Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

06.11.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» в особі свого представника Усенка М.І. звернулося до суду з позовною заявою, сформованою в підсистемі «Електронний суд», про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості в розмірі 19432 грн. та судових витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений відповідно до вимог ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір № 1019704, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 2800 грн. строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. Договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленням, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. ТОВ «Селфі Кредит» на виконання умов договору перерахувало на рахунок платіжної картки відповідачки кредитні кошти в сумі 2800,00 грн. Відповідачка свої зобов`язання за договором щодо повернення грошових коштів не виконала . 21.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №21062024, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до боржників ТОВ «Селфі Кредит», зокрема й до відповідачки [PERSON] . Внаслідок невиконання зобов`язань відповідачкою за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в сумі 19432,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 2800,00 грн.; простроченої заборгованості за відсотками - 16632,00 грн. У зв`язку із зазначеним позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.11.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження. 08.12.2025 представником відповідачки адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, сформований в підсистемі «Електронний суд», у якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що доказів того, що відповідачка заходила на сайт товариства та вводила електронне підтвердження - динамічний пароль, який повинен був бути відправлений на номер її телефону, відсутні. Також, не погоджується із нарахованими відсотками за кредитним договором та просить встановити більш справедливу відсоткову ставку, що не перевищує гарантований державою максимум, а саме 1%, посилаючись на законодавство України. Крім того, адвокат посилався й на те, що позивачем не надано підтвердження отримання ліцензії НБУ, яка необхідна для надання фінансових послуг, а тому позивач є неналежним стягувачем. 10.02.2026 через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем подано відповідь на відзив, у якій він просив позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. Сторони у судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Столітнього Михайла Миколайовича надійшла заява, сформована в підсистемі «Електронний суд», про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача адвоката Лихачова Р.Б. надійшла заява, сформована в підсистемі «Електронний суд», про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, проти задоволення позовних вимог заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 25.09.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений договір про споживчий кредит №1019704. Згідно п.1.2. договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.4. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.3. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 2,20% за 1 (один) день користування кредитом, у встановлений п. 1.5.1. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума (загальний розмір) кредиту складає 2800,00 грн.; кредит надається на строк 360 днів; дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу)- 19.09.2024 року. Відповідно до п. 5.1 Договору позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав паспорт споживчого кредиту; отримав проект Договору з додатками ( в електронному вигляді в особистому кабінеті); ознайомився з Правилами, що розміщені на веб-сайті тощо. Згідно з п. 9.2 договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, в особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений Товариству в ІТС Товариства зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис Споживача на Договорі вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. (п.9.6 кредитного договору). Пункт 10 Договору містить, у тому числі, прізвище, ім`я та по батькові позичальника [PERSON] , її РНОКПП [NUMBER] , адресу місця проживання, реквізити паспорта, номер телефону, електронну пошту. Відповідно до додатку № 1 до Договору (Графік платежів) заборгованість [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 19.09.2024 року в розмірі 23590 грн. з яких: 2800,00 грн. - сума кредиту, 20790,00 грн. - проценти за користування кредитом. Відповідачка [PERSON] була ідентифікована ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт (договір) підписаний позичальницею 25.09.2023 14:08:04 в інформаційно-телекомунікаційній системі одноразовим ідентифікатором - Н479, який був направлений на номер телефону позичальниці [NUMBER] . Згідно повідомлення ТОВ «Пейтек» вих. № 20250930-6271 від 30.09.2025 року на виконання умов договору ТОВ «Селфі Кредит» через АТ «ПУМБ» перерахувало [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] грошову суму 2800,00 грн. З витребуваної судом у Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформації вбачається, що 25.09.2023 року [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 2800,00 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №552184 від 06.01.2023 року відповідачка не здійснила жодної оплати на рахунок кредитора. Оскільки зобов`язання за договором [PERSON] належним чином не виконала, ТОВ «Селфі Кредит» нарахована заборгованість за договором про споживчий кредит №1019704 від 25.09.2023 року в сумі 19432,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 2800,00 грн.; простроченої заборгованості за відсотками - 16632,00 грн. 21.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №21062024, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до боржників ТОВ «Селфі Кредит», зокрема й до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №1019704 від 25.09.2023 року. Зазначене підтверджується копією вказаного договору відступлення права вимоги №21062024 від 21.06.2024 року, актом приймання-передачі реєстру боржників за договором відступлення права вимоги №21062024, витягом з реєстру боржників, платіжною інструкцією № 3392 від 21.06.2024 до договору відступлення права вимоги №21062024 від 21.06.2024 року. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту статей 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач є належним стягувачем заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №1019704 від 25.09.2023 року. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 16.10.2025 року направило [PERSON] претензію, в якій повідомило відповідачку про відступлення права грошової вимоги за договором та необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором. На досудову вимогу про погашення заборгованості, направлену ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на адресу відповідачки, остання не відповіла, заборгованість за кредитним договором не погасила. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5, 6, 12 ч. 1 статті 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Згідно ч. 4, 6, 8, 12 статті 11 Закону № 675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що дії [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит» при укладенні кредитного договору відповідали вимогам ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію». У зв`язку з вище наведеним, суд вважає безпідставними посилання представника відповідачки адвоката Лихачова Р.Б. у відзиві на позовну заяву на те, позивачем не надано доказів того, що [PERSON] заходила на сайт товариства та вводила електронне підтвердження - динамічний пароль, який повинен був бути відправлений на номер її телефону. Доводи представника відповідачки адвоката Лихачова Р.Б. на те, що позивачем не надано підтвердження отримання ліцензії НБУ, яка необхідна для надання фінансових послуг, а тому позивач є неналежним стягувачем, суд також вважає безпідставними, оскільки ці доводи спростовуються наданими позивачем доказами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо правомірності розрахунку заборгованості по процентах за вказаним кредитним договором, суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 3498-ХІ (далі - Закон № 3498-ХІ), відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зазначений Закон № 3498-ХІ набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ХІ, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, якщо договір було укладено раніше 24 грудня 2023 року, то розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 до 20.08.2024 року). Наведені обмеження мають імперативний характер і поширюються на всі договори про споживчий кредит, за якими нарахування процентів здійснювалося після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, незалежно від дати укладення таких договорів. Враховуючи те, що нарахування процентів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1019704 тривало і після 24.12.2023 року, відповідні обмеження підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Після набрання чинності Законом № 3498-ХІ позикодавцем не були враховані вимоги п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року № 296/7213/15 визначено, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Згідно наданої позивачем копії розрахунку заборгованості за договором № 1019704 від 25.09.2023 року [PERSON] має заборгованість за вищевказаним договором в сумі 19432,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 2800,00 грн.; простроченої заборгованості за відсотками - 16632,00 грн.

Outcome: approved