Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач Комерційний банк «ПриватБанк»(далі - позивач) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за кредитним договором. У позовній заяві просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 54 776,78 грн, яка складається з 48 473,53грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 6 303,25 грн - 3% річних від простроченої суми та судові витрати у розмірі 2 270,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що судовим наказом Фрунзенського районного суду Харкова від 02.11.2007 була стягнуто заборгованість у розмірі 21 542,97 грн нарахованих станом на 18.10.2007. Винесення судового наказу не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість становить 15 156,03грн. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2005 за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в судовому наказі Фрунзенський районний суд м.Харкова від 02.11.2007, тобто за період з 17.10.2005 по 18.10.2007, то за період після подання заяви від 20.10.2007, з 21.10.2007 по 31.08.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 54 776,78грн, яка складається з наступного: 48 473,53грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 6 303,25грн - 3% річних від простроченої суми, яку просить стягнути з відповідача. Відповідач подав відзив, який був прийнятий судом, в якому зазначено, що договір №б/н від 17.10.2005 із банком відповідач ніколи не підписував, кредитну карту в банку не оформлював та не отримував, будь-які грошові кошти в банку також ніколи не отримував. Підпис на копії кредитного договору від імені [PERSON] виконана не відповідачем. Відповідач впевнений у тому, що кредитний договір від його імені був підписаний працівниками банку, гроші також були отримані працівниками банку, а борг незаконно «повішений» на відповідача. З умовами надання кредиту відповідач також не був ознайомлений, таких зобов`язань на себе ніколи не брав. Зазначає, що про видачу судом наказу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2007, яким стягнуто заборгованість у розмірі 21 542,97грн, відповідачеві не було відомо, участі у розгляді справи не приймав, копію наказу відповідач не отримував. На час ухвалення вищевказаного судового наказу відповідач не мешкав та не був зареєстрований у Фрунзенському районі м. Харкова, а мешкав та був зареєстрований в с. Кутузівка Харківського району Харківської області. Позивач в своєму позові не вказує про обставини справи: пред`явлення цього наказу до виконання. Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений законом. Суд має право поновити пропущений строк стягувачам, які пропустили строк для пред?явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними. Замість звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред?явлення судового наказу до виконання, позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами, вирішив ще раз звернутись до суду з цим позовом про стягнення, тобто тим самим предметом спору, який вже розглядався судом. Тому, в даному випадку звернення позивача до суду з позовом про стягнення не є належним способом захисту прав. Належним способом захисту у даному випадку є пред`явлення судового наказу до виконання. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року у справі № 635/6619/19 (провадження по справі №2/635/807/2020) позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено повністю. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинений 25.08.2015, зареєстрований в реєстрі за №4512, яким стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за договором від 17.10.2005 у розмірі 93 680,41грн таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. Крім того, невиконання позивачем ухвали суду про витребування оригіналів документів, які нібито послугували підставою для звернення до суду із цим позовом, свідчить про безпідставність вимог щодо стягнення заборгованості. Просив суд у позові відмовити повністю. Рух справи Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.12.2024 провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.01.2025 розгляд справи за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.03.2025 заяву відповідача про витребування доказів задоволено. Зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» надати суду не пізніше п`яти днів з дня отримання ухвали суду оригінали письмових доказів, а саме: заяву (заповнений бланк) [PERSON] від 17 жовтня 2015 року до банку про відкриття рахунку та надання банківських послуг; розписку (заповнений бланк) [PERSON] від 21 жовтня 2015 року про отримання платіжної картки банку та запечатаного конверту з ПІН-кодом; заяву (рукописний текст) [PERSON] від 09 листопада 2015 року до банку про збільшення кредитного ліміту до 25 000,00 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2025 підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час і дату судового засідання, просив розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач у судове засідання, заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Згідно судового наказу Фрунзенського районного суду Харкова від 02.11.2007 стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2005 у розмірі 21 542,97 грн. Вказаний судовий наказ набрав законної сили, у встановленому законом порядку не скасований, доказів його перегляду матеріали справи не містять. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що судовий наказ Фрунзенського районного суду Харкова від 02.11.2007 ним не виконаний, оскільки кредитний договір №б/н від 17.10.2005 він не укладав, про існування судового наказу йому стало відомо, під час звернення банком до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, наявність та розмір заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 17.10.2005 встановлено судовим наказом Фрунзенського районного суду Харкова від 02.11.2007, який набрав законної сили та не скасований, а тому ці обставини повторному доказуванню не підлягають. Відповідно до вимог статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Ураховуючи наведене, доводи відповідача про те, що він не укладав кредитний договір, суд відхиляє як такі, що спрямовані на переоцінку обставин, встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили та не скасоване у передбаченому законом порядку. Суд звертає увагу, що відповідач був наділений правом подати заяву про скасування судового наказу, однак таким правом не скористався. Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду рішення суду не виконано. Прострочена сума заборгованість становить 15 156,03грн. Відповідно до розрахунку заборгованості з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2005 за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в судовому наказі Фрунзенський районний суд м.Харкова від 02.11.2007, тобто за період з 17.10.2005 по 18.10.2007, то за період після подання заяви від 20.10.2007, з 21.10.2007 по 31.08.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 54 776,78грн, яка складається з наступного: 48 473,53грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 6 303,25грн - 3% річних від простроченої суми. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі №361/7939/2015-ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної призвело до девальвації(знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс і сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Так, судом встановлено, що судовим наказом Фрунзенського районного суду Харкова від 02.11.2007, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2005 у розмірі 21 542,97 грн. На момент розгляду справи [PERSON] рішення суду не виконано, що не заперечує відповідач. Згідно з розрахунком, наданим позивачем та перевіреним судом, вбачається індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання з розрахунку суми боргу у розмірі 15 156,03грн - складає 48 473,53грн, 3% річних від простроченої суми складає 6 303,25грн. Наявність судового наказу, який набрав законної сили та не виконаний відповідачем, свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено обґрунтованість вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача, клопотань щодо застосування строку позовної давності не заявлялося. Щодо посилання відповідача про те, що кредитний договір №б/н від 17.10.2005 між ним та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не підписувався, суд до уваги не приймає, оскільки в межах даної цивільної справи, суд не переглядає факт існування боргу, ураховуючи те, що судовий наказ, який є обов`язковим до виконання набрав законної сили і не скасований, а тому ці обставини повторному доказуванню не підлягають. Питання щодо укладання кредитного договору та первісного боргу знаходиться поза межами доказування у цій справі. Крім того, відповідачем заявлялося клопотання, яке задоволено судом, щодо витребування оригіналів письмових доказів з метою проведення почеркознавчої експертизи, а саме заяву(заповнений бланк) [PERSON] від 17 жовтня 2015 року до банку про відкриття рахунку та надання банківських послуг; розписку(заповнений бланк) [PERSON] від 21 жовтня 2015 року про отримання платіжної картки банку та запечатаного конверту з ПІН-кодом; заяву(рукописний текст) [PERSON] від 09 листопада 2015 року до банку про збільшення кредитного ліміту до 25 000,00 грн. На виконання ухвали суду, позивач повідомив, що надати документи за 2015 рік є неможливо, у зв`язку з тим, що такі документи у банку не існують, натомість у разі необхідності можуть надати документи за 2005 рік, які стосуються безпосередньо спірних правовідносин. Суд звертає увагу, що предметом даного позову є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, саме за кредитним договором від 17.10.2005 року, натомість жодного відношення, зазначені у клопотанні відповідача письмові документи від 17.10.2015 року для розгляду даної справи не мають. Клопотання щодо витребування оригіналів письмових доказів, а саме кредитного договору №б/н від 17.10.2005 року - відповідачем не заявлялося. Доводи відповідача про те, що звернення позивача до суду з позовом про стягнення не є належним способом захисту прав, оскільки належним способом захисту у даному випадку є пред`явлення судового наказу до виконання, суд до уваги не приймає, враховуючи те, що пред`явлення рішення суду до примусового виконання є правом, а не обов`язком стягувача. Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне. Відповідач зазначає, що провадження у справі підлягає закриттю, з огляду на те, що наявний судовий наказ Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2007 та рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року у справі №635/6619/19, з приводу спору між банком та відповідачем про той самий предмет кредитне зобов`язання на підставі кредитного договору від 17.10.2005, які набрали законної сили. Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки, предметом судового наказу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2007 є стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.10.2005. У справі №635/6619/19(провадження по справі №2/635/807/2020) за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, предмет позову стосується правовідносин, що виникли з підстав і обставин вчинення та виконання нотаріального напису. Предметом позову, що розглядається є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за кредитним договором №б/н від 17.10.2005, тобто стосується питань відповідальності за порушення грошового зобов`язання встановленого ст. 625 ЦК України. Ураховуючи наведене, вбачається, що дійсно усі правовідносини виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , але мають різні предмети та підстави позову, тому клопотання відповідача про закриття провадження по справі є безпідставним та не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено частиною 4 статті 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи(ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Згідно з статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, зазначені у позовній заяві, а саме, що судовий наказ Фрунзенського районного суду Харкова від 02.11.2007 щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2005 у розмірі 21 542,97 грн не виконано, а відтак є підстави для нарахування та стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно задоволенню заявлених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Разом з тим, згідно пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , яке видане 02.05.2018, вбачається, що [PERSON] мав пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання, термін дії посвідчення закінчився 31.05.2020. Таким чином на момент подачі відзиву разом з вказаним посвідченням, строк його дії завершився. На момент розгляду, інших документів, відповідачем суду також не надано. Отже, суд не вбачає правових підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору у розмірі 2 270,00 гривень на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved