Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, звернулась адвокат Славова Ольга Анатоліївна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] , який навчається на 3 курсі денної форми навчання у ДНЗ «Одеський професійний ліцей будівництва та архітектури». У зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, оскільки не має змоги працювати та забезпечувати себе самостійно. Позивачка зареєстрована з сином у м. Кропивницький, на даний час проживає з сином у м. Одесі, у квартирі, яку вимушена самостійно винаймати та оплачувати. Позивачка самостійно утримує сина, оскільки він продовжує навчатися, намагається забезпечувати йому належний рівень життя. Вимушена самостійно закривати побутові потреби сина - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників, забезпечення ліками за необхідності. Представник зазначає, що відповідач не брав участь у вихованні та утриманні сина, і не приймає на даний час. Відповідач є фізично здоровим, проходить службу у Збройних Силах України. Відповідач не має інших дітей на утриманні. Має частку від нерухомого майна у м. Одесі, а тому, є таким, що має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання. З урахуванням викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на працездатну особу, починаючи з дня звернення до суду і до моменту закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. Сторонам направлено копію ухвали суду та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами 28.01.2026 року (вх. № 4152) представник відповідача адвокат Тонкошкур Ігор Васильович подав відзив на позовну заяву. Згідно відзиву адвокат зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково та просить визначити аліменти у розмірі 5 000 грн. щомісячно на час навчання, але не більше чим до 23 років. Відповідач заперечує, щодо їх задоволення у частці від доходів на підставі того, що останній являється військовослужбовцем, виходячи із даних реалій життя військового, дохід його мінливий, все залежить від заявлених бойових завдань, кількості виходів, нарядів, також існують непередбачувані витрати у випадку отримання поранень. Просить також, врахувати сімейний стан відповідача, а саме те, що на його утриманні дружина [PERSON] , яка є вимушеною переселенкою, а також на утриманні [PERSON] є батьки, які в силу свого віку є пенсіонерами: мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , які разом проживають на одній житловій площі. Відповідно до додатків, які подані з позовною заявою повнолітня дитина навчається у Одеському професійному ліцеї будівництва та архітектури, виходячи із довідки дитина навчається на денній формі навчання, але зі слів позивача та безпосередньо сина вони проживають за кордоном. Зважаючи на дану обставину адвокатом зроблено запит до навчального закладу відповідь на який буде недана в подальшому. Таким чином відповідач не має можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але має можливість сплачувати в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. (а.с.58-60). Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву представник позивача подала відповідь на відзив. Так, згідно відповіді на відзив адвокат Славова Ольга Анатоліївна зазначила, що факти на які посилається відповідач, не позбавляють позивача використати право на стягнення аліментів на свій розсуд та у той спосіб, який вона вважає за потрібне. Крім того, позивач вважає, що варіант стягнення аліментів у процентному відношенні від доходу є більш справедливим як для позивача, так і для відповідача, оскільки у разі більшого доходу відповідача розмір аліментів буде більшим, так і у разі меншого доходу відповідно і розмір аліментів буде меншим. Представник зазначає, що просить суд критично віднестись та не враховувати посилання представника відповідача на його сімейний стан, а саме на наявність на утримані дружини, яка є вимушеною переселенкою та батьків пенсіонерів. Вимушені переселенці отримують державну грошову допомогу, а щодо факту утримання дружини та батьків відповідач не надав жодного належного доказу, що такі факти існують, ні платіжних доручень про сплату комунальних послуг, банківські перекази, ні інших документів. Таким чином, позивач вважає, що доводи відповідача зазначені у відзиві на позовну заяву є безпідставними та не обґрунтованими. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити та розгляд справи провести за відсутності позивача та її представника (а.с.80-82). В судове засідання призначене на 25 лютого 2026 року сторони не з`явились. Представник позивача [PERSON] , у відповіді на відзив зазначила щодо можливості розгляду справи за її відсутності та відсутності позивача (а.с.82). Представник відповідача [PERSON] 25.02.2026 року (вх. №9192) звернувся із заявою про слухання справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає в частині стягнення аліментів в розмірі: 1/6 частини доходу та просить врахувати, що мати відповідача хворіє на цукровий діабет та зазначив, що визнає витрати на правничу допомогу в розмірі: 3 000 гривень (а.с.85). З огляду на зазначене, судом встановлено, що сторони про слухання справи повідомлені, представник позивача та відповідача звернулись на адресу суду з заявами про слухання справи за їх відсутності, а відтак, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, не встановлено. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , який навчається на 3 курсі денної форми навчання у ДНЗ «Одеський професійний ліцей будівництва та архітектури», представник зазначила, що у зв`язку з навчанням син сторін у справі потребує матеріальної допомоги, оскільки не має змоги працювати та забезпечувати себе самостійно. Предметом позовних вимог є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.06.2024 року (справа №523/3582/14) позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення розміру аліментів було задоволено. Змінено призначений за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровоград від 22.01.2010 року у справі №2-742/10 розмір (спосіб стягнення) аліментів, який підлягав стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн, щомісяця до 04.05.2025 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі по 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.19-23). Відповідно до довідки виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , встановлено, що він навчається в державному навчальному закладі «Одеський професійний ліцей будівництва та архітектури» з 01.09.2023 року і в теперішній час на 3-му курсі. Форма навчання денна. Строк закінчення ліцею 30.06.2026 року (ІІ рівень атестації) (а.с.25). З огляду на досліджені докази судом встановлено, що дитина сторін у сторін у справі є студентом денної форми навчання. Згідно ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як передбачено ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, місця проживання за місцем знаходження навчального закладу. Так, згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також, судом під час розгляду справи враховується позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду викладена у постанові від 21.02.2018 року (справа № 208/3075/16) у справах щодо призначення, зміни, стягнення аліментів. Так, відповідно до висновків Верховного Суду витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина та за правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц (провадження № 61-9486св18) та від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу з дня подання такої заяви. Щодо наявності на утриманні у відповідача матері, яка хворіє на цукровий діабет та дружини внутрішньо переміщеної особи, як обставин зменшення розміру аліментів, суд зазначає наступне. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Визнаючи аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини, відповідач зазначає, що на його утримання перебувають мати, вітчим та дружина. Разом з цим, судом враховується, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він матеріально забезпечує членів свої родини, та такі не отримують допомогу від держави, як наприклад пенсійне забезпечення або не отримують інший дохід. Суд зазначає, що турбота про батьків не лише моральний обов`язок, а й юридичне зобов`язання. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Також у Сімейному кодексі України визначено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування (стаття 172 СК). Отже, суд зазначає, що обов`язок утримувати непрацездатних батьків (ст. 202 СК України) не звільняє від аліментів на дитину оскільки утримання дітей є першочерговим. Суд враховує матеріальний стан але фінансові зобов`язання перед батьками не можуть замінювати або перешкоджати виплатам на дитину які є пріоритетними. Крім іншого, як вже було зазначено, відповідачем не надано доказів того, що останній здійснює утримання батьків та дружини на підставі судового рішення, та його зобов`язання є визначим судовим рішенням, яке є обов`язковим для виконання. На думку суду відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення визначеного позивачем розміру аліментів та які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, у розмірі визначеному позивачем, а саме частини від доходів. З урахуванням вищевказаних обставин, а також приймаючи до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання повнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав та обов`язків обох батьків щодо виховання та забезпечення дитини її підготовки до дорослого життя та отримання освітніх послуг. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі: 3 000 гривень, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір №01/10/25 про надання правничої допомоги від 01.10.2025 року, згідно якого розділ 3 містить в собі п.3.2 щодо визначення розміру гонорару, відповідно який за погодженням сторін становить 3 000 гривень, платіжну інструкції на оплату витрат в сумі: 3 000 грн. Також, судом встановлено, що сторона відповідача не заперечувала з приводу стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі: 3 000 гривень. З урахуванням викладеного витрат на правничу допомогу є такими, що підлягають до задоволення. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягнення судові витрати у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: approved