Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

До Комунарського районного суду міста Запоріжжя 16.12.2025 надійшла позовна заява [PERSON] до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту та заборони на відчуження майна, яке належало померлому [PERSON] , накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АМ №096577 від 20.09.2006 року Державної виконавчої служби у Комунарському районі м. Запоріжжя по примусовому виконанню виконавчого листа №2-207 виданого 25.05.2006 року Комунарський районним судом м. Запоріжжя. Посилається на те, що [INFO] помер чоловік [PERSON] [PERSON] , [INFO] . За її зверненням було зареєстровано спадкову справу №74391290. Прийняття [PERSON] спадщини після померлого [PERSON] підтверджується довідкою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанової О.С. № 479/01-16 від 24.09.2025. При оформленні спадщини Позивачу стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис № 4885294 про обтяження, яке стосується всього майна померлого [PERSON] . Позивач звернулась до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою від 13.08.2025 року про зняття відповідного арешту, за результатом розгляду якої листом № 85292 від 29.08.2025 [PERSON] було відмовлено з огляду на те, що вона не є стороною по виконавчому провадженню. Листом № 94710 від 07.10.2025 повідомлено що перевіркою АСВП «Спецрозділ» встановлено, що на виконанні перебували виконавчі провадження №2231653, 11499978, 19060406, 23341323, 29569009 з примусового виконання виконавчого листа № 2-207 від 25.05.2006, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «ЗАЗ» боргу у розмірі 2828,76 грн. [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] . Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою 24.10.2025 надано копію постанови серії АМ № 096577 від 20.09.2006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Отже, через відсутність матеріалів виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на все майно Спадкодавця, та відомостей про нього, припинити обтяження речових прав на зазначене майно можливо виключно в судовому порядку. 23.12.2025 року ухвалою судді провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнав, пояснив, що перевіркою розділу АСВП «Спецрозділ» встановлено, що на виконанні перебували виконавчі провадження №2231653, 11499978, 19060406, 23341623, 29569009, 34423057 з примусового виконання виконавчого листа № 2-207 від 25.05.2006 виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про з стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ "ЗАЗ" боргу у розмірі 2828,76 грн. На даний час виконавчі провадження строки зберігання яких закінчилися знищено, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерством юстиції України п. 9.9. «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Надати більш детальну інформацію та вжити будь-які дії не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року, а відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки. Не виявляється можливим однозначно ідентифікувати в межах якого виконавчого провадження накладався арешт на майно за постановою АМ №096577 від 20.09.2006, тому у державного виконавця відсутні підстави для зняття такого арешту. Вважає, що позивачка неправильно визначилась із відповідачем по справі, оскільки за виконавчими провадженнями, які перебували на виконанні сторонами є [PERSON] - боржник, та ЗАТ ЗАЗ стягувач, особа в інтересах якої накладено арешт на майно. Комунарський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в справах даної категорії може виступати лише як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не відповідачем. В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, її інтереси представляла за договором адвокат Лєскін М.С., який позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним. Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] . Позивачка та [PERSON] перебули в зареєстрованому 14.03.2009 р. шлюбі. 28.07.2025 року приватним нотаріусом Вартановою О.С. була зареєстрована спадкова справа №81/2025 (номер у спадковому реєстрі 74391290). З постанови серії АМ № 096577 від 20.09.2006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження судом встановлено, що накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить. Виконавчий лист виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «ЗАЗ» боргу у розмірі 2828,76 грн. Листом №115794 від 04.12.2025 Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що перевіркою розділу АСВП «Спецрозділ» встановлено, що на виконанні перебували виконавчі провадження №2231653, 11499978, 19060406, 23341623, 29569009, 34423057 з примусового виконання виконавчого листа № 2-207 від 25.05.2006 виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про з стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ "ЗАЗ" боргу у розмірі 2828,76 грн. На даний час виконавчі провадження строки зберігання яких закінчилися знищено, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерством юстиції України п. 9.9. «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Надати більш детальну інформацію та вжити будь-які дії не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року, а відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки. Не виявляється можливим однозначно ідентифікувати в межах якого виконавчого провадження накладався арешт на майно за постановою АМ №096577 від 20.09.2006,тому у державного виконавця відсутні підстави для зняття такого арешту. Норми права, якими керувався суд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див.: висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18). Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, провадження 14-431цс19). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, [PERSON] пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв». Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29червня 2023 року у справі № 208/9810/21, провадження № 61-2303св23. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, щопозов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, позов пред`явлено до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який не є боржником у виконавчих провадженнях, але [PERSON] не залучив у якості відповідача особу в інтересах яких накладений арешт, тобто ЗАТ «ЗАЗ». Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначені статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно дост. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття арешту з нього може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Крім того, позивачці слід врахувати, що вона не була боржником та стороною у виконавчому провадженні, вона, як спадкоємець, просить зняти арешт з майна, яке належало іншій особі [PERSON] . Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» позивачка не заявила вимоги про визнання права власності на спадкове майно, адже питання про оформлення свого права власності за нею на таке майно ще не вирішено. Отже, слід зазначити, що у зазначеному випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №463/2924/22 та від 06 травня 2024 року у справі №725/3352/23. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed