Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

30.12.2025 р. представник ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» Титаренко В.В. звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» (місцезнаходження за адресою: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41, код ЄДРПОУ 39508708) заборгованість за Кредитним договором № 014-RO-82-247181589 від 24.12.2023 року в розмірі 52417,69 гривень; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» судові витрати, а саме 3028,00 гривень судового збору та 7500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач послався на те, що 24.12.2023 між AT «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-247181589, відповідно до якого Банк надає Клієнту послугу споживчого кредиту «Кредит готівкою», для надання послуги споживчого кредиту Банк відкриває Клієнту поточний рахунок «Для виплат» в гривнях на умовах пункту 5 Заяви-Договору Кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису Позичальника. Відповідно до умов Кредитного договору, з Дати надання Кредиту, Банк зобов`язався надати Клієнту Кредит у сумі 45894,95 грн, а Клієнт зобов`язався повернути Банку Кредит та сплатити проценти проценти за його користування. Строк кредиту становить 72 місяці, з 24.12.2023 по 24.12.2029. Проценти складають 51,90% річних. Банк виконав свої зобов`язання надав кредитні кошти. 20.02.2024 АТ «Райффазен Банк» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» уклали договір відступлення права вимоги №114/2-67-F, за умовами якого до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №014-RO-82-247181589 від 24.12.2023. Відповідач порушив свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 52417,69 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 43996,63 грн; заборгованості за процентами у розмірі 8421,06 грн. В силу вимог ст.14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду 30.12.2025 року визначено головуючу по цій справі суддю Вжещ С.І. З метою визначення підсудності суддею Вжещ С.І. 05.01.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» було зроблено запит про місце реєстрації [PERSON] . Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2205120 від 05.01.2026 року особу [PERSON] не знайдено. 05.01.2026 року в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України суд звернувся до голови Новобузької об`єднаної територіальної громади Баштанського району Миколаївської області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання [PERSON] . 13.01.2026 року судом отримано відповідь про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15.01.2026 року прийнято та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11:30 годині 11.02.2026 року. Ухвалою суду від 11.02.2026 на підставі пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України відкладено судовий розгляд по справі на 25.02.2026 о 10:30 годині. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом останній направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи, у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судові засідання 11.02.2026 року та 25.02.2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди представника позивача, вирішено розгляд справи проводити в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.12.2023 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] була укладена Заява-Договір №014-RO-82-247181589, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит в сумі 45894,95 грн., на строк 72 місяці, процентна ставка за користування кредитом фіксована та складає 51,90 % річних. АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти. Вказана обставина підтверджується випискою по рахунку відповідача за період з 24.12.2023 по 19.08.2024. З вказаної виписки також вбачається, що відповідач користувалася кредитним лімітом, періодично здійснював платежі щодо погашення заборгованості за кредитним договором. 20.02.2024 АТ «Райффайзен Банк» (перейменовано з «Райффайзен Банк Аваль») та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» уклали договір відступлення права вимоги №114/2-67-F, за умовами якого до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №014-RO-82-247181589 від 24.12.2023. На підтвердження переходу прав вимоги позивач надає договір відступлення прав вимоги №114/2-67-F від 20.02.2024, реєстр боржників до договору відступлення прав вимоги №114/2-67-F, а також платіжну інструкцію № 1971 на підтвердження оплати за договором відступлення прав вимоги. Згідно розрахунку заборгованості за договором №014-RO-82-247181589 від 24.12.2023 станом на 19.08.2024 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 52417,69 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 43996,63 грн; заборгованості за процентами у розмірі 8421,06 грн. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами Договір №014-RO-82-247181589 від 24.12.2023, відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК України встановлює принцип обов`язковості виконання договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до кредитного договору надало відповідачу [PERSON] кредит, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість за кредитним договором №014-RO-82-247181589 від 24.12.2023 в розмірі 52417,69 гривень необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «СІТІ ФІНАНС», як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «Фінансова Компанія «СІТІ ФІНАНС», не довів відсутність заборгованості. Таким чином позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «СІТІ ФІНАНС» про стягнення заборгованості у розмірі 52417,69 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено статтею 27 зазначеного Закону. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7500,00 грн., які підтверджуються: договором про надання правничої допомоги №26/11/2025 від 26.11.2025 року; замовленням №1589 до Договору про надання правничої допомоги №26/11/2025 від 27.11.2025 року; актом виконаних робіт від 27.11.2025 року; платіжною інструкцією № 2949 від 28.11.2025 року. З огляду на умови договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 7500,00 гривень є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Відповідач клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved