Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «УМ Факторинг» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 17 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» уклало з [PERSON] . Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1309959. Відповідно до договору ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у загальному розмірі 25000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів до 20 червня 2025 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом. 18 грудня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг» було укладено Договір факторингу №18/12/24, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №1309959 від 17 лютого 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 250 000 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 25 000 грн; -заборгованість за процентами 225 000 грн; Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Калачик В.В., підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 17 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» уклало з [PERSON] договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1309959. Відповідно до договору ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у загальному розмірі 25 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів , а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом. 18 грудня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Ум Факторинг» було укладено Договір факторингу №18/12/24, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №1309959 від 17.02.2024 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був вчинений в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорі усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник погодився з ними та підписав правочин за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаного договору [PERSON] набув відповідні права та обов`язки позичальника. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальнику кредиту на його особисту банківську картку, реквізити якої зазначено в п. 2.1 кредитного договору (а.с. 15). Зі свого боку [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. За встановленого, до ТОВ «Ум Факторинг» перейшли всі права кредитора, що виникли з кредитного договору №1309959 від 17 лютого 2024 року. Згідно розрахунку, заборгованість за кредитним договором становить 250000 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 25 000 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 17 лютого 2024 року до 09 лютого 2025 року) 225 000 грн; Проте суд не в повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором. При цьому, судом встановлено, що проценти за користування кредитом дійсно нараховані відповідно до встановленої у договорі процентної ставки та в межах узгодженого строку кредитування. У той же час, згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а саме Законом України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Судом встановлено, що договір №1309959 від 17 лютого 2024 року укладений після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте частково без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (тобто з 20 серпня 2024 року) у розмірі, що перевищує денну ставку в 1 %, є нікчемними. Суд встановив, що з 20 серпня 2024 року кредитодавець продовжував нараховувати позичальнику проценти за процентною ставкою в 2,5 % за кожен день користування кредитом, що становить денну процентну ставку в 2,5 %, тобто частково з порушенням вимог закону. Таким чином, з 20 серпня 2024 року проценти підлягали до нарахування за звичайною ставкою не більше 1 % на день, що відповідає денній ставці в 1 %. Тобто, належна заборгованість за процентами до стягнення становить: -за період з 17 лютого 2024 року до 22 квітня 2024 року - 41 875 грн (25000 х 2,5% х 67 дні); -за період з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 45 000 грн (25000 х 1,5% х 120 дні); -за період з 21 серпня 2024 року по 09 лютого 2025 року - 43250 грн (25000 х 1% х 173 дні). За встановленого, заборгованість за процентами складає 130 125 грн. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню, станом на 14 серпня 2025 року становить 155 125 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 25000 грн; -заборгованість за процентами ((нарахованими за період з 17 лютого 2024 року до 09 лютого 2025 року) 130 125 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог 62 % ) також слід стягнути 1501,89 грн судового збору та витрати на правничу допомогу 3720 грн, на підтвердження яких позивачем надано договір №141 від 29 січня 2025 року про надання правової допомоги, додаткова угода №1 до договору №141 про надання правової допомоги від 29.01.2025 року, акт виконаних робіт від 16 березня 2025 року, платіжні інструкція від 18 березня 2025 року про перерахування 6000 грн, як витрат за надання правової допомоги клієнту.

Outcome: partial