Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник заявника адвокат Євтушенко М.П., який діє на підставі ордеру серії СА №1127389 від 17.09.2025р., звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка померла [INFO] , є двоюрідною сестрою [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина. Заявник є двоюрідним братом померлої, оскільки мати заявника та батько померлої були рідні брат та сестра. Натомість заявник не може оформити спадщину, оскільки у різних документах по батькові його матері зазначено як « [PERSON] », тоді як у її рідного брата « [PERSON] ». У зв`язку з втратою документів та враховуючи те, що минув значний час з моменту народження відповідних осіб, заявник не може в позасудовому порядку підтвердити належним чином факту того, що його мати [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Заявник стверджує, що ім`я грецького походження Спиридон в народі використовувалось як Свирид, а отже такі форми імен є тотожними. Посилаючись на обставини взаємовідносин відповідних фізичних осіб та наявні у заявника письмові документи, останній вважає, що існує достатньо правових підстав для ухвалення судом рішення про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . 02.10.2025р. судом відкрито провадження у справі. 28.10.2025р. судом постановлено ухвалу про витребування доказів, відповідно до якої витребувано у Першої черкаської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 395/2023, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , а також зобов`язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду належним чином оформлені копії актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] 04.11.2025р. від Першої черкаської державної нотаріальної контори до суду надійшли витребувані судом документи. 07.11.2025р. від ВДРАЦС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшла копія актового запису про народження [PERSON] 10.11.2025р. судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою зобов`язано Державний архів Черкаської області надати належним чином оформлені копії актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. 14.11.2025 від Державного архіву Черкаської області надійшло повідомлення про відсутність витребуваних судом відомостей. Усною ухвалою суду від 19.12.2025р. до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Черкаську міську раду. Зацікавлена особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) змінила своє найменування на Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. В судове засідання заінтересовані особи не з`явилися, проте від їх представників надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу без їх участі та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні представник заявника адвокат Євтушенко М.П. підтримав вимоги заяви та наполягав на їх задоволенні. За клопотанням представника заявника в судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона живе у сусідньому дворі і допомагає заявнику, оскільки є для нього родичкою дружина внучатого племінника дружини заявника. Пояснила, що їй відомо про те, що [PERSON] є двоюрідною сестрою для заявника. Також пояснила, що вона (свідок) допомагала заявнику укласти договір довічного утримання [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона знала померлу [PERSON] , оскільки проживала з нею по сусідству в одному будинку. Зазначила, що зі слів сусідів їй відомо, що заявник приходиться двоюрідним братом для померлої [PERSON] , хоча остання відгукувалась про заявника, як про свого родича і не уточнювала ступень родинного зв`язку. Зазначила, що коли у померлої виникала необхідність у вирішенні якогось проблемного питання, то вона завжди зверталась по допомогу до заявника. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши надані заявником письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 25.11.1999р. /а.с. 8-9/, заявник [PERSON] , народився [INFO] у с. В. Деражня Ярунського району Житомирської області, з 24.12.1974р. має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ярунським районним бюро ЗАГС Житомирської області 26.05.1950р., батьками заявника є: батько [PERSON] , українець; мати [PERSON] , українка. /а.с. 10/ Відповідно до відомостей з актового запису про народження, батьками померлої [PERSON] є: батько [PERSON] , 1924р.н., українець; мати [PERSON] , 1925р.н., українка. Зазначені відомості підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та копією актового запису про народження /а.с. 15-16, 77/. У Державному архіві наявний запис про народження наступної особи: [PERSON] , дата народження [INFO] , батько [PERSON] , 47 років, мати [PERSON] , 45 років /а.с. 12/. Відповідно до листа Державного архіву Чернігівської області у метричних книгах Трьохсвятительської церкви м. Прилуки Прилуцького району Полтавської губернії наявні записи про народження дітей у [PERSON] та [PERSON] : Федір, 1906 року; Володимир 1909 року; Павло, 1911 року. /а.с. 26/ Натомість відомості щодо реєстрації актового запису про народження [PERSON] ( [PERSON] ), 1914 року народження, в установах Державного архіву м. Києва, Чернігівської та Полтавської областей не виявлено /а.с. 26-28/. Матір [PERSON] [PERSON] , 1925р.н., 04.06.2008р. складала заповіт, за яким заповідала на користь заявника належну їй частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 19/. 20.08.2015р. заявником замовлялась послуга із спорудження пам`ятника на могилі [PERSON] , про що свідчить відповідна накладна №903/1 від 20.08.2015 /а.с. 25/. [PERSON] був автором книг « [INFO] » та «Мюнхенська трагедія», 1997р. На книзі «Нескорені черкащани. Книга пам`яті і мертвих і живих бійців антифашистського Опору» наявний автограф з текстом «дорогому племяннику [PERSON] от автора» /а.с. 94/. У книзі «Мюнхенська трагедія», 1997р., автор зазначає про наявність в нього двох старших братів [PERSON] та [PERSON] , та двох старших сестер [PERSON] і [PERSON] /а.с. 95-97/. Відповідно до посвідчення [PERSON] з 22.10.2004р. й довічно мала статус особи з інвалідністю 2 групи з дитинства /а.с. 22/. 04.05.2023р. [PERSON] був укладений з ТОВ «Сімейний» договір про надання соціальних послуг на користь третьої особи, а саме щодо здійснення догляду та надання допомоги [PERSON] /а.с. 23-24/. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . За заявою заявника у Першій черкаській державній нотаріальній конторі була зареєстровано спадкову справу №395/2023 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . За матеріалами спадкової справи судом встановлено, що лише заявник вчинив дії, направлені на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Натомість 30.07.2025р. нотаріус виніс постанову, якою відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] . На теперішній час заявник не може прийняти спадщину після смерті [PERSON] , оскільки факт родинних відносин між заявником та померлою не підтверджується належним чином через відсутність документів про народження матері заявника [PERSON] . Натомість заявник стверджує що його мати [PERSON] та батько померлої [PERSON] [PERSON] були рідними братом та сестрою. Тож заявнику необхідно реалізувати його право на отримання спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємцю п`ятої черги, але внаслідок відсутності документів на підтвердження родинного зв`язку є перешкоди для реалізації законних прав заявника, що зумовило необхідність звернення до суду. Надаючи оцінку доводам заявника та встановленим обставинам справи суд виходить з наступного. За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (а. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для реалізації права на спадкування спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Таким чином, для реалізації права на спадкування за законом на підставі споріднення спадкоємці зобов`язані підтвердити факт родинних відносин із спадкодавцем документом, який містить відомості з акту цивільного стану, що зареєстрований у встановленому законом порядку. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що заявник не має можливості підтвердити факт свого споріднення з померлою [PERSON] належними документами, оскільки на теперішній час відсутні документи з відомостями про обставини походження його матері [PERSON] . За таких обставин підтвердження факту родинних відносин між заявником та померлою [PERSON] можливе лише в судовому порядку з доказуванням його існування в загальному порядку. Разом з тим, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53). Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. У постанові від 22.09.2021р. у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Слід звернути увагу, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі №910/14452/20, від 25.06.2020р. у справі №924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц. Отже, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує сторона, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, слід виснувати, що враховуючи зміст заявлених вимог та підстави звернення заявника до суду, саме на заявника покладається обов`язок надати суду докази на підтвердження наявності родинного зв`язку між заявником та померлою [PERSON] , який ґрунтується на кровному спорідненні між їх батьками (батько померлої та мати заявника), як рідних брата й сестри. Ненадання суду відповідних доказів може мати наслідком ухвалення судом рішення про відмову у встановленні факту про який заявляє заявник через недоведеність обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги. Суд бере до уваги, що доводи заявника про наявність в нього споріднення з померлою [PERSON] ґрунтуються на твердженні, що батько померлої та мати заявника були рідними братом та сестрою. Разом з тим, суду не надано жодного доказу, який містить відомості про походження матері заявника [PERSON] . В той же час повне ім`я батька померлої [PERSON] [PERSON] . Наявність збігу у написанні прізвища таких осіб не свідчить про наявність між такими особами кровного зв`язку ступеню споріднення, як рідні брат та сестра. Варто зауважити, що збігання у написанні прізвища таких осіб ( [PERSON] та [PERSON] ) може свідчити про наявність певного родинного зв`язку, але для встановлення факту наявності кровного споріднення певного рівня необхідним є з`ясування та підтвердження відомостей про батьків таких фізичних осіб. Посилання заявника на наявні у книгах за авторством [PERSON] записи, які свідчать про визнання такою особою наявності в нього сестри [PERSON] , а також племінника [PERSON] , не є достатнім доказом того, що між [PERSON] та [PERSON] наявний кровний зв`язок рівня споріднення, як рідний брат та сестра. Суд зауважує, що фактично аргументи заявника про те, що його мати та батько [PERSON] були рідними братом і сестрою, ґрунтуються на твердженні про те, що в таких осіб збігається прізвище та по батькові. При цьому, заявник стверджує, що імена «Спиридон» та « [PERSON] » є тотожними, посилаючись на загальнодоступну інформацію про те, що «Свирид» є народною формою православного чоловічого ім`я грецького походження «Спиридон». Натомість відповідні твердження не підтверджуються наявною у вільному доступі науковою інформацією у галузі антропоніміки, а відтак такі аргументи заявника слід вважати припущенням. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано жодного доказу, який би надавав змогу встановити відомості про походження та батьків матері заявника. Натомість, аналізуючи зміст та характер обставин спірних правовідносин в контексті обсягу наданих суду доказів, суд доходить висновку, що заявником не доведено належним чином наявності родинного зв`язку між ним та померлою [PERSON] на рівні ступеню споріднення двоюрідних брата й сестри, а відтак у задоволенні вимог заявника слід відмовити в повному обсязі. . За таких обставин суд доходить висновку про недоведеність з належною достовірністю обставин, які б свідчили про наявність родинного зв`язку між заявником та померлою [PERSON] , який ґрунтується на рівні споріднення як двоюрідний брат та сестра, а відтак заявлені вимоги не підлягають до задоволення. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed