Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [INFO] , Міністерства оборони України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с.Чернещина Ізюмського району Харківської області, з 2012 року по день його смерті, [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з померлим [PERSON] перебували у шлюбі, однак через певні сімейні обставини 16 травня 2012 року розірвали шлюб. Проте, розірвання шлюбу було формальним та вони продовжували жити однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] вели спільне господарство, купували продукти, побутові речі, робили ремонт у спільній хаті, допомагали дітям, ходили разом до церкви, у гості до друзів та родичів, спільно планували сімейний бюджет та мали спільні заощадження. На момент мобілізації та під час проходження військової служби, [PERSON] у всіх документах вказував її, [PERSON] , як свою дружину та контактну особу. 03 березня 2022 року [PERSON] був призваний [INFO] на військову службу до складу Збройних Сил України та під час служби помер [INFO] у с.Чернещина Ізюмського району Харківської області. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно позивачу для вирішення питання щодо виплати одноразової грошової допомоги. Відповідач Міністерство оборони України у відзиві на позовну заяву (вх. №916) просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що особа, яка проживала з загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без укладення шлюбу, не є суб`єктом, що має право на виплати. В силу пп. «а» п. 5-2 Порядку і умов призначення та виплати ОГД статус дружини підтверджує лише свідоцтво про шлюб. Стверджує, що надані позивачем докази не підтверджують, що [PERSON] перебувала у родинних (сімейних) відносинах з загиблим [PERSON] та перебувала у нього на повному утриманні. Відповідно до Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №45, одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Заява подається до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦКСП) незалежно від місця реєстрації заявника. Однак жодних належних та допустимих доказів такого звернення до [INFO] чи прийняття рішення Комісією про відмову у призначенні, поверненні документів на доопрацювання, позивачем не надано. Окрім цього незрозуміло чи подані документи до ТЦК та СП батьками та дітьми загиблого (якщо такі є), та чи отримана ними допомога, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану». Також до позовної заяви не долучено доказів відсутності у загиблого офіційної дружини та інших дітей. Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21.02.2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. З підстав, зазначених в ухвалі Заліщицького районного суду Тернопільської області від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №597/257/25 та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні 18.02.2026 року позовні вимоги підтримали з підстав та обґрунтувань, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача МОУ в судовому засіданні 18.02.2026 року заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 18.02.2026 року щодо задоволення позову не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву (вх. №1751) про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [INFO] не делегували своїх представників в судове засідання, про причини неявки не повідомили, відзивів на позовну заяву не подавали. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги й заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №6 від 2012 року травня місяця 16 числа. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 липня 2023 року Центром надання адміністративних послуг Товстенської селищної ради. Згідно сповіщення №47 від 16.07.2023 року, військова частина [NUMBER] просить керівника [INFO] , сповістити [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] про те, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] у с.Чернещина Ізюмського району Харківської області. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №12-17/113 Бзт/23 від 17 липня 2023 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 57 років, причина смерті - дилатаційна кардіоміопатія. Згідно довідки, виданої Буряківським старостинським округом Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №6 від 15.01.2025 року, [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] з 2012 року однією сім`єю, по [ADDRESS] в одному домогосподарстві і вели спільне господарство. Відповідно до акта про встановлення факту спільного проживання на території Буряківського старостинського округу Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 15.01.2025 року, [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] в період з 16 травня 2012 року до 16 липня 2023 року, вели спільне господарство та побут. Згідно довідки Буряківського старостинського округу Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 15.01.2025 року №7, [PERSON] , 1966 року народження, дійсно похоронила свого чоловіка [PERSON] , 1966 року народження на цвинтарі в с.Слобідка Чортківського району Тернопільської області. Допитана в судовому засіданні 15.01.2026 року свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та побут. Допитана в судовому засіданні 15.01.2026 року свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та побут. Згідно з частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17, провадження 61-2417сво19). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16, провадження 12-30гс21). У справах позовного провадження, факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц). Справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги згідно з ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції (постанова Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 357/7533/22). Чинний Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Конституційний Суд України, у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповно рідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз. 5 пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року). Тож законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 у справі №686/8440/16-ц). Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч.1 ст.36 СК України). Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, щоб будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. Водночас має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка ті жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 27.03.2019 року у справі №354/693/17-ц, від 18.12.2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 09.11.2020 року у справі №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше (постанова Верховного Суду від 15.07.2020 року у справі №524/10054/16). Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначені. Загалом строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у розумінні ст. 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Така правова позиція сформована і міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц, провадження 61-11607св18. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17, провадження 61-1623св19). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Така правова позиція сформована 04.07.2022 року у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №588/350/15-ц, провадження 61-30273св18. У позовній заяві [PERSON] стверджує, що вона разом з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2012 року до [INFO] (дата смерті останнього), у зв`язку з чим просить встановити спірний юридичний факт. Встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] у вказаний період, як зазначає позивач, необхідне їй для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю [PERSON] , набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Надаючи правову оцінку правовідносинам, які є предметом даного судового провадження, суд зазначає наступне. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно з ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. В статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця) визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а саме: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Згідно з ч.ч. 8, 9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Постанови №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами. Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку. Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України, де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Загалом має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 Сімейного кодексу України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї. Надані позивачем [PERSON] письмові докази в своїй сукупності не доводять наявність у неї спільних з [PERSON] ні особистих немайнових, ні майнових прав, зокрема не зазначено жодного вартісного майна, котре було б придбано чи поліпшено за спільні кошти, тобто того, що джерело набуття цього майна було спільним. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у [PERSON] та позивача [PERSON] спільного побуту, в першу чергу спільного бюджету (грошей), за рахунок якого ведеться спільне господарство, останньою суду також не надано. Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] позивач не надала доказів, які б підтверджували спільні фінансові операції й реальності сімейних відносин в цей період. До них б могли належати пересилання грошових коштів (за час перебування [PERSON] на військовій службі) один одному, предметів побуту, особистих речей, переписки в ті роки тощо. Суд критично відноситься до вказаних показань свідків, оскільки такі носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту спільного проживання позивача та [PERSON] , однак не підтверджують наявність усталених відносин, які притаманні сім`ї. Щодо наданого суду акта про встановлення факту спільного проживання на території Буряківського сторостинського округу Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 15.01.2025 року, який складено про те що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] в період з 16.05.2012 року по 16.07.2023 року, суд зауважує, що чинним законодавством України визначено порядок встановлення факту спільного проживання в судовому порядку, у зв`язку з чим суд не надає правової оцінки даному акту. Будь-яких інших доказів на обґрунтування позовних вимог [PERSON] в ході розгляду справи не надано. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів про спільне проживання [PERSON] та померлого - [PERSON] як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї у період 2012-2023 років, тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed