Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних за час невиконання рішення суду. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04.09.2015 [PERSON] позичив у нього 800 доларів та 5400 грн. строком до 04.12.2025 року. Борг не повернув, у зв`язку з чим заочним рішенням Сарненського районного суду від 16.11.2016 року у справі № 572/2254/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено: на його користь стягнуто 29093,76 грн., а також 3 % річних від суми боргу, втрати від інфляції та 551,20 грн. судових витрат, а всього - 29644,96 грн. Станом на 12.09.2016 сума боргу складає 26736 грн. (21336 + 5400) при курсі НБУ на цю дату 26.67 грн за 1 долар. За період з 05.12.2015 по 12.09.2016 втрати від інфляції складають 1737,57 грн. (26736 *1,06499), а 3% річних - 620,19 грн. ( 283/36*3*26736). Загальна сума боргу по договору позики від 04.09.2016 з врахування 3 % річних, втрат від інфляції складає 29093,76 грн. ( 26736+1737,57+620,19). Боржник ухилявся від примусового виконання рішення суду. Лише 04.10.2022 на банківську картку позивача надійшло зарахування коштів на виконання судового рішення від 16.11.2016 в розмірі 29546,96 грн. Стверджує, що між ним та відповідачем договірні правовідносини трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягнення грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач, посилаючись на ст.11 ст.509,524, 533-535 і 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.10.2016 по 24.02.2022 року 16840,56 грн. (26736*1,629883-26736) та 3 % річних - 4335 грн.(26736*3*1973/365/100), що в загальній сумі складає 21175,56 грн. У судове засідання від 24.04.2026 надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду заяви відповідно до закону, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, в зв`язку із неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши позовну заяву та дослідивши надані письмові докази,наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що виникненню спірних правовідносин передувало грошове зобов`язання між сторонами та спір, що виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором позики. З цим позовом позивач звернувся з метою стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні витрати, які нараховано за період невиконання рішення суду. Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 у справі №910/11249/17 виснував, що положення ст.625 ЦК України не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Так, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, зобов`язання, яке виникло між сторонами у справі, виникло саме на підставі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року у справі №572/2254/16-ц, яке набрало законної сили є по суті грошовим зобов`язанням. Так, рішенням Сарненського районного суду від 16.11.2016 (а.с. 19-21) позов [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю. Встановлено, що сума боргу за борговою розпискою від 04.09.2015 складається з 800 доларів США та 5400 грн., що складає 26736 грн. ( 21336+5400). Курс НБУ на цю дату складав 26,67 грн. за 1 долар (26,67*800=21336). Втрати від інфляції за період з 05.12.2015 по 12.09.2016 від суми боргу 26736 складають 1737,57 грн. (26736*1,06499), де 1,06499 коефіцієнт втрат від інфляції за вказаний період відповідно до відомостей Державної служби статистики України. Загальна сума боргу по договору позики з врахуванням 3% річних, втрат від інфляції складає 29093,76 грн. ( 26736+1737,57+620,19). Розрахунок проведено станом на 12.09.2016. Відомості про набрання рішенням суду законної сили 05.12.2016, отримано згідно відомостей, що знаходяться у вільному доступі з Реєстру судових рішень. Згідно ухвали Сарненського районного суду від 30.12.2020, яка набрала законної сили та яка є у загальному доступі було встановлено, що на виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 59230351 з примусового виконання виконавчого листа №572/2254/16-ц від 05 грудня 2016 року, виданого Сарненським районним судом Рівненської області про стягнення 29093,76 грн. боргу, а також 3% річних від простроченої суми по грошовому зобов`язанню, витрат від інфляції по договору позики від 04.09.2015 року та 551,20 грн. судових витрат. Всього 29644,96 грн. Рішення суду від 16.11.2016 виконано фактично 04.10.2022 зарахуванням коштів на банківський рахунок у сумі 29543,96 грн., що підтверджується випискою по надходженню по картці /рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с. 22). Крім того, 12.07.2023 на вказану банківську картку зараховано 51,00 грн. ( а.с 23). Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов вказаного договору позики та про фактичне повернення останнім суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положенням ч.2 ст.625 ЦПК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в межах даної справи, заборгованість повинна стягуватися з урахування трьох процентів річних та індексу інфляції за час прострочення виконання рішення суду. Згідно наданого позивачем розрахунку, нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат проведено за період з 01.10.2016 по 24.02.2022 та обраховано з суми боргу за договором позики 26736 грн. Розмір інфляційного збільшення боргу - 16840,56 грн., 3% річних 4335 грн. Відповідачем зазначений розрахунок не спростовано. Своїх письмових заперечень відповідач суду не надав. Перевіривши розрахунки наведені у позовній заяві, суд погоджується, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення три відсотки річних від простроченої суми та інфляційні збитки за період невиконання рішення суду, проте, не з 01.10.2016 по 24.02.2022, а починаючи з наступного дня, що слідує після набрання рішенням законної сили та по 23.02.2022 включно (кінцева дата застосована судом на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Отже, з врахуванням суми грошового зобов`язання 26736 грн. стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 14904,12 грн. (26736* 1,55745522) та три відсотки річних 4186,04 грн. (26736 *3*1906/365/100). Згідно зі ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1091,89 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial