Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року у розмірі 24738 грн. 00 коп.; судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. 00 коп. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено про те, що 16.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 4000 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів позивачеві виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконує, тому у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 24738 грн. 13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 13-01/2022-79, який передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 4100253 від 16.10.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР» було укладено договір № 10-01/2023, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 4100253 від 16.10.2021 року. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР» набуло права вимоги до боржника за кредитним договором № 4100253 від 16.10.2021 року. Позивач в прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом оголошення на сайті та направленням судової кореспонденції за адресою реєстрації, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.223,280ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд встановив, 16.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 4000 грн. Відповідно до п. 1.2 договору про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року, загальний розмір кредиту становить 4000 грн. Згідно з п. 1.3. договору про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року, кредит надається строк на 7 днів з 16.01.2021 року. Відповідно до п. 1.5.2. договору про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року, проценти за користування кредитом 560 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредиту. У свою чергу [PERSON] зобов`язалася повернути використану суму в строк встановлений договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за договором про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Згідно з розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року, у відповідача наявна заборгованість у загальному розмірі 24738 грн. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 13-01/2022-79, який передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 4100253 від 16.10.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР» було укладено договір № 10-01/2023, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 4100253 від 16.10.2021 року. Враховуючи положення ст. ст. 514, 516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 4100253 від 16.10.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За правилами ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як передбачено ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими твердження позивача проте, що відповідач має існуючу перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 24738 грн. Відповідачем не представлено суду доказів на спростування відсутності заборгованості у зазначеному розмірі чи неправомірності договору про споживчий кредит чи договору про відступлення права вимоги. На підставі наведеного, виходячи із принципів розумності, реальності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в межах заявлених позовних вимог у загальному розмірі 24738 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 13000 грн., суд виходить з наступного. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До позовної заяви долучено наступні докази на підтвердження факту надання правової допомоги, а саме: - копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року; - копію заявки на надання юридичної допомоги № 409 до договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року; - копію витягу з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також приймаючи до уваги, що судових засідань у яких би адвокат брав участь не було, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн. 00 коп. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved