Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». 14.02.2019 [PERSON] , уклала з позивачем угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» із наступними основними умовами: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту - «Максимум-готівка», мета кредиту - для особистих потреб; ліміт кредитної лінії - у розмірі 200 000,00 грн; процентна ставка - 24 % річних; тип процентної ставки - фіксована; тип картки - MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту - щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Для ідентифікації в обліковій системі Банку Угоді було присвоєно № 631109308. Власним підписом позичальник підтвердив, що вона ознайомлена зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що вона отримала всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Позивач вказав, що відповідачем зобов`язання за договором не виконуються, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 123315,11 грн., яку і просить стягнути з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. 20.02.2026, від відповідача [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено факту передачі відповідачеві 14.02.2019 грошових коштів у конкретній сумі (а.с.55-58). 23.02.2026, від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просять задовольнити позовні вимоги повністю, з підстав викладених в позові та відповіді на відзив (а.с.64-74). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у відповіді на відзив зазначила про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.74). Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, 26.02.2026, представник відповідача надала заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника (а.с.80). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судом встановлено, що 14.02.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631109308, анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», паспорт споживчого кредиту (а.с.9-10). 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Факт надання кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку за період з 14.02.2019 по 03.07.2025 з якої вбачається, що відповідач розраховувалась данною платіжною карткою, знімала готівку та періодично погашала заборгованість за кредитним договором (а.с.14-18) Відтак, позивачем умови кредитного договору по видачі відповідних сум кредиту були виконані в повному обсязі. Сторона позивача зазначає, що в свою чергу, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї станом на 03.07.2025 утворилась заборгованість в розмірі 123 315,11 грн відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.7-8). Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви підтверджує наявність вищезазначеної заборгованості за кредитним договором. 10.07.2025 та 07.11.2025 відповідачу на її адресу реєстрації було надіслано досудову вимогу з проханням погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу (а.с.19, 22). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Заперечуючи позовні вимоги у відзиві на позовну заяву представник відповідача наполягала на тому, що у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу кредиту. При цьому відповідачем не заперечувався у категоричній формі сам факт укладення кредитного договору, отримання запозичених коштів відповідачем, непроведення повного розрахунку тощо, враховуючи, що [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631109308, анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» та паспорт споживчого кредиту, в яких чітко передбачено всі істотні умови договору особисто, що підтверджено її власноручним підписом. Аргументи з боку відповідача в основному будуються на тому, що позивач не довів чи не надав докази, чи надав неналежні докази. Разом з тим суд зазанчає, що відповідач не позбавлений був права та можливості (з метою спростування позовних вимог та доведення своїх заперечень, наведених у відзиві на позовну заяву) самостійно надати суду виписку з банківського рахунку або ж довідку з банківської установи. На противагу доводам позивача, походження цих коштів з боку відповідача не було підтверджено. Підсумовуючи викладене, суд погоджується з аргументами позивача, викладеними ним у позовній заяві. Вирішуючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 123 315,11 грн, яка складається з: 83 070,04 грн - прострочене тіло кредиту, 40 245,07 грн - відсотки за користування кредитом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне: Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Сенс Банк» та адвокатським обєднанням «СмартЛекс» 28.01.2025 укладено договір про надання послуг №1006 (а.с.25-28), однак, позивачем не надано суду а ні акт прийому-передачі наданих послуг, а ні докази сплати вартості наданих послуг. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, для підтвердження понесених стороною витрат на правову допомогу, така особа повинна надати до суду, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем не надано, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), які б свідчили про фактично понесені витрати на правничу допомогу, суд вважає дані витрати документально непідтвердженими та недоведеними, що слугує підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі ст.ст.525, 526, 610-612, 615, 625, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України та ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial