Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитний договором. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 09.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі - Первісний кредитодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник/Відповідач) було укладено Договір про надання коштів у кредит № 71882422 (надалі - Договір кредиту), умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 5 500,00 грн, строком на 30 днів (із 09.06.2025 по 08.07.2025), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,3 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого Кредиту, що у грошовому виразі складає 825,00 грн. У разі порушення Позичальником/Відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4 % пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну. Позивач зазначає, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (ресурс Кредитодавця), проходження ідентифікації за посередництвом системи BankID НБУ, отримання одноразового ідентифікатора, входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля, без надання Відповідачем особистої інформації (ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо) та без попереднього погодження оферти договору кредиту та правил надання грошових коштів у кредит - укладання договору кредиту технічно не можливе, що у свою чергу відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, підписанням договору кредиту позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 71882422 від 09.06.2025, виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС». Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань - не виконав. Заборгованість відповідача за договором кредиту складає 17 820,00 грн, яка складається із: 5 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 495,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 825,00 грн. - сума заборгованості за комісією; 11 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою. У подальшому, Кредитодавцем/Первісним кредитором відступлено право вимоги за вказаним вище Договором кредиту, зокрема, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту № 71882422 від 09.06.2025. Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025, Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах, передбачених Договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, у тому числі до Відповідача в сумі 17 820,00 грн, з яких 5 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 495,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 825,00 грн. - сума заборгованості за комісією; 11 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Покликаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором кредиту №71882422 в сумі 17 820,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2 422,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн. 02.02.2026 відповідач подав до суду відзив, за змістом якого позовні вимоги він не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач вважає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між сторонами кредитного договору; не долучено доказів на підтвердження того, що позивач зареєструвався в ІТС Первинного кредитора, створив в такій системі особистий кабінет, отримав пропозицію (оферту) та ознайомився з нею, отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввів одноразовий ідентифікатор в ІТС кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору. Вказує також на те, що належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачем коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які матеріали справи не містять. Додане до позовної заяви платіжне доручення із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої відповідачу не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору. Інших доказів, які б підтверджували факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором, позивачем не надано. У зв`язку з наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити. Представником позивача до суду скерована відповідь на відзив. Представник позивача не погоджується із доводами позивача щодо не укладання договору позики №71882422. Зазначає, що вказаний договір позики Відповідачем підписано (акцептовано оферту) одноразовим ідентифікатором, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору, а тому на думку Позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого договору шляхом вчинення дій зазначених вище. У свою чергу, доказів того, що персональні дані Відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, Відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій Відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. Сторона позивача зазначає, що при реєстрації на сайті, або у додатку Позикодавця ідентифікація Позичальника здійснюється за допомогою сервісу BankID, отже без самостійної передачі особистих даних Відповідачем за допомогою входу та підтвердження у мобільний банкінг Відповідача реєстрація та подальше взяття кредиту - неможливе. Щодо доказів отримання Відповідачем коштів за договором позики сторона позивачів вказують на те, що в матеріалах цивільної справи міститься відповідь АТ КБ «Приват Банк» разом із банківською випискою, з якої вбачається, що картковий рахунок № [NUMBER] належить Відповідачу та 09.06.2025 на зазначену вище банківську картку здійснено зарахування коштів в розмірі 5 500,00 грн., що у свою чергу підтверджує дійсність/реальність доказів, наданих Позивачем: електронної платіжної інструкції № e23a823d-97bd-4b1e-8ee3-bb9b5b7042e1 від 09.06.2025, виданої ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», довідки № КД-000065142 від 20.10.2025, що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № e23a823d-97bd-4b1e-8ee3-bb9b5b7042e1 від 09.06.2025, лист № 16/10/25-15305 від 16.10.2025, виданий Позикодавцем - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № e23a823d-97bd-4b1e-8ee3-bb9b5b7042e1 від 09.06.2025. Слід зазначити, що Відповідач доказів на спростування позовних вимог позивача до відзиву не долучив (виписку із карткового рахунку Відповідача в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про не належність зазначеної у договорі карти Відповідачу, доказів не укладання зазначеного договору, тощо..), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Рух справи. Ухвалою судді судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області Шарої Л.О. від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін 22.12.2025 о 09:30. Задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , за період з 09.06.2025 до 12.06.2025 (а.с. 55-57). 19.12.2025 до суду від АТ КБ «Приватбанк» надішли витребувані судом докази (а.с. 75-77). Розгляд даної цивільної справи було 22.12.2026 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадження (а.с. 78), судове засідання відкладено на 13.01.2026 о 09:40, але в судове засідання відповідач не з`явився. У зв`язку з відсутністю доказів про належне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, судове засідання було відкладено на 02.02.2026 о 10:00. Розгляд даної цивільної справи було 02.02.2026 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у стані тимчасової непрацездатності та судове засідання відкладено на 24.02.2026 о 10:00. 02.02.2026 до суду надійшов відзив, поданий відповідачем. 16.02.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду скерував заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання 24.02.2024 відповідач не з`явився, до суду повернувся конверт з позначкою «адресат відсутній». Пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання; до суду не з`явився; відзив подав; із заявами та клопотання до суду не звертався. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, подав відзив, суд ухвалив проводити розгляд справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виник спір у сфері споживчого кредитування щодо неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. Суд установив, що 09.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та було укладено Договір про надання коштів у кредит №71882422 (а.с. 5-15). Договір кредиту підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «61123», що був надісланий останньому на вказану ним електронну адресу - [INFO]. Згідно з умовами Договору про надання коштів у кредит №71882422 від 09.06.2025, Кредитодавець - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надає Позичальнику - відповідачу кредит в розмірі 5 500,00 грн, строком на 30 днів, із 09.06.2025 по 08.07.2025, із сплатою відповідачем процентів за користування кредитними коштами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,3 %, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Також умовами договору встановлена комісія за надання кредиту в розмірі 15 % від суми наданого Кредиту, що становить 825,00 грн. За умовами договору визначено, що у разі порушення Позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою), йому нараховується 4 % пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості вчинення правочинів в електронній формі визначені положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Так, ст. 3 Закону містить визначення термінів, зокрема: - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; - одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 цієї ж статті Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту ч. 8 цієї ж статті Закону вбачається, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч. 12 цієї ж статті Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що спірний кредитний договір № 2001735837501 підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже вказаний правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору № 2001735837501, він недійсним не визнаний. Також відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення відповідача було обмеженим і не відповідало йог внутрішній волі. Викладені у договорі істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання сторонами договору. Доводи відповідача про те, що він не укладав цього договору, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки укладення кредитного договору № 2001735837501 від 09.06.2025 підтверджується, власне, наявним у матеріалах справи Договором № 2001735837501 від 09.06.2025. Вказаний договір є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦПК України про правомірність правочинів. При цьому, вимоги щодо визнання спірного кредитного договору недійсним чи встановлення факту його неукладеності до суду відповідачем заявлено не було. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі та строк. Разом із тим, досліджений судом договір № 2001735837501 від 09.06.2025 містить повні анкетні дані відповідача, зокрема його прізвище, ім`я та по батькові, серію і номер паспорта, адресу зареєстрованого місця проживання, а також номер контактного телефону. Зазначені відомості є персональними даними з обмеженим доступом та не можуть бути отримані чи використані сторонньою особою без волевиявлення їх носія або без фактичної участі такої особи у правовідносинах. Відповідачем не надано жодних послідовних, логічних та належних пояснень щодо того, яким чином його анкетні та паспортні дані були відображені у спірному договорі, а також не наведено доказів на підтвердження версії про можливе незаконне використання таких даних третіми особами. Водночас відсутні і будь-які звернення відповідача до правоохоронних органів чи інших компетентних установ із заявами про втрату документів, підробку підпису або неправомірне використання його персональних даних. Відповідачу слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст. 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. За таких обставин суд виходить з того, що наявність у договорі достовірних та повних персональних даних відповідача у сукупності з відсутністю обґрунтованих заперечень та належних доказів з його боку спростовує доводи про неукладення договору та свідчить про реальне волевиявлення відповідача на вступ у відповідні договірні правовідносини. Вказане, у поєднанні з іншими дослідженими у справі доказами, підтверджує факт укладення договору № 2001735837501 від 09.06.2025 та виникнення між первісним кредитором та відповідачем відповідних прав та обов`язків. Оцінюючи заперечення відповідача щодо ненадання йому кредитних коштів, суд виходить з такого. На підтвердження виконання зобов`язань первісним кредитором за договором № 2001735837501 від 09.06.2025 позивачем надано: -електронну платіжну інструкцію № e23a823d-97bd-4b1e-8ee3-bb9b5b7042e1 від 09.06.2025 про перерахування отримувачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 5 500,00 грн, платіжний інструмент - [NUMBER] (MASTERCARD) (а.с. 18); -лист ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №16/10/25-15305 від 16.10.2025, згідно якого товариство підтвердило, що на банківський рахунок [PERSON] на підставі платіжної інструкції № e23a823d-97bd-4b1e-8ee3-bb9b5b7042e1 були перераховані кредитні кошти на виконання умов Договору кредиту №71882422 (а.с. 17); -довідку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» (платіжна установа) № КД-000065142 від 20.10.2025, згідно якої товариство підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та здійснення перерахування коштів 09.06.2025 в сумі 5 500,00 грн, за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу e23a823d-97bd-4b1e-8ee3-bb9b5b7042e1 (а.с. 16). Одночасно у судовому засіданні були досліджені лист та виписка по особовому рахунку [PERSON] , надана АТ КБ «ПриватБанк», згідно яких картковий рахунок № [NUMBER] належить Відповідачу [PERSON] , 09.06.2025 на вказану банківську картку здійснено зарахування коштів в розмірі 5 500,00 грн (а.с. 75-76). Суд зазначає, що відкриття особового рахунку та здійснення за ним фінансових операцій є можливими виключно щодо конкретної особи після її ідентифікації. Відповідачем жодним чином не спростовано і не надано суду належних та достовірних доказів того, що зазначений АТ КБ «ПриватБанк» у виписці особовий рахунок на ім`я відповідача йому не належить або був відкритий без його волі. Крім того, відповідачем не подано доказів звернення до банківських чи правоохоронних органів із заявами про незаконне відкриття рахунку, неправомірне зарахування на нього коштів чи використання його персональних даних третіми особами, що свідчило б про відсутність його участі у спірних правовідносинах. Разом з цим, суд урахував правові позиції, висловлені Верховним Судом у постанові від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, за змістом яких виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. За таких обставин суд доходить висновку, що надані позивачем докази у сукупності з іншими доказами у справі підтверджують факт належного виконання ТОВ «позивачем Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язань за кредитним договором № 2001735837501 від 09.06.2025 та фактичне надання відповідачу кредитних коштів у користування в сумі грн. Відповідно, заперечення відповідача щодо ненадання йому кредиту суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не спростовують встановлених судом обставин. Суд установив, що 16.10.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено Договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників (а.с. 21-25). Згідно з п.2.1.3. перехід від Клієнта до Фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог). Підписаний сторонами Реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді - є невідємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта/Кредитодавця до Фактора/Позивача вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16.10.2025 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, у тому числі до відповідача за договором кредиту №71882422 від 09.06.2025 (порядковий номер у реєстрі 3401) в сумі 17 820,00 грн, із якої: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 495,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 825,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 11 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування (а.с. 26-27). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачем не спростовано дійсність та чинність укладеного між первісним кредитором та позивачем договору факторингу і таких обставин судом не встановлено. Тому суд дійшов висновку про набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача за договором кредиту №71882422 від 09.06.2025. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачем умов договору кредиту №71882422 від 09.06.2025 і такі докази відповідачем до суду не подані. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору, відповідач не сплачував кошти по договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 17 820,00 грн, із якої: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 495,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 825,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 11 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою (а.с. 19-20). Надаючи правову оцінку підставам та порядку нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає таке. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Як встановлено судом, сторони у Договорі №71882422 від 09.06.2025 узгодили суму кредиту грн, строк кредитування - 30 днів (із 09.06.2025 по 08.07.2025), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,3 % в день. Тому позивач мав право нараховувати проценти за користування кредитом - 30 днів, із 09.06.2025 по 08.07.2025. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд погоджується з ним, адже нарахування процентів було здійснено у розмірі та протягом строку. Встановленого умовами кредитного договору. Слід зазначити, що відповідачем не наданий контррозрахунок розміру нарахованої заборгованості. Вирішуючи спір щодо підстав та розміру нарахованої позивачем комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 825,00 грн, то суд керувався таким. Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця/, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що у кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії У договорі №71882422 від 09.06.2025 сторони узгодили встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 825,00 грн Суд урахував, що Кредитний договір укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та сплати комісії за надання кредиту. При цьому, відповідач ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами. За цих обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту в розмірі 825,00 грн підлягають задоволенню. Надаючи правову оцінку нарахованій позивачем неустойці (пені) в сумі 11 000,00 грн за неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, суд зазначає таке. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента №64/2022 від 22.02.2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Воєнний стан триває і на цей час. Ураховуючи законодавчу заборону на стягнення із позичальника неустойки за порушення ним зобов`язань по кредитному договору, суд відмовляє у вимогі про стягнення неустойки в розмірі 11 000,00 грн. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 5 500,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу, 495,00 грн - суми заборгованості за відсотками, 825,00 грн - суми заборгованості за комісією, а всього - 6 820,00 грн. Одночасно, у стягненні 11 000,00 грн - суми заборгованості за пенею/неустойкою суд відмовляє. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (38%), суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 920,51 грн. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача надав суду договір про надання правової допомоги від 25.08.2025 № 25-08/25/ФП (а.с. 30-32), акт приймання -передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 33), витяг з акту № 7ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг позивачу складає 4 500,00 грн (а.с. 36), платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 27.10.2025 (а.с. 37), ардер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Ткаченко Ю.О. (а.с. 38-39), з яких вбачається, що позивачем витрачено на послуги адвоката у цій цивільній справі грошові кошти у цій справі в розмірі 5 500 грн. Відповідно до ч.4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог (38%), суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1 710,00 грн

Outcome: partial