Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.05.2013 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» надав кредит [PERSON] у розмірі 7300,00 грн. згідно заяви №004-23787-270513. 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до відповідача було відступлено позивачу. Станом на дату звернення до суду з позовом, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13416,45 грн., із яких: 5478,64 грн. - основна сума заборгованості; 2674,07 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4840,63грн. - заборгованість по комісіях; 284,33 грн. - 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 138,78 грн. - 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Враховуючи викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором №004-23787-270513 від 27.05.2013 у розмірі 13416,45 грн., понесені позивачем витрати на сплату судового збору та професійної правничої (правової) допомоги. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2026 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2026 продовжено розгляд цивільної справи за позовом ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У судове засідання представник позивача ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» не з`явився. У позовній заяві просили проводити розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена відповідач не з`явилася в судове засідання, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 27.05.2013 відповідач подала до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» заяву №004-23787-270513 із метою отримання кредиту. Згідно умов даного договору, банк надав відповідачу кредит в сумі 7300,00 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 9,99 % річних за користування кредитом, зі сплатою комісії у розмірі 3,49% у місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до заяви на надання/перерахування кредитних коштів від 27.05.2013 [PERSON] просила здійснити надання кредитних коштів, відповідно до умов кредитного договору №004-23787-270513 від 27.05.2013, у сумі 7300,00 грн. шляхом їх зарахування на рахунок № [NUMBER] із подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок № [NUMBER] . Згідно меморіального ордеру №1 від 28.05.2013 [PERSON] на кредитний рахунок № [NUMBER] перераховано кошти у розмірі 7300,00 грн., згідно кредитного договору №004-23787-270513 від 27.05.2013. 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до відповідача відступлено позивачу. Згідно витягу з реєстру права вимоги до договору факторингу, заборгованість за договором №004-23787-270513 від 27.05.2013 [PERSON] за договором №004-23787-270513 від 27.05.2013 становить у розмірі 12 993,34 грн., із яких: 5478,64 грн. - основна сума заборгованості; 2674,07 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4840,63 грн. - заборгованість по комісіях. На підставі наданих суду доказів, судом встановлено, що у відповідача наявна заборгованістьу розмірі 13416,45 грн., із яких: 5478,64 грн. - основна сума заборгованості; 2674,07 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4840,63 грн. - заборгованість по комісіях; 284,33 грн. - 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 138,78 грн. - 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст. 3, 12, 13, 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44 ЦПК України). Крім цього, суд звертає увагу, що ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а банк не мав права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, оскільки отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4840,63 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. У зв`язку з тим, що відповідач порушила взяті на себе за договором зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, унаслідок чого утворилася заборгованість, а саме: за тілом кредиту в розмірі 5 478,64 грн; за простроченими платежами за процентами - 2 674,07 грн; 3 % річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 284,33 грн; 3 % річних від суми процентів за період прострочення їх сплати - 138,78 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, про які заявляє позивач у позовній заяві 5000 грн., то слід зазначити наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом із тим, заявляючи вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, позивач не довів належними та допустимими доказами понесення таких витрат, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення зазначеної суми на його користь. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. При звернені до суду ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було сплачено 3028,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1935,50 грн.

Outcome: partial