Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.11.2023 близько 17 год. 20 хв, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Renault Duster», реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті автодороги Н-25 сполученням «Городище - Рівне - Старокостянтинів» та з`їзду до м. Нетішин вул. Енергетиків здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який внаслідок дорожньо - транспортної пригоди загинув на місці події. За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023240000000753. Постановою слідчого від 31.07.2024, кримінальне провадження № 12023240000000753, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Малолітня [PERSON] є донькою загиблого, у зв`язку з його смертю дочці спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених нею моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених та тих моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотним вимушеними змінами у її життєвих стосунках. Враховуючи те, що смерть [PERSON] настала саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, [PERSON] повинен відшкодувати моральну шкоду неповнолітній дочці, завдану втратою батька. Так, на момент смерті батька [PERSON] їй було 11 років, що свідчить про особливий характер, глибину та тяжкість втрати.Тепер вона вже ніколи не почує його голосу, не поділиться своїми успіхами та досягненнями, не відчує батьківської підтримки та любові. Трагічна смерть батька, однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв?язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Дочка [PERSON] , яка стала напівсиротою, втративши одного з батьків, втратила можливість отримати допомогу та підтримку від батька, належне виховання, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вона втратила і можливість тривалого життєвого зв?язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. Вказане не може не впливати на її подальше як юнацьке, так і доросле життя та зумовлює для неї непоправні зміни у її житті. Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожної дитини, так чи інакше пов?язані із потребою присутності батьків. Таким чином, щодо обставин заподіяння шкоди дочці загиблого [PERSON] , то слід вважати очевидним, що передчасна втрата батька для будь-якої людини, тим більше в такому юному віці, однозначно спричинятиме моральні страждання. Позивач оцінює моральну шкоду малолітньої дочки у зв?язку із наслідками зазначеної події в розмірі 250 000 гривень. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов?язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Duster», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Скарбниця» відповідно до договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ПрАТ "Скарбниця" виплачено страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 13 400 грн. на підставі ст. 27 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", але вказаний розмір страхового відшкодування не є співмірним із розміром заподіяної моральної шкоди. Тому з урахуванням глибини вже перенесених донькою загиблого моральних страждань, а також нескінчених страждань, що будуть продовжуватися і ніколи не закінчаться, величина моральних страждань заподіяних малолітній доньці оцінюється позивачкою в 250 000 грн., з яких різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 236 600 грн, яка залишається невідшкодованою. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] як законний представник, моральну шкоду в розмірі 236 600 грн. Ухвалою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 26.12.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Манькута А.Ю., в якому він висловив заперечення проти позову, вказав, що [PERSON] є колишньою дружиною померлого [PERSON] , з якою останній не проживав тривалий час. Перед смертю останній співмешкав з [PERSON] і мав з нею двох дітей 2017 та 2018 року народження. Вказана особа, знаючи про обставини ДТП спочатку навіть не зверталася за відшкодуванням до суду, в подальшому за рішенням Нетішинського міського суду стягнула на своїх двох дітей по 75 000 гривень моральної шкоди. [PERSON] визнавав позов частково, оскільки вказані діти перед смертю проживали з батьком. В даній справі, окрім свідоцтва про народження дитини немає жодної згадки ні про участь батька, який покинув маму з дитиною понад 10 років тому, у її вихованні, ні про фінансову допомогу зі сторони батька. Представник відповідача вказує, що, жодного доказу на підтвердження моральних страждань дитини, визначених у розмірі 250 000 грн. позивачем не надано. Відповідно до рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.05.2025 року у справі №682/276/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. З цього часу батько цілком не займався вихованням дитини, оскільки співмешкав з іншою жінкою і мав двох спільних дітей. Це призвело до того, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти в користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 930 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до медичного висновку № 59 про дитину інваліда віком до 18 років від 17 жовтня 2016 року, дійсним до 31 жовтня 2030 року [PERSON] має захворювання "Дитячий аутизм з порушенням комунікації і соціальної взаємодії з розладом експресивної мови, ЗПС І рівня». Виникає питання які моральні страждання, може відчувати дитина по факту смерті біологічного батька, який покинув їх з матір`ю, коли їй було 2 роки і для утримання якої з нього стягувалися аліменти. Сам факт наявності дитини, у вихованні якої померлий не приймав жодної участі, не свідчить про спричинення малолітній [PERSON] моральної шкоди у зв`язку з смертю батька. Просив у позові відмовити. 29.12.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивачки - адвоката Заставного Р.А., в якій він вказав, що із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві, він не згоден. Зазначив, що моральна шкода малолітній дитині завдана смертю її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання, та відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті дочки є неможливим. Дійсно дочка [PERSON] є дитиною-інвалідом, та відповідно має особливі потреби, відтак потребує додаткової підтримки для повноцінного розвитку. Однак у зв`язку з трагічною загибеллю рідного батька, вона вже ніколи не зможе отримати від нього жодної підтримки та допомоги. А тому, з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, вважає, що заявлений розмір моральної шкоди, є належно аргументованим відповідно до ст. 23 ЦК України, і заявлена сума відшкодування є співмірною із завданою шкодою. Відповідачем не доведено тих обставин, що загиблий, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП із наслідками, спрямованими на заподіяння собі смерті. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи здійснювати у її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові, вказавши, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди дитині загиблого - [PERSON] , оскільки батько дитини з нею не проживав, участі у вихованні не брав, дитина не знала свого біологічного батька, а тому їй не могли бути заподіянні моральні страждання внаслідок його загибелі в ДТП. В решті підтримав обставини, викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, просив здійснювати розгляд справи у його відсутність. Заслухавши вступні слова учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 15.11.2023 близько 17 год. 20 хв, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Duster», реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті автодороги Н-25 сполученням «Городище - Рівне - Старокостянтинів» та з`їзду до м.Нетішин, вул.Енергетиків здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який внаслідок дорожньо - транспортної пригоди загинув на місці події. 15.11.2023 за фактом цієї дорожньо - транспортної пригоди Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023240000000753 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2023, [PERSON] помер [INFO] у віці 34 роки. Постановою старшого слідчого відділу РЗСТ СУГУ Національної поліції в Хмельницької області Гришкевича І.В. від 31.07.2024, кримінальне провадження №12023240000000753 від 15.11.2023 по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого загинув [PERSON] закрито за відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В даній постанові зазначено, що зібраними доказами встановлено, що велосипедист [PERSON] , порушивши вимоги п.п.6.2, 6.6 (а) Правил дорожнього руху України, в темну пору доби, поза межами населеного пункту керував велосипедом, який не був обладнаний світлоповертачами: спереду - білого кольору, по боках - оранжевого, позаду - червоного, без встановлених та увімкнених ліхтаря (фари), чим створив небезпеку собі та іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі і водієві автомобіля «Renault Duster» [PERSON] , який в свою чергу, виконуючи вимоги п.12.3, як цього вимагають правила, не мав можливості уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] . Оскільки дотримуючись Правил дорожнього руху України, водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] , тому він не може нести відповідальність за допущені останнім порушення п.п.6.2, 6.6 (а) Правила дорожнього руху України. Порушення велосипедистом [PERSON] вище зазначених Правил перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Як зазначено у постанові, згідно висновку судово-медичної експертизи № 96 від 16.12.2023, всі тілесні ушкодження, виявлені на час проведення експертизи трупа [PERSON] , могли виникнути внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як від дії конструктивних частин велосипеда, так і від співудару з передньою поверхнею транспортного засобу. В крові від трупа наявність етилового алкоголю не виявлено (висновок експерта №2090 від 24.11.2023 судово-токсикологічної експертизи зразків крові та сечі трупа [PERSON] ). Висновком судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/123-24/2826-IT від 11.03.2024 встановлено, що у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, повинні дії водія велосипедиста [PERSON] регламентувались нормативними вимогами п.п.6.2, 6.6 (а) Розділу 6 «Вимоги до велосипедистів» Правил дорожнього руху України. В даних дорожніх умовах, обрана водієм [PERSON] швидкість руху автомобіля «Renault Duster» номерний знак « [NUMBER] » за умовами загальної видимості елементів дороги відповідала безпечній. У дорожньо - транспортній ситуації, що склалася, водій автомобіля «Renault Duster» номерний знак « [NUMBER] », рухаючись на даній ділянці дороги як з обраною швидкістю так і з максимально допустимою (безпечною), не мав технічної можливості запобігти наїзду на велосипедиста [PERSON] шляхом своєчасного вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, тобто шляхом належного виконання технічних вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. З огляду на наведене, судом встановлено, що смерть велосипедиста [PERSON] настала внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням відповідача [PERSON] . Зокрема, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 5908 від 16.11.2023, смерть [PERSON] , [INFO] , настала [INFO] , на автодорозі. Згідно довідки про причини смерті №5908, причиною смерті [PERSON] є відрита черепно-лицева травма. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Згідно полісу №АР6861676 від 15.11.2023 автомобіль Renault Duster, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахований у ПрАТ АСК «Скарбниця». Згідно заяви про виплату страхового відшкодування [PERSON] зверталася до ПрАТ «Скарбниця» за виплатою страхового відшкодуванн моральної шкоди в сумі 13400 грн. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.05.2025 року із ПрАТ «Скарбниця» на користь [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник - [PERSON] стягнуто моральну шкоду в сумі 16080 грн. та інші страхові виплати. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди спричиненої малолітній дочці загиблого, в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , суд виходить з наступного. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України). За змістом ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пункт 1 ч.2 ст.1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Отже, лише наявність однієї з цих двох обставин (непереборної сили або умислу потерпілого), внаслідок яких було завдано шкоди, виключає відповідальність за завдану шкоду особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом також у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 01.02.2023 у справі №760/23231/20. Як було зазначено вище, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. З огляду на наведене, суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що для [PERSON] склалися обставини непереборної сили, оскільки через порушення загиблим велосипедистом вимог Правил дорожнього руху, він не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього. Отже, відповідачем та його представником не доведено існування обставин непереборної сили або умислу загиблого [PERSON] , тобто його усвідомленого бажання заподіяти собі шкоду. Порушення померлим Правил дорожнього руху не свідчить про його умисел щодо настання таких наслідків, його смерті. Відсутність вини водія автомобіля [PERSON] та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє його від обов`язку відшкодувати малолітній дочці померлого [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Водночас, згідно ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено постановою про закриття кримінального провадження від 31.07.2024 року, велосипедист [PERSON] , порушив вимоги п.п.6.2, 6.6 (а) Правил дорожнього руху України, чим створив небезпеку собі та іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі і водієві автомобіля «Renault Duster» [PERSON] , який виконуючи вимоги п.12.3 ПДР України не мав можливості уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] . Вказані порушення велосипедистом [PERSON] Правил дорожнього руху перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Тому суд вважає, що нехтування потерпілим [PERSON] . Правилами дорожнього руху слід розцінювати як грубу необережність, яка сприяла виникненню шкоди, що є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, суд приходить до висновку, що малолітній дочці загиблого - [PERSON] завдано моральну шкоду, яка пов`язана з моральними стражданнями через передчасну смерть батька, неможливості в подальшому покладатися на його допомогу, в тому числі і щодо сплати аліментів, позбавлення її спілкування із батьком, його підтримки і участі батька в її житті. Факт загибелі батька дитини є безумовним свідченням глибини та тривалості її моральних страждань, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, не зважаючи на хворобу дитини та її інвалідність, про що зазначає представник відповідача. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, понесених малолітньою [PERSON] , а також грубу необережність потерпілого, стягнення за рішенням суду на користь малолітньої дитини - [PERSON] із ПрАТ «Скарбниця» страхового відшкодування, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки, яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. Відшкодування моральної шкоди у цьому розмірі, на думку суду, буде співмірним із спричиненою [PERSON] моральною шкодою, відповідатиме принципам розумності, виваженості та справедливості, і не матиме наслідком збагачення останніх за рахунок відповідача. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо недоведення позивачкою факту заподіяння моральної шкоди доньці загиблого, який з нею не проживав, і вона взагалі не знає свого біологічного батька, є дитиною інвалідом, батько не приймав участі в її вихованні, проживав з іншою жінкою, та їх двома спільними дітьми, бо вказані представником відповідача обставини не можуть свідчити про відсутність моральних страждань малолітньої дитини, оскільки для будь-якої дитини батько та мати є найближчими людьми, їх втрата безумовно свідчить про зміни в житті дитини та моральні страждання з приводу втрати рідної людини. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, при зверненні до суду з даним позовом необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 2366 грн. Позивачкою заявлені позовні вимоги на загальну суму 236 600 грн, а судом стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 60000 грн, позивачка звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 591,50 грн. З цих підстав позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial