Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Овчаренко Р.В., в інтересах позивача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу, у якій просить суд стягнути із відповідача на користь позивача: - суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 43 350 грн 00 коп.; - судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3 028 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн 00 коп. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.05.2025 року між ПрАТ «УПСК» (Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом ЕР- 229221298, за яким була застрахована відповідальність осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz Е280», державний номерний знак [NUMBER] . Договір було укладено терміном на 1 рік - з 14.05.2025 року по 13.05.2026 року. Договір укладено відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-ІХ. 11.09.2025 року у с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки Mercedes-Benz Е280, д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ЗАЗ 110217», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2025 року визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Враховуючи, що [PERSON] керував транспортним засобом, забезпеченим Полісом обов`язкового страхування ПрАТ «УПСК», 22.09.2025 року власник пошкоджених з вини [PERSON] транспортних засобів [PERSON] подав до ПрАТ «УПСК» повідомлення про ДТП та заяви про страхову виплату, за пошкодження автомобіля «ЗАЗ 1102172, д.н.р. [NUMBER] та за пошкодження причіпу ПВ 01Б1, д.н.з. [NUMBER] . 30.09.2025 року представниками ПрАТ «УПСК» було здійснено огляд пошкодженого з вини [PERSON] транспортного засобу ЗАЗ 110217, д.н.р. [NUMBER] , про що складено Протокол технічного огляду з фотофіксацією пошкоджень та транспортного засобу ПВ 01Б1, д.н.з. [NUMBER] , про що також складено протокол огляду з фотофіксацією пошкоджень. Автомобіль «ЗАЗ 110217», д.н.з. [NUMBER] має 2005 рік випуску а причіп ПВ 01Б1, д.н.з. [NUMBER] має 2007 рік випуску, тобто, станом на момент ДТП строк експлуатації обох пошкоджених транспортних засобів перевищив 5 років. Тобто розрахунок виплати мав проводитися за аналоговими запчастинами. Потерпіла особа [PERSON] у своїх заявах просив страхову виплату здійснювати безпосередньо на свій рахунок. 05.10.2025 року спеціалістами ПрАТ «УПСК» на підставі комп`ютерної програми Аudatex, протоколу огляду від 30.09.2025 року та фотографій пошкодженого транспортного засобу складено ремонтну калькуляцію № 229221298, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ЗАЗ 110217, д.н.з. [NUMBER] склала 33579,87 грн. без ПДВ. У той же час, угодою про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 15.10.2025 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] розмір страхової виплати був погоджений у сумі 30 220,00 грн. 17.10.2025 року було затверджено страховий акт і цього ж дня страхове відшкодування у розмірі 30 220,00 грн за пошкоджений з вини [PERSON] транспортний засіб «ЗАЗ 1102172, д.н.з. [NUMBER] було сплачено на рахунок [PERSON] 18.10.2025 року спеціалістами ПрАТ «УПСК» на підставі комп`ютерної програми Аudatex, протоколу огляду від 30.09.2025 року та фотографій пошкодженого транспортного засобу складено ремонтну калькуляцію № 229221298, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ПВ 01Б1, р.н. [NUMBER] склала 17 137,96 грн без ПДВ. У той же час, угодою про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 20.10.2025 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] розмір страхової виплати був погоджений у сумі 13 130,00 грн. 21.10.2025 року було затверджено страховий акт і цього ж дня страхове відшкодування у розмірі 13 130,00 грн за пошкоджений з вини [PERSON] транспортний засіб ПВ 01Б1, д.н.з. [NUMBER] було сплачено на рахунок [PERSON] . Загалом ПрАТ «УПСК» сплатила [PERSON] страхове відшкодування за завданий з вини [PERSON] збиток у розмірі 43 350,00 грн (30220,00 грн. + 13130,00 грн.). Таким чином, оскільки [PERSON] на час ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а після ДТП місце пригоди залишив, тому 11.11.2025 року ПрАТ «УПСК» звернулося з претензією до [PERSON] про відшкодування 43 350,00 грн, однак претензія залишена останнім без відповіді. Враховуючи наведене, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду з даним позовом. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 16 січня 2026 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 24 лютого 2026 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації, проте конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до постанови КЦС ВС від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] 11.09.2025 року о 21 годині 20 хвилин керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Е280», д.н.з. [NUMBER] , в с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області, по вул. Геронимівська, 1, та рухаючись у напрямку м. Черкаси, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався бокового інтервалу, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ», д.н.з [NUMBER] з причіпом ПВ, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 12.1, 13.1, 2.3 б Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Він же, 11.09.2025 року о 21 годині 20 хвилин керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Е280», д.н.з. [NUMBER] , в с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області, по вул. Геронимівська, 1, та рухаючись у напрямку м. Черкаси, після дорожньо-транспортної пригоди залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетним, чим порушив вимоги п. 2.10 а Правил дорожнього руху України. Після чого, 11.09.2025 року о 21 годині 20 хвилин у м. Черкаси, по вул. Руставі, 2 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Е280», д.н.з. [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager ARSC 0046» на місці зупинки транспортного засобу, результат тесту № 124 1.96 ‰. Подія фіксувалася технічними засобами відеозапису, а саме на бодікамеру працівника поліції. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2025 року визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. З урахуванням наведеного, суд констатує, що у результаті ДТП, у вчиненні якої визнано винуватим [PERSON] , було пошкоджено автомобіль марки «ЗАЗ 110217», д.н.з. [NUMBER] , власником якого (як на момент дорожньо-транспортної пригоди, так і на даний час) відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є [PERSON] , а також було пошкоджено причіп марки ПВ 01БІ, д.н.з. [NUMBER] , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є [PERSON] . На момент адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , застрахована у Приватного акціонерного товариства «УПСК» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-229221298 від 14.05.2025 року. 22.09.2025 року власник автомобіля марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхову виплату. На підставі ремонтної калькуляції та розрахунку страхового відшкодування, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» склало страховий акт № 049/037/031687/25/1 та страховий акт № 049/037/03168/25/1 про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 30 220 грн 00 коп. та 13 130 грн 00 коп. Згідно з платіжним інструкціями № 162231307 від 17.10.2025 року та № 162231337 від 21.10.2025 року ПрАТ «УПСК» на користь потерпілого [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 30 220 грн 00 коп. та 13 130 грн 00 коп. що разом становить суму 43 350 грн 00 коп. 11.11.2025 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, яка залишилась без відповіді. Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до статті 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Відповідно п.п. а, в п. 1 ч. 1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до: особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: а) така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції; в) така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином за загальним правилом обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, оскільки винним у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Е280», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, який після дорожньо-транспортної пригоди за його участі самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок його винних дій володільцю автомобіля «ЗАЗ», д.н.з [NUMBER] з причіпом ПВ, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування на суму 43 350 грн 00 коп., цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz Е280», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «УПСК», відповідно, особа відповідальна за шкоду, тобто [PERSON] , зобов`язаний відшкодувати страховику виплачене страхове відшкодування. З огляду на вищезазначене, суд доходить до переконання про обґрунтованість позову та про його задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3 028 грн 00 коп. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано: - Договір про надання правової (правничої) допомоги №1/07-2025 від 17.07.2025 року; - Акт про надання правової допомоги № 289 від 19.12.2025 року; - Платіжну інструкцію № 1622322008 від 19.12.2025 року на суму 8 000 грн 00 коп. За змістом частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано стороною позивача у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат на правову допомогу. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, у розмірі 8 000 грн 00 коп. розмірі, що є співмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved