Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 788 664,95 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 24.02.2020 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із Заявою на підписання Заяви-Анкети на отримання банківських послуг, внаслідок чого позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 800 000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. [INFO] позичальник помер, позивачем 18.01.2023 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Дерепа О.В., та 11.10.2023 року отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємцями померлого позичальника є відповідачі. 12.10.2023 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги про погашення кредитної заборгованості, однак борг відповідачами не погашено, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , яка діє від імені малолітнього [PERSON] , [PERSON] , яка діє від імені малолітнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року призначено оціночно-будівельну експертизу та зупинено провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року провадження у даній справи було поновлено для вирішення процесуальних питань. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року провадження у даній справі зупинено до отримання висновку оціночно-будівельної експертизи. 24 грудня 2025 року матеріали справи № 755/16815/23 повернуто у зв`язку із неможливістю проведення експертизи. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 06 лютого 2026 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року прийнято матеріали справи до провадження, відновлено провадження у справі та постановлено подальший розгляд справи без виклику/повідомлення сторін. Відповідачем [PERSON] подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила проти стягнення з відповідачів на користь позивача по 197 166,24 грн. заборгованості в межах вартості успадкованого майна. (Том 1 а.с. 136-138) Крім того, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано письмові пояснення, відповідно до яких зазначено про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення із вимогою до спадкоємців боржника, тому просить в позові відмовити, застосувавши строк позовної давності. (Том 1 а.с. 206-213, 214-218) Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» подано заперечення проти тверджень представника [PERSON]. про пропуск шестимісячного строку звернення з вимогою до спадкоємців кредитора та представником зауважено про подачі даного позову в межах строку позовної давності. (Том 2 а.с. 85-87, 94-97) Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на відзив, яким підтримано вимоги позовної заяви з підстав, що містить її зміст (Том 1 а.с. 152-154) Відповідачем [PERSON] письмового відзиву на позовну заяву не подано, однак матеріали справи містять чисельні письмові пояснення відповідача, відповідно до яких відповідач проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] письмового відзиву на позовну заяву не подано. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що 24.02.2020 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із Заявою на підписання Заяви-Анкети на отримання банківських послуг, внаслідок чого позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 800 000,00 грн., що також підтверджено Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» та випискою по рахунку боржника. (Том 1 а.с. 65, 66, 67, 68, Том 2 а.с. 224-250, Том 3 а.с. 1-46) Для користування кредитним картковим рахунком Позичальник отримав кредитні картки (Том 1 а.с. 69) Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5 Договору, на підставі яких Позичальник при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.44 Договору - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Пунктом 1.1.5.1. Договору передбачена можливість зміни та доповнення Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, про що Банк повідомляє Клієнтів щодо внесених змін шляхом використання будь-якого з наступних каналів: розміщення інформації на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua; розміщення інформації у відділеннях Банку; смс-повідомлення на фінансовий номер телефону Клієнта; повідомлення на електронну пошту Клієнта; інформування у Системі «Приват24» або «Приват24 для бізнесу»; IVR-дзвінки; повідомлення через банкомати та термінали самообслуговування; месенджери (Telegram, Viber та ін.), шляхом направлення листа поштою тощо. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.6.5 Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п. 2.1.1.3.1. Договору погашення кредиту та процентів здійснюється наступними шляхами: договірним списанням - Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання); внесенням Клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Таким чином, у разі відсутності коштів на рахунках, Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язковий платежу. Згідно до п. 2.1.1.3.2. Договору Мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань Позичальника, розрахованих в процентах від загальної заборгованості, які щомісяця повинен сплачувати Клієнт протягом строку кредиту . П. 2.1.1.3.1 Договору в разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі. Згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". За даними виписки по рахунку [PERSON] від 11.10.2023 року, від 23.05.2024 року заборгованість останнього перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором від 24.02.2020 року становить 788 664,95 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. (Том 1 а.с. 9-15, 16-64, Том 2 а.с. 163 зв. - 211, Том 3 а.с. 50-104, 109-160) [INFO] [PERSON] , [INFO], помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Генеральним управлінням зі справ громадянського стану Міністерства внутрішніх справ та муніципалітетів Ліванської Республіки від 03 серпня 2022 року, актовий запис № 2303. (Том 1 а.с. 72) 21.09.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерепа О.В. заведено спадкову справу № 12/2022 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . (Том 1 а.с. 76) 10.01.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дерепа О.В. письмову претензію вимогу в порядку ст. 1281 ЦК України про включення кредиторських вимог Банку в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого [PERSON] про наявність заборгованості перед Банком в сумі 788 664,95 грн. (Том 1 а.с. 74, том 4 а.с. 62) 09.02.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерепа О.В. повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» про неможливість надати Банку інформацію про спадкоємців та про невиконання вимог Банку про надіслання претензії спадкоємцям. (Том 4 а.с. 70) 22.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерепа О.В. виконано вимогу за ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року у справі № 752/12714/23 за заявою АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення доказів та надіслано до суду копії документів зі спадкової справи померлого [PERSON] , а також повідомлено, що спадщину прийняли: [PERSON] , яка діє від імені малолітнього [PERSON] , [PERSON] , яка діє від імені малолітнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Том 4 а.с. 95-96, 97) 11.10.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслано на адресу спадкоємців [PERSON] , яка діє від імені малолітнього [PERSON] , [PERSON] , яка діє від імені малолітнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] листи-претензії про погашення перед Банком заборгованості спадкодавця в сумі 788 664,95 грн. (Том 1 а.с. 80, 81, 82, 83) Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2023 року співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.02.2016 року та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.05.2023 року по частині кожен. (Том 4 а.с. 107, 125, 161, 163, 167) 20.12.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерепа О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , свідоцтва про право на спадщину на 3/8 частки квартири на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ще не видані. (Том 4 а.с. 172) За даними Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 05.04.2024 року оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 2 372 065,19 грн. (Том 2 а.с. 113-115) Згідно Листа АТ КБ «ПриватБанк» від 11.09.2023 року № 20.1.0.0.0/7-230802/47957, між [PERSON] та Банком було укладено Договір користування сеймовою скринькою № 020 Референс договору 20080819000349 від 06.08.2008 року за плату на певний строк. На виконання вимог нотаріуса 04.09.2023 року Банком було здійснено розкриття сеймової скриньки; при розкритті сеймової скриньки цінностей не було виявлено. (Том 4 а.с. 187) Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України ). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зі статтею 1281 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Застосування статті 1281 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) неодноразово перебувало предметом перегляду Верховного Суду. Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані. Відповідно до положень частини першої статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №609/1231/19. Згідно висновку Верховного суду, наведеного у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує висунуті вимоги кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого. Приписи статті 1281 ЦК України не містять особливих застережень щодо порядку задоволення вимог кредитора у разі, якщо смерть боржника настала після пред`явлення позову до нього під час розгляду судової справи. Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. Кредитор може пред`явити вимоги безпосередньо спадкоємцям або через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Непред`явлення кредитором вимог до спадкоємців у встановлені законом строки призводить до втрати права вимоги та можливості судового захисту такого права. (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц) Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. (постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже, мета доказування - з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved