Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

17 жовтня 2025 року позивачка [PERSON] подала до суду позов до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 березня 2010 року, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . 17 листопада 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 липня 2011 року по справі № 2-4489 з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів з доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.03.2018 року у справі № 686/1693/18 розмір аліментів було збільшено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, утворилась заборгованість, вироком Хмельницького міськрайонного суду його було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164. ст. 389-2 КК України, та призначено йому відповідне покарання. Станом на даний час відповідач лише частково погасив заборгованість за аліментами. Окрім того, що відповідач не сплачував аліменти, він також жодним чином не ніс додаткових витратах на утримання дитини. Позивачка вказує, що їх донька [PERSON] є здібною до навчання дитиною і в кращих інтересах дитини мама докладає всіх зусиль щоб розвинути таланти доньки. Так, з 2022 року [PERSON] відвідує додаткові заняття з англійської мови, ця мова міжнародного спілкування в сучасному світі потрібна для побудови успішної кар`єри в будь - якій сфері. З листопада 2022 року по травень 2025 року [PERSON] відвідувала додаткові заняття з англійської мови у ФОП [PERSON] за цей період часу на оплату за курси англійської мови позивачка понесла витрати в сумі 29 850 грн. З вересня 2025 року [PERSON] перейшла до іншого викладача - ФОП [PERSON] , станом на дату звернення до суду позивачка сплатила за наданні послуги 3 400 грн. Загалом витрат на оплату курсів англійської мови для [PERSON] з листопада 2022 року по жовтень 2025 року позивака понесла в сумі 33 250 грн. Крім того, за бажанням дитини з метою розвитку її здібностей в сфері точних наук та для підготовки до подальшого вступу у вищий навчальний заклад на ІТ спеціальність [PERSON] з 01.08.2023 року проходить навчання у Комп`ютерній академії ІТ SТЕР. Згідно довідки № 3321 від 08.10.2025 року, [PERSON] навчається за спеціальністю Software Development, термін навчання з 05.10.2024 року 04.10.2026 року, також проходила навчання з 01.08.2023 року до 11.08.2023 року у комп`ютерному таборі, з 16.09.2024 року по 15.06.2024 року у малій комп`ютерній академії. За навчання [PERSON] у зазначеній академії з липня 2023 року по жовтень 2025 року позивачка понесла витрат на загальну суму 69 782 грн. Для виконання навчальної програми в академії, навчання в школі, позивачка придбала дитині ноутбук НР, жорсткий диск та сумку для ноутбука на загальну суму 41 027 грн., що підтверджується платіжною інструкцією, чеком та гарантійним талоном. Крім того, з 2021 року дитина [PERSON] спостерігається у лікаря - офтальмолога, під час візиту до лікаря 10.07.2025 року їй було встановлено діагноз «міопія» і призначено окуляри для постійного носіння. За окуляри та оправу для доньки позивачкою було сплачено 7 650 грн. Згідно довідки лікаря-стоматолога [PERSON] , в період з 15.09.2025 року по 24.09.2025 року [PERSON] проходила лікування у стоматолога, вартість якого склала 16 600 грн. У вересні 2025 року також позивач понесла витрати на косметичні послуги для доньки (лікування акне) в сумі 2 000 грн., а також на купівлю книжок для шкільної програми з англійської мови на суму 867,35 грн.; в серпні 2025 року позивачка придбала дитині дві пари кросівок на загальну суму 11 685 грн. Також, з метою підготовки до майбутнього вступу, [PERSON] зареєструвалась для здачі іспиту для отримання Сертифікату англійської мови міжнародного зразка, рівень В2. За іспит позивач сплатила 6 150 грн., а для спеціалізованої підготовки саме до здачі іспиту - за додаткові освітні послуги позивач сплатила 4 900 грн. Отже, загалом з листопада 2022 року по дату звернення до суду з позовом позивачка понесла витрат, пов`язаних з розвитком здібностей та лікуванням дитини [PERSON] на загальну суму 193 144 грн. Згідно з принципом рівності прав та зв`язків батьків, позивачка просить суд стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 96 572 грн. Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 грудня 2025 року представниця відповідача [PERSON] [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки доводи викладені у ній не підтверджені жодними належними та достатніми доказами, а тому позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке. Щодо стягнення коштів на оплату за вивчення англійської мови, то позивачка до позовної заяви позивач додає чеки на підтвердження понесених витрат на вивчення англійської мови, проте більшість з них містять інформацію про оплату послуг за двох дітей [PERSON] та [PERSON] . Також сторона відповідача вважає, що зазначені витрати не є такими, що відносяться до особливих обставин, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Зазначені витрати покриваються коштами, які отримує одержувач аліментів. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачка не з`ясовувала у відповідача чи має він змогу оплачувати такі витрати на доньку. Те ж стосується і витрат на навчання у комп`ютерній академії «IT STEP», витрат на міжнародний екзаменаційний центр, додаткові освітні послуги та купівлю книг. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгодженні питання щодо обрання навчального закладу та навчання дитини саме на платній основі, що свідчить про відсутності суду можливості з`ясувати, чи відповідач має змогу оплачувати такі витрати. Щодо витрат позивача на придбання ноутбука загальною вартістю 41 027 грн., вважає, що такі не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами відповідно до ст. 185 СК України, оскільки будь-яких доказів, що ноутбук придбаний для розвитку здібностей неповнолітньої доньки матеріали справи не містять. До того ж з долученого позивачкою фіскального чеку ФОП [PERSON] від 30.09.2023 неможливо встановити особу покупця, а відтак підтвердити зазначені витрати фактично понесені стороною. Надана позивачем довідка АТ «ПриватБанк» підтверджує переказ коштів на користь магазину цифрової техніки «ЧІП», однак без зазначення призначення платежу. Щодо витрат на придбання взуття, то такі витрати не вражає додатковими, у розумінні СК України вони охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері. Щодо витрат позивача на оплату косметологічних послуг доньки, то представниця відповідача зазначає, що позивач не надала доказів на підтвердження необхідності отримання косметологічних послуг, зокрема медичних виписок, результатів лікарського обстеження доньки, діагноз, план лікування, тобто позивачем не доведено, що купівля косметологічних товарів була зумовлена саме виникненням особливих обставин у дитини, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Щодо витрат на стоматологічні послуги, то сторона відповідача вважає, що надання доньці послуг з лікування зубів в приватній стоматологічній клініці, за наявності можливості проходження даного лікування в комунальних стоматологічних закладах, або ж в менш дороговартісній приватній клініці, не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Крім того, позивач не погоджувала лікування доньки у приватному стоматологічному кабінеті у стоматолога [PERSON] з батьком дитини. Також вказує, що довідку надав лікар [PERSON] , а оплата послуг була здійснена на рахунок ФОП [PERSON] . Також представниця відповідача зазначає, що [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . 30 жовтня 2024 року він отримав вибухову травму при захисті Батьківщини. Станом на сьогодні, [PERSON] продовжує нести службу у складі Збройних Сил України. Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати військова частина [NUMBER] в період з 01 березня 2025 року по 30 листопада 2025 року [PERSON] отримав всього 93 569,78 грн. Також, на утриманні відповідача перебуває його мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером та з 23.09.2025 року по 16.01.2025 року проходила лікування в інсультному центрі та потребувала стороннього догляду та оплати лікування. Враховуючи вищевикладені обставини, [PERSON] не має змоги оплачувати додаткові витрати на дитину в такому розмірі, що зазначені позивачем та немає матеріальної змоги оплачувати такі рахунки, враховуючи те, що позивач не узгоджували з ним всі покупки та витрати на дитину, у зв`язку з чим представниця відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. 06 лютого 2026 року представниця позивачки [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначила, що з моменту відкриття провадження у справі з часу подання позову та відкриття провадження по справі [PERSON] додатково понесла наступні витрати на утримання дитини [PERSON] , а саме: 10 760 грн. на оплату за навчання в комп`ютерній академії ШАГ, 12 800 грн. на навчання з англійської мови [PERSON] . Крім того, як вбачається з консультативного висновку спеціаліста кабінету дерматовенеролога, трихолога ФОП [PERSON] , [PERSON] постановлено діагноз «Акне» та призначено відповідне лікування. За прийом лікаря [PERSON] сплатила 1 410 грн. та придбала ліки згідно призначення на суму 1 550 грн. Отже, в період з жовтня 2025 року по лютий 2026 року на лікування акне [PERSON] було витрачено коштів в сумі 16 315 грн. ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Загалом з моменту відкриття провадження і до дати подання заяви про збільшення позовних вимог [PERSON] додатково понесла витрат на утримання дитини [PERSON] в сумі 42 835 грн., 1/2 частина яких підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, представниця позивачки просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину понесених додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] в сумі 117 989,50 грн. 09 лютого 2026 року (зареєстровано у суді 10 лютого 2026 року) представниця відповідача [PERSON] подала до суду заперечення щодо збільшених позовних вимог, вказавши, що заперечує проти задоволення збільшених позовних вимог з підстав та покликань, викладених у відзиві. 11 лютого 2026 року (зареєстровано у суді 12 лютого 2026 року) представниця відповідача [PERSON] подала до суду письмові пояснення, згідно яких сторона відповідача визнає лише вимоги про стягнення 1/2 частини додаткових витрат, зумовлених придбанням окулярів [PERSON] у сумі 7 650 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить суд відмовити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представниця [PERSON] підтримали збільшенні позовні вимоги у повному обсязі. Представниця відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, в частині половини витрат на окуляри 7 650 грн., які просила поділити між сторонами порівну, у задоволенні решти вимог просила суд відмовити. Дослідивши наданні докази, заслухавши думку позивачки та представниць сторін, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом об`єктивно встановлено та не заперечується сторонами, що сторони [PERSON] та [PERSON] (до [INFO] - [PERSON] ) є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про шлюб позивачки серії [NUMBER] , копією вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.05.2021 року справі № 686/18493/20 (щодо зміни прізвища та по батькові відповідача). На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2011 року по справі №2-4489 з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів з доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2018 року у справі № 686/1693/18 розмір аліментів було збільшено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, у нього утворилась заборгованість, та в подальшому вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.05.2021 року справі № 686/18493/20 його було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164. ст. 389-2 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Разом з тим, відповідач [PERSON] не лише не сплачував аліменти, він також не ніс додаткових витрат на утримання доньки, що не заперечується сторонами. Так, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] : -додаткові заняття з англійської мови у ФОП [PERSON] у сумі 29 850 грн.; додаткові заняття з англійської мови у ФОП [PERSON] в сумі 29 850 грн.; додаткові заняття з англійської мови у ФОП [PERSON] 3400 грн. + 12800 грн. = 16200 грн.; -навчання у комп`ютерній академії IT STEP (+ комп`ютерний табір, + мала комп`ютерна академія) на суму 69 782 грн.; -ноутбук НР, жорсткий диск та сумка для ноутбука на загальну суму 41 027 грн.; -окуляри з оправою у сумі 7 650 грн.; -лікування у лікаря-стоматолога [PERSON] в сумі 16 600 грн.; -косметичні послуги (лікування акне) 2000 грн. + 1410 грн. + 1550 грн. + 16 315 грн. = 21 275 грн.; -купівля книжок для шкільної програми з англійської мови на суму 867,35 грн.; -дві пари кросівок на загальну суму 11 685 грн.; -іспит для отримання Сертифікату англійської мови міжнародного зразка, рівень В2 6 150 грн.; -підготовка до здачі іспиту для отримання Сертифікату англійської мови міжнародного зразка, рівень В2, 4 900 грн., всього на суму 235 979,00 грн., половина з яких складає 117 989,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991 року за № 789-XII (далі-Конвенція) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України Про охорону дитинства). Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відтак, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. На відміну від аліментів, за своїм цільовим призначенням додаткові витрати не є коштами спрямованими на утримання дитини. Сплачуються вони лише у зв`язку з настанням в житті дитини певних особливих обставин, перелік яких не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 дійшов висновку, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі». Згідно з положеннями ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17), від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), а також у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц. Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Щодо додаткових витрат на поглиблене вивчення англійської мови [PERSON] , а саме: на додаткові заняття з англійської мови у ФОП [PERSON] у сумі 29 850 грн.; додаткові заняття з англійської мови у ФОП [PERSON] в сумі 29 850 грн.; додаткові заняття з англійської мови у ФОП [PERSON] 16200 грн.; навчання у комп`ютерній академії IT STEP (+ комп`ютерний табір, + мала комп`ютерна академія) на суму 69 782 грн.; іспит для отримання Сертифікату англійської мови міжнародного зразка, рівень В2, 6 150 грн.; підготовка до здачі іспиту для отримання Сертифікату англійської мови міжнародного зразка, рівень В2, 4 900 грн., то в розумінні статті 185 СК України такі витрати не можуть вважатися витратами на розвиток особливих здібностей дитини, не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків ( [PERSON] ), позивачкою не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі №761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачка не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. Тому, у задоволенні позову в частині вимог позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на поглиблене вивчення англійської мови донькою суд відмовляє. Щодо витрат на ноутбук НР, жорсткий диск та сумку для ноутбука на загальну суму 41 027 грн., суд висновує, що такі не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами відповідно до ст. 185 СК України, оскільки будь-яких доказів, що ноутбук придбаний для розвитку особливих здібностей неповнолітньої [PERSON] матеріали справи не містять, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення даних витрат з відповідача. Щодо витрат на косметичні послуги [PERSON] (лікування акне) на загальну суму 21 275 грн., то судом встановлено, що дійсно, згідно Міжнародної класифікації хвороб МКХ-10 версії 2019 року по коду Л70 зазначено «Акне», проте на підтвердження зазначеного діагнозу у доньки позивачкою надано суду копію медичної картки [PERSON] , у якій не зазначено про наявність вказаної хвороби, а також надано копію консультаційного висновку спеціаліста, у якому відсутній підпис та печатка лікаря, та який не відповідає Формі 028/о, затвердженій наказом МОЗ України 14.02.2012 року № 110. Отже, за відсутності належного підтвердження відповідного діагнозу, витрати на таке лікування не можуть вважатись додатковими та не підлягають поділу між батьками дитини. Щодо витрат на купівлю книжок для шкільної програми з англійської мови на суму 867,35 грн. та двох пар кросівок на загальну суму 11 685 грн., не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері. Витрати позивачки на придбання [PERSON] окулярів з оправою у сумі 7 650 грн. сторона відповідача визнала, а тому суд висновує про задоволення вимоги позивачки про стягнення з відповідача половини вказаних витрат - у розмірі 3 825 грн. Щодо витрат на лікування зубів [PERSON] у лікаря стоматолога [PERSON] в сумі 16 600 грн., та на підтвердження зазначених витрат у період з 15.09.2025 року по 24.09.2025 року позивачкою надано суду копію довідки лікаря стоматолога [PERSON] , засвідчену його підписом та печаткою, і копії чеків в загальному на суму 16 600 грн. Суд відхиляє заперечення сторони відповідача та визначає дані витрати як додаткові у розумінні статті 185 СК України, а саме, як витрати зумовлені хворобою дитини, оскільки якщо карієс не лікувати вчасно, він швидко прогресує і може перейти у більш серйозні захворювання, інфекція з хворих зубів може поширюватися через кров і впливати на серце, нирки, суглоби та ЛОР-органи. Сторона відповідача заперечуючи лікування [PERSON] у приватному стоматологічному кабінеті, вказує про наявність можливості проходження даного лікування в комунальних стоматологічних закладах, або в менш дороговартісній приватній клініці, проте жодних доказів на підтвердження даних обставин не надає. З приводу того факту, що довідку надав лікар [PERSON] , а оплата послуг була здійснена на рахунок ФОП [PERSON] встановлено, що останній здійснює діяльність згідно КВЕД 86.23 Стоматологічна практика, туму така невідповідність є особливістю організації господарської діяльності стоматологічної клініки. Отже, суд висновує про задоволення вимоги позивачки про стягнення з відповідача половини витрат у лікаря стоматолога - у розмірі 8 300 грн. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Окрім того, при визначенні розміру додаткових витрат судом враховується матеріальне становище сторін, стан їхнього здоров`я та наявність утриманців. Так встановлено, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Також встановлено, що 30 жовтня 2024 року він отримав вибухову травму при захисті Батьківщини, що підтверджується довідкою від 10.11.2024 року № 1763. Проте, даний факт не перешкоджає [PERSON] несенню служби у складі Збройних Сил України, у отриманні доходу, а отже, і в участі у додаткових витратах на його доньку. З приводу покликання відповідача на перебування на його утриманні матері [PERSON] , то ним не надано доказів недостатності її доходів, необхідності утримання від сина та його фактичної участі в такому утриманні. Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони покликалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, висновує про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , а саме в частині стягнення з останнього половини додаткових витрат на окуляри та лікування у лікаря стоматолога у сумі 3 825 грн. + 8 300 грн. = 12 125 грн. 00 коп., а у задоволенні решти вимог суд відмовляє. Щодо судових витрат. Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. Оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог (заявлено на 117 989,50 грн., стягнуто 12 125,00 грн., тобто на 10,28 %): 1 211 грн. 20 коп. х 10,28 % = 124 грн. 51 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial