Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

22 січня 2026 року уповноважений представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1382-6074 у сумі 28 344,16 грн, з яких: 6 415,96 грн. - простроченої заборгованості за кредитом; 21 928,20 грн. - простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Аргументи позивача Позовна заява мотивована тим, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем, за допомогою веб-сайту (https://navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, 18.04.2024 укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1382-6074. За умовами договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 6 900,00 грн зі строком кредитування на 300 календарних днів та встановленою процентною ставкою. Позивачем виконано взяті на себе зобов`язання у повному обсязі та надано відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 29.12.2026 у нього утворилась заборгованість у розмірі 29 626,72 грн. Втім позивач, з урахуванням часткового списання просить стягнути з відповідача 28 344,16 грн, з яких: 6 415,96 грн. - простроченої заборгованості за кредитом; 21 928,20 грн. - простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Заперечення відповідача Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити. Вказав як на відсутності доказів укладення та підписання Договору, так і на відсутності первинних документів, які б підтверджували її розмір. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Судове засідання у справі призначено на 25.02.2026 (а.с. 56-57). 24 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 5975/26) (а.с. 75-84), із доказами його направлення позивачу 24.02.2026. Реєстраційна картка вхідного документа, із доданими до відзиву документами також доставлена позивачу та його представнику до їх електронних кабінетів (а.с. 85). У судове засідання, призначене на 25.02.2026, сторони не з`явились, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином, їх представники просили про розгляд справи без їх участі (а.с. 7, 50 зворот, 78 зворот), що у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ІК №116 від 01.08.2013 року, яке видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 46). 18 квітня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1382-6074 у виді електронного документа, за допомогою веб-сайту: navse.in.ua, створеного згідно із вимогами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію» (надалі - Договір) (а.с. 10 зворот-19 зворот, 30-32). Відповідно до п. 3.1 Договору, цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 11). Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 6 900,00 грн. Дата надання/видачі кредиту: 18.04.2024 (п. 4.1. Договору). Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.4.1 цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.2. Договору). Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у цьому Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за зниженою процентною ставкою. Тип комісії - одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту, якщо п. 4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) (п. 4.3. Договору) (а.с. 12). Пунктом 4.4 Договору визначено, що базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання /видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду (а.с. 12). Відповідно до п.4.5 Договору, сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) Позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені Графіком платежів за Договором за зниженою ставкою (який є Додатком 3 до цього Договору) дати, які є останніми днями відповідних Базових періодів. Отримані кредитодавцем від позичальника грошові кошти зараховуються в якості оплати процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту за загальним правилом в останній день кожного Базового періоду згідно графіку платежів (який є Додатком 3 до цього Договору). У випадку сплати Позичальником прострочених процентів за користування Кредитом та простроченої комісії за видачу Кредиту отримані кредитодавцем від позичальника грошові кошти зараховуються в рахунок оплати вказаної заборгованості в дату їх надходження на банківський рахунок Кредитодавця (а.с. 12). Пунктом 4.6 Договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою 1,50% за кожен день користування кредитом (а.с. 12). Комісія за видачу кредиту становить 15.00 % від суми виданого кредиту (п. 4.7.Договору). Строк кредитування 300 календарних днів, дата повернення кредиту 11.02.2025. Строк дії договору є рівним строку кредитування (п.4.9 Договору). Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 27138.17% (п. 4.10.Договору) Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору (за весь Строк кредитування) складає: 35631.90 грн та включає в себе: суму Кредиту, комісію за видачу Кредиту (якщо п.4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) та проценти за користування Кредитом (п. 4.11.Договору). Денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає: 1,388% (п.4.12.Договору) Загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення цього Договору складають: 28 731,90 грн та включають у себе проценти за користування Кредитом та комісію за видачу Кредиту (якщо п.4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) (п.4.13.Договору). Відповідно до п.4.14 Договору, денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС:1,388 процентів = (ЗВСК: 28731.90 грн./ЗРК:6900.00 грн.)/t:300 днів ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до п.5.1 Договору, позичальник зобов`язується повертати Кредитодавцю отриманий Кредит у останні дні останніх 8 (восьми) Базових періодів Строку кредитування згідно Графіку платежів за Договором за зниженою ставкою (Додаток № 3 до цього Договору), шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах. Кредит вважається повернутим Кредитодавцю з моменту зарахування суми грошових коштів у повному розмірі виданого Кредиту на банківський рахунок Кредитодавця. Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий Кредит (п.5.3.Договору). Позичальник має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця. У разі подання такого повідомлення не особисто позичальником справжність підпису позичальника на такому повідомленні має бути посвідчено нотаріусом у порядку, передбаченому Законом України «Про нотаріат». У разі подання повідомлення у вигляді електронного документу таке повідомлення повинно бути підписано електронним підписом позичальника у порядку, передбаченому Законом України «Про електронні довірчі послуги». В такому випадку позичальник зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від цього Договору повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з Договором та сплатити проценти за період з дня одержання кредиту до дня його повернення за ставкою, яка діяла під час фактичного користування кредитом (п.6.9.Договору). У п.12.1 Договору зазначено, що цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей Договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Пунктом 12.3.1 Договору передбачено, що позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 та 5 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та ст.9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. У пункті 13 «Реквізити сторін» наданого суду примірника Договору зазначено, що Договір відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля С0587), там же указано номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] (а.с. 19). У такий же спосіб, з використанням позичальником одноразового ідентифікатора (одноразовим паролем) «А0587» відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту Фнформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 27-зворот - 29-зворот). 18 квітня 2024 року на платіжну картку відповідача [NUMBER] (згідно із розділу 13 Договору) за допомогою системи LiqPay (ID платежу2451442570) позивачем перераховано 6 900,00 грн, що підтверджується відповідною довідкою позивача про перерахування коштів (а.с.33 - 33-зворот). Згідно з розрахунком заборгованості станом на 29.12.2025, загальна сума заборгованості становила 29 626,72 грн, з яких: 6 415,96 грн - простроченої заборгованості за кредитом; 23 210,76 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 34-41). З указаного документа вбачається, що нарахування відсотків позивачем здійснено до 11.02.2025 включно (а.с. 37 зворот). У дату видачі кредиту, відповідно до п. 4.3., 4.7. Договору, відповідачу нараховано одноразову комісію у сумі 1 035,00 грн (15.00 % від суми виданого кредиту). Розрахунком також встановлено, що відповідачем внесено платежі, зокрема: 01.05.2024 (14-й день кредитування) на суму 1 643,24 грн (а.с. 34), 14.05.2024-15.05.2024 на суму 1 643,24 грн (платіжками по 484,04 і 1 159,20) (а.с. 34 зворот), 28.05.2024-29.05.2024 на суму 1 226,12 грн (платіжками по 66,92 і 1 159,20) (а.с. 34 зворот), 12.06.2024 на суму 1 643,24 грн (а.с. 34 зворот), всього сплачено 6 155,84 грн. При цьому, указані платежі у сумах та датах узгоджуються із встановленими Графіком платежів. Зокрема, згідно із Графіком платежів встановлено: дату першого платежу - 01.05.2024 (14-й день кредитування) у сумі 1 643,24 грн, з яких 1159,20 грн на погашення суми відсотків і 484,04 грн на сплату комісії; дату другого платежу - 15.05.2024 у сумі 1 643,24 грн, з яких 1159,20 грн на погашення суми відсотків і 484,04 грн на сплату комісії; дату третього платежу - 29.05.2024 у сумі 1 226,12 грн, з яких 1159,20 грн на погашення суми відсотків і 66,92 грн на сплату комісії; дату четвертого платежу - 12.06.2024 у сумі 1 159,24 грн на погашення суми відсотків. Здійснивши оплату 12.06.2024 на суму 1 643,24 грн, відповідач погасив 1 159,24 грн процентів, а за рахунок іншої частини сплаченої суми зменшив тіло кредиту до 6 415,96 грн; дату п`ятого платежу - 26.06.2024 у сумі 1 159,24 грн на погашення суми відсотків, із визначенням наступних платежів у відповідності до базового періоду (14 календарних днів). Нарахування процентів позивачем здійснено у відповідності до умов Договору: за ставкою 1,20% (18.04.2024 - 26.06.2024, тобто за зниженою процентною ставкою (п.10.2. Договору), а оскільки станом на 26.06.2024 відповідачем платежу не здійснено подальше нарахування проведено за ставкою 1,50% (27.06.2024 - 11.02.2025, тобто у період з 71-го до 300-го дня кредитування. Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором не надано. Оцінка суду Щодо укладення між первинним кредитором та відповідачем кредитного договору Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію первинного кредитора відповідач електронними підписами одноразовими ідентифікаторами у Договорі визнав та погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом кредитора підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється їх воля, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору. Оскільки вказаний Договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між кредитором та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Щодо заявленої суми стягнень Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідач отримав кредитні кошти, правом на відмову від Договору без пояснення причин не скористався (п.6.9.Договору), тривалий час користувався кредитом, правом у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий кредит (п.5.3.Договору), скористався лише частково 12.06.2024. Крім цього відповідач частково виконував зобов`язання щодо повернення кредиту, у строки та в розмірі, обумовленому сторонами, що свідчить про визнання ним укладення Договору, погодження умов кредитування та користування кредитом. Ставлячи під сумнів існування кредитних відносин, відповідач такий Договір у судовому порядку не оспорював. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, стороною відповідача до суду не надані. Відповідач жодним чином не спростував отримання коштів за кредитним Договором. Умови Договору погоджені позичальником, а тому він має дотримуватися принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором Відповідачем, який має доступ до свого банківського рахунку, не надано жодного доказу на спростування пред`явленого позову. Суд вважає доведеним факт перерахування кредитором відповідачу кредитних коштів за Договором у сумі 6 900,00 грн, тому вимоги про стягнення простроченої заборгованості за кредитом є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова про нарахування одноразової комісії за надання кредиту не є нікчемною. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24). При визначенні суми процентів, які підлягають стягненню, суд враховує дату укладення Договору - 18.04.2024. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», згідно п.5 розділу І якого було внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Залежно від напряму дії нормативно-правових актів у часі дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультраактивною). Пряма дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності. Зворотна дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності. Переживаюча дія полягає в тому, що правова норма продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини. Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності (ухвала Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 2610/12031/2012 (провадження № 61-6340ск20). Відтак, до Договору, який укладено 18.04.2024, потрібно застосовувати пряму норму ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», під час дії якої укладено зазначений Договір. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17), тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (23.04.2024 - 20.08.2024). Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Відтак, у даному випадку правові підстави для застосування перехідних положень закону дійсно відсутні, але це не наділяє кредитора правом нараховувати проценти з ігноруванням вимог норми прямої дії ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», яка також набрала чинності і не містить застережень щодо відтермінування її дії в часі. Оскільки Договір укладено 18.04.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», якими визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, тому положення Договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,2%, 1,5 % є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач просив стягнути з відповідача 21 928,20 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Нарахування відсотків здійснено: за ставкою 1,20% в межах 70 перших днів кредитування (18.04.2024-26.06.2024), відповідно до визначених базових періодів); за ставкою 1,50% у період з 71-го до 300-го дня кредитування (27.06.2024-11.02.2025). Перевіряючи розрахунок заборгованості по процентах, з урахуванням вимог ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку про правомірність нарахування процентів за ставкою 1% у сумі 19 519,04 грн, з яких: 3 864,00 грн (6 900,00 грн х 1% х 56 днів: 18.04.2024-12.06.2024); 15 655,04 грн (6 415,96 грн х 1% х 244 дні: 13.06.2024-11.02.2025). Вище встановлено, що відповідачем за Договором всього сплачено 6 155,84 грн, з яких: 484,04 грн заборгованості за тілом кредиту, 1 035,00 грн комісії, 4 636,80 грн заборгованості за нарахованими процентами. З урахуванням встановлених обставин справи та часткового погашення заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 21 298,20 грн заборгованості Договором № 1382-6074, з яких: 6 415,96 грн. - простроченої заборгованості за кредитом; 14 882,24 грн залишку заборгованості за нарахованими процентами (19 519,04 - 4 636,80). Аналогічний підхід щодо застосування положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» уже також застосовано судами апеляційної інстанції, наприклад у постановах від 02.04.2025 у справі № 750/14719/24, від 18.06.2025 у справі № 203/5881/24, від 07.07.2025 у справі № 212/1653/25, від 01.09.2025 у справі № 381/5612/24, від 17.09.2025 у справі № 754/15875/24, від 28.10.2025 у справі № 687/227/25, від 11.11.2025 у справі № 344/9433/25, тощо, щодо кредитних договорів, укладених після 24.12.2023. У тому числі у справах за позовом та апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», про стягнення заборгованості за кредитними договорами, постанови від 18.08.2025 у справі № 159/3030/25, від 22.10.2025 у справі № 537/1078/25, від 10.11.2025 у справі № 369/1371/25, від 08.12.2025 у справі № 549/115/25. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів, які позивач не повернув/ Позивач, вважаючи, що відповідач, як позичальник (споживач) зобов`язаний виконувати свій обов`язок щодо виконання грошових зобов`язань звернувся з указаним позовом до суду. Станом на день розгляду справи зобов`язання за Договором належним чином відповідачем не виконано тому позов підлягає задоволенню частково у сумі 21 298,20 грн. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. При зверненні до суду позивачем сплачено 2 662,40 грн. судового збору (а.с. 10, 53). Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 21 298,20 грн, що становить 75,14 % (21 298,20 х 100 % : 28 344,16), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 2 000,52 грн потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial