Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У поданій позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований виконавчим комітетом Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №1, стягнути з відповідачки на його користь судові витрати у зв`язку із розглядом справи. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 12.03.2016 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №1. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2016 року народження. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивачка та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано судді [PERSON] для розгляду. Суддею Русиним М.Г. провадження по справі не відкривалося та цивільну справу до розгляду призначено не було. 14.10.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату Олевського районного суду Житомирської області, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено головуючого суддю Винара Л.В. Судом отримано інформацію з Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідачки по справі [PERSON] . Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області Винара Л.В. від 17.11.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідачканадала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає та просить задоволити. Також, 18.12.2025 року відповідачка ознайомилася з матеріалами справи, що стверджується її власноручним підписом на заяві б/н від 18.12.2025 року. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 12.03.2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №1, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від спільного проживання у шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивачка та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач скористався правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, відповідачка позов визнала та не подала у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивача, викладених ним у позовній заяві. Позивач у поданій до суду позовній заяві запевнив суд про те, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати. Крім цього, позивач, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідачки понесених ним і документально підтверджених судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved