським районним судом м. Львова постановлено ухвалу, якою зобов`язано ПрАТ «Львівобленерго» відновити електропостачання до будинку [ADDRESS] , на період розгляду справи. Однак, відповідачем ПрАТ «Львівобленерго» ні з 03.10.2022 року, ні на момент розгляду справи, ні на даний час, не здійснено робіт щодо відновлення електропостачання. Вказав, що 25.10.2022 року ним подано звернення на Урядову гарячу лінію. 23.11.2022 року НКРЕКП йому було надано офіційну відповідь № 15139/20.3/7-22, згідно якої повідомлено, що між ним та ПрАТ «Львівобленерго» відсутні будь-які договірні зобов`язання та він не звертався із зверненням щодо зміни власника об`єкта чи переукладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Крім цього, ПрАТ «Львівобленерго» має відновити електроживлення даного об`єкта на період розгляду судом спірного питання, про що повідомити НКРЕКП протягом двох тижнів з дня отримання цього листа. Вказаного обов`язку ПрАТ «Львівобленерго» не виконано, а НКРЕКП не проконтрольовано. Повідомив, що у зв`язку із цим йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, постійному стресі, порушенні звичних комфортних умов проживання, необхідності звернення до суду за захистом порушених прав, неможливістю отримувати сповіщення про повітряну тривогу, інформації про перебіг військових подій, здійснити виклик екстрених служб, харчуватись, користуватись благами суспільства, а найважливіше, дивитись кожного дня виступи Президента України, що завдало йому ще більше моральних страждань. З огляду на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити. Крім цього, в порядку ст. 93 ЦПК України поставив відповідачам ряд запитань, а також заявив клопотання про виклик та допит в якості свідка [PERSON] , який є споживачем ПрАТ «Львівобленерго» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресами [ADDRESS] , та буд. [ADDRESS] . Ухвалою від 24.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 19.12.2025 року представником відповідача НКРЕКП Сапацинською Ю.А. подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. НКРЕКП є органом державної влади, а тому відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень. Таким чином, розгляд справи про оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності регулятора має здійснюватись в порядку адміністративного судочинства України. Повідомила, що НКРЕКП наділена законодавчо визначеними повноваженнями здійснювати розгляд звернення споживачів для забезпечення ефективного функціонування ринку електричної енергії з метою досягнення балансу інтересів усіх учасників ринку та забезпечення енергетичної безпеки. Зауважила, що відповідь на звернення позивача [PERSON] на Урядову «гарячу лінію» від 25.10.2022 року та на його запит на інформацію від 16.11.2022 року була надана листом НКРЕКП № 15139/20.3/7-22 від 23.11.2022 року. Таким чином, незадоволеність позивача із змістом або обсягом інформації, наданої НКРЕКП, не може сама по собі слугувати підставою для визначення факту приховування інформації чи бездіяльності НКРЕКП. Крім цього, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, яке у даному випадку відсутнє. Окрім наведеного, позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди в сумі 5000000 грн., не обґрунтовано її розмір, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями НКРЕКП. 22.12.2025 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, згідно мотивів якого просив позовні вимоги задовольнити. Заперечив щодо можливості розгляду позовної заяви до НКРЕКП в порядку адміністративного судочинства України, покликаючись на позицію Верховного Суду у справі № 464/4136/23, викладену у постанові від 02.04.2025 року. Вказав, що кожен має право на відкшодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 22.12.2025 року представником відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Сапацинською Ю.А. подано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. 24.12.2025 року представником відповідача ПрАТ «Львівобленерго» Чорней О.В. подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/5317/22 в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, а дії працівників ПрАТ «Львівобленерго» визнано такими, що узгоджуються з нормами законодавства в галузі електроенергетики. Наголосила, що обставини договірних відносин з розподілу електричної енергії між позивачем та ПрАТ «Львівобленерго», обставини, що призвели до відключення електроустановок будинку позивача від енергопостачання з 03.10.2022 року, та обставини щодо особи попереднього власника будинковолодіння (у тому числі зазначення в документах ПІБ [PERSON] ) у справі, яка розглядається, ідентичні тим, що були предметом розгляду у справі № 464/5317/22, а також у справі № 450/3405/24, в останній з яких рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.12.2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14.11.2025 року, в позові [PERSON] відмовлено. Вказала, що вимоги до ПрАТ «Львівобленерго» про відшкодування моральної шкоди позивач намагається обґрунтувати тим, що на час розгляду справи № 464/5317/22 у Сихівському районному суді м. Львова йому тимчасово не було відновлено електропостачання, начебто в порушення п. 7.11 та п. 7.12 ПРРЕЕ. Водночас, такі доводи позивача не є правдивими, оскільки п. 7.12 ПРРЕЕ регулює порядок та строки відновлення енергопостачання після документального підтвердження усунення порушення споживачем та не поширюється на випадки тимчасового відновлення енергопостачання на час розгляду справи відповідно до п. 7.11 ПРРЕЕ. При цьому, ПрАТ «Львівобленерго», з того часу, як довідалось 28.11.2022 року про наявність ухвали про відкриття провадження у справі № 464/5317/22, вживало невідкладних заходів з метою підключення електроустановок будинку [PERSON] за адресою [ADDRESS] , відповідно до ч. 4 п. 7.11 ПРРЕЕ, однак позивач [PERSON] в телефонному режимі відмовився забезпечити свою присутність під час відновлення енергоживлення його будинку, а тричі скеровані останньому рекомендовані листи ним проігноровано. Інформація про всі спроби підключити об`єкт позивача була предметом листування з останнім та із НКРЕКП. Лист № 203-07-129 від 10.01.2023 року був долучений ПрАТ «Львівобленерго» до матеріалів справи № 464/5317/22, а його зміст оголошений судом в судовому засіданні 16.01.2023 року. В цьому засіданні [PERSON] підтвердив суду те, що йому зрозуміло зміст зазначеного листа, зокрема щодо необхідності забезпечити свою присутність на об`єкті під час підключення або повідомити ПрАТ «Львівобленерго» про готовність електроустановок до подачі напруги, та заявив, що відмовляється бути присутнім при підключенні об`єкта, при тому повідомив про готовність його електроустановок та наполягав на задоволенні свого клопотання щодо поновлення енергоживлення без його участі. 17.01.2023 року оператором системи розподілу, відповідно до ч.4 п.7.11 ПРРЕЕ, тимчасово на час розгляду Сихівським районним судом м. Львова цивільної справи № 464/5317/22, відновлено розподіл електричної енергії на об`єкті [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням-маршрутом № 213 від 17.01.2023 року, та повідомлено Сихівський районний суд м. Львова про це клопотанням № 112-07-1525 від 03.03.2023 року і досліджено в процесі розгляду справи № 464/5317/22. Разом з тим, позивач у позові навмисно не згадує про те, що для тимчасового відновлення енергопостачання йому достатньо було просто повідомити ПрАТ «Львівобленерго» про вжиття ним заходів безпеки життєдіяльності, пожежної безпеки та готовності електроустановок до безпечного підключення, про що йшлося в листах ПрАТ «Львівобленерго» або забезпечити свою присутність при відновленні електропостачання. Зазначене свідчить про те, що ПрАТ «Львівобленерго» вживались всі можливі заходи для відновлення розподілу електричної енергії, а позивач цьому фактично перешкоджав. Оскільки [PERSON] у вказаному будинку постійно не проживає, тому наявність електроенергії в ньому для позивача не мала особливого значення. За таких обставин, [PERSON] створював видимість свого бажання щодо тимчасового поновлення енергопостачання, однак своїми діями чинив перешкоди цьому, тобто намагався навмисно створити певне враження про порушення своїх прав. Додатково повідомила, що на вимогу електропостачальника ТзОВ «Львівенергозбут» від 26.06.2024 року, постачання електричної енергії [PERSON] було знову припинено з 01.07.2024 року через заборгованість останнього за електроенергію. Вказала, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди ПрАТ «Львівобленерго», не доведена протиправність діянь останнього та наявність причинного зв`язку між діяннями та шкодою, не подано доказів на підтвердження кожної із цих обставин, а відсутність вини ПрАТ «Львівобленерго» підтверджується долученими до справи доказами з відновлення енергоживлення об`єкта позивача. Долучила заяву свідка в порядку ст. 93 ЦПК України. 12.01.2026 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, згідно мотивів якого просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказав, що Сихівський районний суд м. Львова у справі № 464/5317/22 не розглядав факт відновлення чи не відновлення електропостачання його будинку. Відповідач ПрАТ «Львівобленерго», на період розгляду Сихівським районний судом м. Львова справи, не відновив електропостачання у його житловому будинку. Повідомив, що предметом даного позову не є наявність чи відсутність договірних правовідносин, а таким є факт не відновлення електропостачання його житлового будинку на період розгляду Сихівським районним судом м. Львова цивільної справи, а також невиконання ухвали Сихівського районного суду м. Львова про зобов`язання відновити електропостачання. Крім цього, у листах ПрАТ «Львівобленерго», які адресовані на його ім`я, останнє просило забезпечити присутність під час відновлення електропостачання споживача. Однак, він не є споживачем з огляду на те, що такою особою вказано [PERSON] 12.01.2026 року представником відповідача НКРЕКП [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, згідно мотивів яких вказала, що поведінка позивача є неприпустимою, оскільки він проявляє зневажливе ставлення до інших учасників справи, що відображено у його заявах по суті, зокрема використання ненормативної лексики в адресу особистості представника НКРЕКП та інших представників у справі. З огляду на викладене, просила застосувати щодо позивача заходи процесуального примусу у виді штрафу. 12.01.2026 року позивачем [PERSON] подано клопотання: про витребування матеріалів, стенограми та відеозаписів судових засідань із Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/5317/23; про виклик та допит в якості свідка іншу особу, з якою укладено договірні відносини ПрАТ «Львівобленерго»; про виклик та допит в якості свідка [PERSON] , який є споживачем ПрАТ «Львівобленерго» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] . Крім цього, подав заперечення на клопотання про долучення доказів, а саме розпорядження-маршруту № 213 від 17.01.2023 року. 13.01.2026 року представником відповідача НКРЕКП Костюк В.В. подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке залишено без розгляду ухвалою від 15.01.2026 року. 20.01.2026 року представником відповідача ПрАТ «Львівобленерго» Чорней О.В. подано заперечення на відповідь на відзив, згідно мотивів яких вказала, що ні в ухвалі Сихівського районного суду м. Львова від 16.01.2023 року у справі № 464/5317/22 щодо відновлення електропостачання будинку [PERSON] на час розгляду справи, ні в самому рішенні по справі, Сихівський районний суд м. Львова при розгляді питання тимчасового підключення не посилається на пункт 7.12 ПРРЕЕ, який безпідставно використовує позивач для обґрунтування своїх позовних вимог. Крім цього, в рішенні від 19.05.2023 року у справі № 464/5317/22 Сихівський районний суд м. Львова зазначає, що на виконання ухвали суду від 16.01.2023 року електропостачання було відновлено 17.01.2023 року після погодження позивачем підключення без його присутності. Докази відновлення електропостачання відповідачем долучено до матеріалів справи, а саме розпорядження-маршрут № 213 від 17.01.2023 року. Крім цього, [PERSON] не заперечив факт тимчасового підключення його електроустановок на час розгляду справи № 464/5317/22 Сихівським районним судом м. Львова після надання ПрАТ «Львівобленерго» на вимогу суду доказів такого підключення. Більше того, ані в апеляційній скарзі від 16.06.2023 року, ані в касаційній скарзі від 14.11.2023 року у вказаній справі, позивач не стверджував того, що енергозабезпечення взагалі не відновлювалось. Таким чином, повідомила, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними в цілому, а тому просила у їх задоволенні відмовити. 21.01.2026 року представником відповідача ПрАТ «Львівобленерго» Чорней О.В. подано клопотання про долучення письмових доказів. 04.02.2026 року позивачем [PERSON] подано клопотання про забезпечення позову, а саме винесення окремої ухвали, якою слід зобов`язати відповідача ПрАТ «Львівобленерго» у відповідності та в терміни, передбачені п. 7.11 та п. 7.12 ПРРЕЕ, відновити електропостачання житлового будинку [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] на період розгляду даної справи. НКРЕКП зобов`язати проконтролювати відновлення електропостачання згаданого вище житлового будинку відповідно до винесеної ухвали та повідомити суд і позивача про факт відновлення електропостачання із наданням відповідних доказів, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 05.02.2026 року. 09.02.2026 року представником відповідача НКРЕКП Сапаницькою Ю.А. подано клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою від 10.02.2026 року. Ухвалою від 11.02.2026року відмовлено у задоволенні клопотання представника НКРЕКП Сапаницької Ю.А. про закриття провадження у справі. Протокольною ухвалою від 11.02.2026 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача НКРЕКП Сапаницької Ю.А. про залишення без розгляду відповіді на відзив на позовну заяву і застосування щодо позивача заходів процесуального примусу, оскільки мотиви таких не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування матеріалів, стенограми та відеозаписів судових засідань із Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/5317/23, з огляду на те, що в позивача відсутні перешкоди для їх самостійного отримання, відмовлено у задоволенні клопотань про виклик та допит в якості свідків іншу особу і [PERSON] , оскільки інша особа не встановлена, а [PERSON] є матір`ю позивача, яка померла та була записана під дівочим прізвищем у документах, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 16.02.2026 року позивачем [PERSON] подано повторні клопотання про виклик та допит в якості свідка іншу особу, відомості про місце реєстрації якої слід взяти з Єдиного демографічного реєстру, громадянина [PERSON] , а також витребування матеріалів, стенограми та відеозаписів судових засідань із Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/5317/23, у задоволенні яких відмовлено протокольною ухвалою від 18.02.2026 року з підстав, аналогічних попереднім. В судовому засіданні 18.02.2026 року представники відповідачів ПрАТ «Львівобленерго» Чорней О.В. та НКРЕКП Сапаницька Ю.А. надали пояснення аналогічні викладеним письмово, заявлені вимоги заперечили та просили відмовити у їх задоволенні. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак 16.02.2026 року подав заяву, згідно мотивів якої повідомив про неможливість прибуття в судове засідання до моменту виклику судом свідка [PERSON] або надання рішення суду, яке набрало законної сили, щодо зазначення про те, що [PERSON] є неіснуючою особою і суд не може здійснити його виклик та допитати в якості свідка. Заслухавши пояснення та думку присутніх сторін, розглянувши матеріали цивільної справи і докази в їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з мотивів позовної заяви, позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів ПрАТ «Львівобленерго» та НКРЕКП моральної шкоди, покликається на те, що електропостачання його житлового будинку [ADDRESS] , не було відновлено у терміни, передбачені п. 7.11, п. 7.12 НРРЕЕ, на підставі ухвал Сихівського районного суду м. Львова від 15.11.2022 року та 16.01.2023 року у справі № 464/5317/22, останньою з яких зобов`язано ПрАТ «Львівобленерго» відновити на період розгляду справи судом електропостачання, а також бездіяльністю НКРЕКП, яка полягає у відсутності розгляду його звернення від 25.10.2022 року на урядову гарячу лінію, корупційну складову і не здійснення контролю за відновленням електропостачання його будинку. Водночас, до матеріалів цивільної справи долучено маршрут-лист № 213 від 17.01.2023 року, згідно якого вбачається, що у вказаний день о 11 год. 20 хв. житловий будинок [ADDRESS] , підключено до електроенергії. З цього приводу слід вказати, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували достовірність зазначеного документа або свідчили про його фальсифікацію чи недостовірність. Покликання [PERSON] на те, що маршрут-лист є лише попереднім документом, який ставить певні задачі чи планування на день, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки в такому наявна інформація про результат запланованої дії, а тому клопотання позивача про залишення таких доказів без розгляду не підлягає задоволенню, як безпідставне. Із матеріалів справи також вбачається, що відповідач ПрАТ «Львівобленерго» після отримання інформації про відкриття провадження у справі № 464/5317/22 вживав заходів для організації підключення об`єкта позивача, зокрема направляв письмові повідомлення з пропозицією забезпечити присутність останнього під час виконання робіт або підтвердити готовність електроустановок до безпечного підключення. Разом з тим, позивач відмовлявся забезпечити свою присутність при відновленні електропостачання, що підтверджується актами про недопуск працівників до вузла обліку електричної енергії та/або електроустановок споживача. Покликання на те, що ПрАТ «Львівобленерго» вимагало забезпечити присутність неіснуючої особи не відповідає дійсності, оскільки вказувалось на те, щоб був присутній споживач, тобто саме [PERSON] , якому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Невірне трактування позивачем [PERSON] вказівок ПрАТ «Львівобленерго» не позбавляло його можливості забезпечити свою присутність для вирішення спірної ситуації, узгодження особи споживача та надання з цього приводу пояснень, однак на вказані виклики він не з`являвся, чим фактично позбавив ПрАТ «Львівобленерго» можливості відновити електропостачання у значно швидший термін. Покликання позивача [PERSON] на відсутність у законодавстві прямої норми щодо обов`язкової присутності споживача під час підключення будинку до електроенергії саме по собі не спростовує обставин, встановлених судом, щодо фактичної відсутності доступу працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електричної енергії та/або електроустановок споживача. Суд зазначає, що здійснення робіт з підключення електроустановок є технічною дією, яка передбачає безперешкодний доступ до об`єкта, перевірку стану електрообладнання та дотримання вимог електробезпеки. За відсутності доступу до вузла обліку або внутрішніх електроустановок, оператор системи розподілу об`єктивно позбавлений можливості виконати відповідні роботи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ПрАТ «Львівобленерго» вчиняв активні дії, спрямовані на виконання рішення суду, тоді як поведінка позивача не сприяла оперативному відновленню електропостачання. Крім цього, суд враховує, що відповідно до принципів добросовісності та розумності, закріплених у статтях 3, 13 ЦК України, учасники цивільних правовідносин зобов`язані здійснювати свої права сумлінно та не допускати дій, спрямованих на створення штучних перешкод у реалізації прав та виконанні обов`язків іншою стороною. Невиконання або ускладнення виконання зобов`язання внаслідок поведінки позивача не може покладатися в провину відповідача. Окрім наведеного, суд зазначає, що сам по собі факт наявності спору між сторонами або незгода позивача із порядком виконання технічних дій не є доказом протиправної бездіяльності відповідачів. Відсутність протиправності автоматично виключає можливість покладення на відповідачів обов`язку відшкодовувати моральну шкоду. Верховний Суд у постанові від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20 дійшов висновку, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за умов наявності моральної шкоди, протиправності поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою, вини особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується за умови доведення факту її заподіяння. Недоведення заподіяння моральної шкоди означає, що підстави для її стягнення відсутні. Водночас, позивачем не доведено ні факту виникнення моральної шкоди, ні факту її заподіяння ПрАТ «Львівобленерго» чи НКРЕКП, як і їх вини. Подальше відключення ПрАТ «Львівобленерго» електропостачання будинку позивача, яке мало місце 26.02.2024 року, не відбулось в порушення вимог п. 7.11, п. 7.12 НРРЕЕ, оскільки у позивача [PERSON] була наявна заборгованість, а розгляд цивільної справи № 464/5317/22 завершився. Що стосується бездіяльності НКРЕКП, яка полягає у відсутності розгляду звернення позивача від 25.10.2022 року на урядову гарячу лінію, корупційну складову і не здійснення контролю за відновленням електропостачання його будинку, слід вказати, що такі покликання не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються викладеним вище, а заявлені до НКРЕКП позовні вимоги фактчино є похідними заявленим до ПрАТ «Львівобленерго», які в даному випадку не підлягають задоволенню. Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору. Виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення. Обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що мотиви, якими позивач мотивував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: dismissed