Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.09.2016 року у справі №211/3262/16-ц з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.07.2022 року, з позивача також стягнуто аліменти на користь третьої особи у цій справі [PERSON] на утримання їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної плати (доходів) позивача щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 травня 2022 року і до повноліття дитини. Таким чином, всього з позивача стягнуто аліментів у розмірі 50% його заробітку, тоді як законодавством передбачено стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку щомісяця, тобто по 1/6 частці на кожну дитину окремо. Між тим, на даний період часу питання щодо зменшення розміру стягнутих із позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] було вирішено ним у добровільному позасудовому порядку, натомість досягти згоди із відповідачем на зменшення розміру стягнутих із позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у позасудовому порядку у позивача не вийшло, тому він вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за відсутності сторони позивача. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Третя особа також про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Таким чином, на підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається з матеріалів справи, на виконанні у Довгинцівському відділі ДВС міста Кривий Ріг перебуває виконавче провадження №52795879 з приводу примусового виконання виконавчого листа №211/3262/16-ц, виданого 20 вересня 2016 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , яка 27 грудня 2019 року зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище на « [PERSON] », аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, на виконанні у Довгинцівському відділі ДВС міста Кривий Ріг перебуває виконавче провадження №69696698 з приводу примусового виконання судового наказу №212/2368/22, виданого 07 липня 2022 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про доходи від 21.02.2024 року, позивач працює у ТОВ «ТРІАНТА» на посаді адміністратора та за період із липня 2023 року по грудень 2023 року включно його нарахована заробітна плата становить 45072 грн. 88 коп., сплачені аліменти за цей період 18141 грн. 86 коп. та загальна сума доходу за період з 01 липня 2023 року по 13 грудня 2023 року без урахування аліментів становить 26931 грн. 02 коп. Отже, з досліджених обставин справи, судом установлено, що спір між сторонами регулюється нормами Сімейного кодексу України. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. При цьому, суд зазначає, що відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалась обома батьками. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, положеннями ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Отже, ураховуючи положення ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Таким чином зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені ст. 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Разом з тим, із зазначених норм законодавства також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як убачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення із нею до суду було те, що з часу прийняття судового рішення про стягнення з позивача аліментів, у нього змінилось матеріальне становище та він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом, позаяк у нього з`явились додаткові обов`язки по утриманню ще однієї малолітньої дитини, на утримання якої на підставі судового наказу з нього також було стягнуто аліменти. Між тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, зокрема, останнім не надано суду беззаперечних доказів про зміну розміру його доходів у бік погіршення. Саме по собі стягнення аліментів на меншу дитину ще не може слугувати беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання старшої дитини, без доведення погіршення майнового стану платника аліментів та його неспроможності сплачувати аліменти на старшу дитину у раніше присудженому розмірі, адже в такому випадку одна дитина матиме перевагу в утриманні перед іншою, що спричинить майнову дискримінацію дітей одного батька. Окрім того, суд не приймає до уваги твердження позивача, викладені у позовній заяві стосовно того, що ним вирішено у добровільному порядку питання щодо зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , оскільки такі твердження не підтверджені жодним доказом, а також спростовуються долученою до матеріалів справи постановою про відкриття виконавчого провадження №69696698 з приводу примусового виконання судового наказу №212/2368/22, виданого 07 липня 2022 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітньої дочки [PERSON] саме в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначена необхідність утримувати обох дітей, на яких з позивача стягуються аліменти, обумовлює перегляд їх розміру щодо обох утриманців позивача, адже протилежні висновки поставили б дітей у нерівне становище - одна дитина отримуватиме більший розмір аліментів на утримання, ніж інша. Зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання сина [PERSON] за умови, що розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] буде незмінним, може призвести до дисбалансу інтересів дітей, оскільки діти позивача опиняться у нерівному матеріальному становищі. При цьому, суд не може допустити збільшення розміру стягуваних аліментів на користь однієї дитини в порівнянні з іншою, адже діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу (висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.07.2021 року по справі №691/926/20). Отже, враховуючи викладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини,

Outcome: dismissed