Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернулось до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 4004511 в розмірі 51797,89 грн та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24 вересня 2023 року між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено кредитний договір № 4004511 шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну карту відповідача. 27 червня 2024 року року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27062024, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором № 4004511 від 24 вересня 2023 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників від 27 червня 2024 року до договору факторингу № 27062024 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 51797,89 грн., з яких сума заборгованості за основним боргом 9999,95 грн, сума заборгованості за відсотками 41797,94 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 травня 2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 24 вересня 2023 року між [PERSON] (далі за текстом - Клієнт) та ТОВ «Лінеура Україна» (далі за текстом - Товариство) було укладено договір № 4004511 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі за текстом договір). Відповідно до п.п. 1.2. Товариство зобов`язується надати клієнту кошти в гривнях на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. Тип кредиту Кредит. Сума кредиту (загальний розмір) 10000 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів 15 днів Відповідно до п. 1.4.1 Договору, стандартна процента ставка становить 2,0 % в день та застосовується: у межах строку кредиту вказаного в п. 1.3 Договору. Відповідно до п. 1.4.2 Договору, знижена процентна ставка становить 1,00 % в день. Пунктом 2.1 договору визначено, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . 27 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27062024, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором № 4004511 від 24.09.2023 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - і Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27062024 від 27 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 51797,98 грн., з яких сума заборгованості за основним боргом 9999,95 грн, сума заборгованості за відсотками 41797,94 грн. Наявність заборгованості за кредитними договорами зумовила звернення ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Судовим розглядом встановлено, що при укладенні [PERSON] кредитного договору № 4004511 з ТОВ «Лінеура Україна» від 24 вересня 2023 року, сторонами було погоджено, що кредитні кошти у розмірі 10000 грн будуть надані [PERSON] у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок [PERSON] за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п. 2.1 договору № 4004511). В свою чергу, звертаючись до суду, позивачем не надано доказів надання [PERSON] кредитних коштів за договором у розмірі 10000 за зазначеним ним реквізитами. Позивачем було долучено до позовної заяви лист ТОВ Універсальні платіжні рішення від 01 липня 2024 року, з якого вбачається що між ТОВ Лінеура Україна та ТОВ Універсальні платіжні рішення укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 24,09.2023 08:42:06 на суму 10000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакций системі iPay.ua -.288230438, призначення платежу: Зарахування 10000 грн на карту [NUMBER] . Однак, суд не враховує вказаний лист як доказ перерахування ТОВ Лінеура Україна кредитних коштів у розмірі 10000 грн на рахунок [PERSON] , оскільки вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, який би підтверджував факт здійснення платіжної операції. Крім того, у вказаному листі номер картки отримувача не відображається повністю, як і не відображається ПІБ, РНОКПП особи, тому ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Таким чином, з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, а також підтвердження зарахування грошових коштів саме на картку [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ ФК ЄАПБ про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 4004511 в розмірі 51797,89 грн задоволенню не підлягають, у зв`язку з їх недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed