Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 97208706000 від 29 грудня 2020 року у розмірі 28 234 грн 77 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 грудня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 97208706000, на підставі якого відповідачу було надано кредит на суму 20 000 грн на придбання товару та відкрито кредитну картку. [PERSON] свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. 23 грудня 2021 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 227, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за кредитним договором № 97208706000 від 29 грудня 2020 року. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 97208706000 від 29 грудня 2020 року у загальному розмірі 28 234 грн 77 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 19 928 грн 99 коп.; відсотками - 8 305 грн 78 коп. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 2422 грн 40 коп. судового збору та 8 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не подав, заперечень проти позову та доказів погашення заборгованості не надав. ІІ. Процесуальні дії у справі 26 січня 2026 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Представник позивача Усенко М.І. у позовній заяві просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву та інші письмові пояснення до суду не подав, про зміну своєї зареєстрованої адреси проживання суд не повідомив. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу місця проживання. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки та повернулося до суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення судової кореспонденції рекомендованим листом на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання такого повідомлення належним, оскільки подальше отримання або неотримання листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічної правової позиції дотрималася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), вказавши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання судового документа на дійсну (реальну) адресу особи. Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що поштові відправлення, повернуті із позначкою «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими за умови їх направлення на реальну адресу реєстрації фізичної особи. З урахуванням наведеного, а також відсутності в матеріалах справи відомостей про іншу адресу місця проживання чи перебування відповідача, суд дійшов висновку, що вжив усіх необхідних і достатніх заходів для належного повідомлення [PERSON] про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист, що відповідає вимогам статей 128-131, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для заочного розгляду справи, у зв`язку з чим здійснює її розгляд у заочному порядку відповідно до статей 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідно до копії анкети-заявки на надання споживчого кредиту від 29 грудня 2020 року, [PERSON] з метою отримання кредиту вказав свої персональні дані, а також сторони погодили суму кредиту - 20 000 грн, строк кредиту - 24 місяці (а. с. 17). 29 грудня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» (банк) та [PERSON] (клієнт) було укладено договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 97208706000 (а.с. 18 зворотна сторона - 21), згідно з умовами якого банк відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шопінг картка 55grace» поточний рахунок [NUMBER] (п.1.1.). Сторони погодили: ліміт кредитування - 20 000 грн, строк дії ліміту кредитування - з дати укладення договору по 05.01.2023 (п. 2.1.1); процентну ставку - 55 % річних (п. 2.1.4). Цього ж дня [PERSON] підписав також Паспорт споживчого кредиту (а.с. 17 зворотна сторона - 18), який передбачає: тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування та підстави його продовження, процентні ставки. Виписки по рахунку [NUMBER] , які сформовані АТ «Укрсиббанк» за періоди з 11 грудня 2020 року по 10 лютого 2022 року, відображають рух коштів по рахунку відповідача та використання ним кредитних коштів протягом вказаного періоду (а.с. 22 зворотна сторона-32). 23 грудня 2021 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 227, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 33 зворотна сторона - 35). Цього ж дня між сторонами був складений акт приймання-передачі права вимоги (а.с. 36 зворотна сторона) та акт взаємозаліку (а.с. 37). ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжним дорученням (а.с. 37 зворотна сторона). Відповідно до копії витягу з реєстру боржників від 23 грудня 2021 року до договору факторингу № 227 від 23 грудня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 97208706000 від 29 грудня 2020 року у розмірі 28 234 грн 77 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 19 928 грн 99 коп.; відсотками - 8 305 грн 78 коп. (а.с. 36). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» за кредитним договором № 97208706000 від 29 грудня 2020 року надано розрахунок заборгованості (а.с. 33), згідно з яким загальна сума заборгованості становить 28 234 грн 77 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 19 928 грн 99 коп.; відсотками - 8 305 грн 78 коп. Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення договору про споживчий кредит Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст.638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, судом встановлено, що 29 грудня 2020 року [PERSON] в письмовій формі підписав: заяву-анкету на отримання послуг в АТ «Укрсиббанк», кредитний договір № 97208706000 та паспорт кредиту. З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що відповідач добровільно погодився з визначеними у них умовами кредитування, розміром відсотків за кредитом та взяв на себе відповідні зобов`язання. З виписок по рахунку вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та активно ними користувався. Враховуючи положення п.п. 3, 6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п. 5.1., п. 5.4., п. 5.6. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. За таких обставин, наявна в матеріалах справи виписки по рахунку відповідача є належним та допустимим доказом отримання та користування останнім кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, що відповідачем не спростовано. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Відступлення права вимоги (заміна кредитора) Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на підтвердження набуття права вимоги за спірним зобов`язанням суду надав копію договору факторингу № 227 від 23 грудня 2021 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», а також копію витягу з реєстру боржників до зазначеного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що вказаний договір відступлення прав вимоги визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал». За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 97208706000 від 29 грудня 2020 року до відповідача [PERSON] . Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Звертаючись із позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» просило суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 97208706000 від 29 грудня 2020 року у розмірі 28 234 грн 77 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 19 928 грн 99 коп.; відсотками - 8 305 грн 78 коп. Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 20 000 грн. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора АТ «Укрсиббанк» матеріали справи не містять. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності. Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до заборгованості перед позивачем, твердження позивача не спростовані, а відтак позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги державою. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 7); копію договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 40 зворотна сторона); копію акту № 98 від 08.12.2025 про надані послуги відповідно до договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 41 зворотна сторона); детальний опис наданих послуг до акту № 98 від 08.12.2025 (а.с. 42). За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» надавалася професійна правова допомога адвокатським об`єднанням «Апологет» на підставі договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025. Проаналізувавши кожну складову наданої адвокатом правової допомоги на предмет її обґрунтованості і розумності, суд

Outcome: approved