Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 13.01.2014, ухваленим по справі № 200/14579/13-ц, встановлений факт належності домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] і [PERSON] . Визнано недійсним заповіт, складений 13.02.1985 від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-292. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] 04.10.2021 за реєстровим номером 3-4419. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн та частини земельної ділянки в розмірі 775200 грн, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , сума компенсації в сукупності становить 823455,50 грн та судовий збір у розмірі 3629,20 грн. 04.09.2014 у цій справі виданий виконавчий лист. Таким чином у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання з виплати на користь позивача [PERSON] грошової суми у зазначеному вище розмірі. 17 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області розпочато виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 200/14579/13-ц, виданого 04.09.2014 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 17.07.2019. У межах виконавчого провадження з рахунків боржника [PERSON] списані грошові кошти у розмірі 11060,62 грн, що надійшли на депозитний рахунок приватного виконавця й були розподілені та перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу, приватному виконавцю. 07.09.2022 [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] інфляційних збитків та трьох процентів річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.10.2023 по справі № 932/5152/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням суду від 13.01.2014 у розмірі 1652952,45 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 212724,35 грн, а всього 1865676,80 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.08.2024 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 12.10.2023 змінено, в резолютивній частині рішення розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних збитків з «1652952,45 грн.» на «324346,58 грн», розмір трьох процентів річних змінено з «212724,35 грн» на «73284,21 грн», а всього «1865676,80 грн» змінено на «397630,79 грн». В задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 14.01.2014 по 06.09.2019 відмовлено. Разом з тим за відповідачем так і залишається невиконаним грошове зобов`язання за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 13.01.2014 по справі 200/14579/13-ц. Згідно з довідкою приватного виконавця від 21.08.2025 № 28808 залишок боргу відповідача [PERSON] за вказаним виконавчим провадженням становить 894878,43 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ у справі № 200/14579/13-ц від 13.01.2014 за час прострочення виконання рішення за період з 02.09.2022 по 02.09.2025 включно, у розмірі 263788,53 грн, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 73284,19 грн, на загальну суму 337072 грн, та суму судового збору. У відзиві відповідач [PERSON] не погодився з твердженнями позивача [PERSON] та вважає нарахування за період з 02.09.2022 по 07.09.2022 таким, що позивач намагається вчинити подвійне безпідставне збагачення у зв`язку з тим, що за цей період вже мало місце грошове стягнення. Просив звільнити його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання та відмовити у задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] заявленої суми у загальному розмірі 337072,72 грн за заявлений період з 02.09.2023 по 02.09.2025. У разі не можливості відмовити у позові, просив здійснити зменшення розміру його відповідальності за порушення грошового зобов`язання з заявленої суми. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав суду письмові пояснення аналогічні позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Коваленко Т.О. від 16.09.2025 у справі відкрите провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Підготовчі судові засідання у справі призначалися на 16.10.2025, 13.11.2025, 12.12.2025. Ухвалою від 12.12.2025 стадію підготовчого провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду 27.01.2026, 17.02.2026. 17.02.2026 суд перейшов до стадії прийняття рішення. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 13.01.2014 № 200/14579/13-ц встановлений факт належності домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] і [PERSON] . Визнаний недійсним заповіт, складений 13.02.1985 від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-292. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] 04.10.2021 за реєстровим номером 3-4419. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн та частини земельної ділянки в розмірі 775200 грн, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , сума компенсації в сукупності становить 823455,50 грн, та судовий збір у розмірі 3629,20 грн. 07.09.2022 [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] інфляційних збитків та трьох процентів річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.10.2023 по справі № 932/5152/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням суду від 13.01.2014 у розмірі 1652952,45 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 212724,35 грн, а всього 1865676,80 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.08.2024 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 12.10.2023 змінене в резолютивній частині рішення і розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних збитків визначений у 324346,58 грн, розмір трьох процентів річних - 73284,21 грн, а всього -397630,79 грн. В задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 14.01.2014 по 06.09.2019 відмовлено. За інформацією з довідки приватного виконавця від 21.08.2025 № 28808 залишок боргу відповідача [PERSON] за виконавчим провадженням [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 200/14579/13-ц становить 894878,43 грн. V. Оцінка суду. Вислухавши учасників провадження, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 13.01.2014, яке частково змінене постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.08.2024, вбачається, що відповідач [PERSON] має обов`язок сплатити на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 397630,79 грн. Із загальної суми, призначеної судом до стягнення, протягом примусового виконання рішення суду від 13.01.2014, списані грошові кошти у розмірі 11060,62 грн, які були розподілені та перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу, приватному виконавцю - основна винагорода та витрати виконавчого провадження. Станом на 21.08.2025 залишок боргу за вказаним виконавчим листом № [NUMBER] становить 894878,43 грн, що складається з: боргу за виконавчим листом № 200/14579/13-ц - 813525,85 грн, основна винагорода приватного виконавця - 81352,85 грн. Таким чином грошове зобов`язання на вказану суму відповідачем [PERSON] не виконане, наслідком чого є завдання позивачу інфляційних збитків. У позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ у справі № 200/14579/13-ц від 13.01.2014 за період з 02.09.2022 по 02.09.2025 у розмірі 263788,53 грн, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 73284,19 грн, а всього 337072,72 грн. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, визначене рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Тому суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення, що узгоджується з зазначеними вище нормами матеріального права. Доводи відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву не спростовують висновків суду та не можуть бути враховані судом при вирішенні цього спору, бо не містять відомостей про належне виконання грошового зобов`язання, присудженого рішенням суду від 13.01.2014. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по справі - сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3370,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved