Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Томашпільської селищної ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.09.2009 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який у подальшому розірваний 15.08.2014 рішенням Василівського районного суду Запорізької області (справа № 311/2927/14-ц, провадження №2/311/957/2014). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактично після розірвання шлюбу (з 2014 року) мати з дітьми не проживає, до дітей практично не навідувалась, оскільки уклала шлюб з іншим чоловіком, з яким має спільну дитину. Позивачем зазначено, що він з дітьми проживав у власному будинку в м. Василівка Запорізької області. Після повномасштабного російського вторгнення у 2022 році відповідач залишилась на тимчасово окупованій території - у м. Дніпрорудному Василівського району Запорізької області. Позивач з синами певний час перебував в окупації, у липні 2022 році з`явилась можливість виїхати з тимчасово окупованої території до міста Запоріжжя, а згодом переїхати до міста Чернівці Чернівецької області, де [PERSON] з дітьми прожив рік. З 22.06.2023 батько з синами перемістились у Томашпільську територіальну громаду, в даний час проживають у смт. Томашпіль. За останніх 3 роки мати жодного разу не приїздила до дітей, не виявляє інтересу до їх особистого життя, зв`язок не підтримує, щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до синів не заперечує. [PERSON] та [PERSON] весь час мешкають з батьком та знаходяться на його утриманні. Відповідач повністю самоусунулась від виховання та піклування над дітьми, не має наміру повертатись до дітей та не проявляє жодного бажання приймати участь у їх вихованні як фізично, так і духовно. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання, витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону [PERSON] , [INFO] , витребувано від Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо відповідачки. На виконання ухвали суду Державною прикордонна служба України листом від 29.07.2025 № 19/561019-25-Вих повідомило, що у базі даних відсутні відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] , у період з 01.01.2022 по 29.07.2025. На виконання ухвали суду від 02.07.2025 Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України листом від 24.12.2025 № 1850-8660/03-25 повідомило суд, що станом на 22.12.2025 відповідно до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа з 22.05.2022 за адресою: [ADDRESS] . Листом від 09.01.2026 № 1750-929/03-25 Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України повідомило суд, що станом на 29.12.2025 у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація про [PERSON] , [INFO] , відсутня. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.01.2026 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [INFO] . Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні зазначив, що з 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. У 2014 році шлюб був розірваний, з того часу позивач проживав з дітьми у м. Василівка Запорізької області. Мати дітей проживала окремо, в селі Орлянське Василівського району Запорізької області. До дітей не навідувалася, зв`язок з ними не підтримувала. Після повномасштабного вторгнення військ рф в України позивач разом з синами виїхав з м. Василівки спочатку до м. Запоріжжя, а потім до м. Чернівці, де прожили рік. З червня 2023 року батько з синами оселився в селищі Томашпіль, що у Вінницькій області. Відповідачка залишилася проживати на тимчасово окупованій території України - у м. Дніпрорудному Запорізької області, одружилася, народила дитину від іншого шлюбу. За останніх три роки мати дітей жодного разу не приїжджала, інколи зідзвонюється з синами за допомогою месенджерів, участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, про що власноруч написала заяву та направила фото цієї заяви на номер телефону позивача за допомогою месенджера Telegram. Позивач просив задовольнити позов, позбавивши відповідачку батьківських прав у відношенні синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Служби у справах дітей Томашпільської селищної ради Ярощ С.І. у судовому засіданні пояснила суду, що комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] . Представник [PERSON] також зазначила, що під час розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] мала телефонну розмову з останньою по мобільному телефону позивача через месенджер Telegram. У розмові [PERSON] , яка наразі має прізвище [PERSON] , не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно своїх синів, пояснила, що приїхати не зможе, участі у вихованні та утриманні синів не приймає, проживає у м. Дніпрорудному, наміру відвідати дітей не має, повідомила, що про свою згоду про позбавлення її батьківських прав зазначила у заяві, яку написала власноруч, та направила фото заяви на мобільний номер позивача за допомогою месенджера Telegram. Заслуханий у судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що проживає наразі у смт. Томашпіль разом з батьком та братом [PERSON] . Мати [PERSON] не проживає разом з родиною з того часу, як йому виповнилося 4 роки, а брату - 2 роки. Мати дзвонить дуже рідко, не цікавиться його життям, не допомагає. [PERSON] висловив позитивне ставлення на позбавлення матері батьківських прав відносно нього, пояснивши, що у неї своє життя, а у нього та його батька та брата - своє. Заслуханий у судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що проживає з батьком та братом. Мати іноді дзвонить на мобільний телефон через месенджер Telegram, але теплих стосунків з матір`ю не склалося, бачив її у 2020 році, коли вона приїжджала до них у м. Василівку. Виховує його та брата батько, не заперечував проти позбавлення батьківських прав матері відносно нього. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, повідомлялася про дату та час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Третя особа [INFO] , належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, свого представника у судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] відповідно (а.с. 10). Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15.08.2014 по справі № 311/2927/14-ц (а.с. 9). Відповідно до довідок від 22.06.2023 позивач та його діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Як вбачається з довідки Томашпільської селищної ради Вінницької області від 02.06.2025 № 55, за адресою: [ADDRESS] проживає родина у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до довідки Томашпільської селищної ради Вінницької області від 02.06.2025 № 56 [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні батька [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Актом обстеження умов проживання від 27.03.2025 № 02-27-13, складеним спеціалістами служби у справах дітей Томашпільської сільської ради, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає родина у складі [PERSON] та його синів [PERSON] та [PERSON] . Зі слів дітей, займається вихованням дітей батько, мати дітей [PERSON] участі у вихованні дітей не бере, зрідка телефонує, проживає окремо від дітей, жодного разу не приїздила (а.с. 16). У характеристиках на [PERSON] , на [PERSON] , складених Раківською гімназією Томашпільської селищної ради Вінницької області від 28.04.2025 № 06-28/90 та 06-28/81 відповідно зазначено, що мати [PERSON] дітьми не опікується, з сім`єю не проживає, батьківські збори не відвідує, шкільним життям синів не цікавиться, у вихованні дітей участі не бере (а.с. 14). У матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] , що адресована начальнику служби у справах дітей Томашпільської селищної ради про те, що вона, [PERSON] дає згоду на позбавлення її батьківських прав по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). До заяви додана копія паспорта громадянина російської федерації на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-19). Суд не бере до уваги вказану заяву через відсутність доказів на підтвердження того факту, що вона складена та підписана саме відповідачкою. Крім того, суд зазначає, що частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З наведених підстав не може бути визнаний доказом у справі паспорт громадянки рф [PERSON] , копія якого наявна у матеріалах справи. Як вбачається з інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] , [INFO] , у період з 01.01.2022 по 29.07.2025 не перетинала державний кордон України, лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України (а.с. 45). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Томашпільської селищної ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 27.05.2025 № 177, встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови добрі, сім`я проживає в орендованому житловому будинку, наданому для проживання внутрішньо переміщеним особам. Догляд та матеріальне утримання здійснює батько [PERSON] , мати [PERSON] матеріально не допомагає, з дітьми не спілкується, участі у вихованні синів не бере, станом здоров`я та іншими потребами дітей не цікавиться. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Томашпільської селищної ради Тульчинського району вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 21-22). Суд вважає зазначений висновок достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, та таким, що не суперечить інтересам дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право ї зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України). Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 4 наведеної вище статті СК України передбачено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування та відмови відповідачки від виконання своїх обов`язків відносно синів, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку із чим з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей суд доходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як передбачено ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Позивачем не заявлені вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей, однак, беручи до уваги обов`язок суду вирішити питання щодо стягнення аліментів при прийнятті рішення про позбавлення батьківських прав, суд, виходячи з найкращих інтересів дітей, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимоги та вирішити питання щодо стягнення з відповідачки аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 11 червня 2025 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову 11 червня 2025 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При прийняті такого рішення суд вважає за необхідне роз`яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставою, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Розподіл судових витрат відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved