Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

27.11.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «БІЗПОЗИКА») звернулось до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2020 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» було направлено відповідачу [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №119492-ДН1-001 про надання кредиту. 24.07.2020 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №119492-ДН1-001, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони, ТОВ «БІЗПОЗИКА» направили [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону [NUMBER] (який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), та який відповідачем було введено/відправлено. З урахуванням викладеного, 24.07.2020 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та відповідачем було укладено договір №119492-ДН1-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000,00 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.13422105 процентів за кожен день користування кредитом. В пункті 3 Договору кредиту сторонами погоджено «Графік платежів». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 30.10.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 19 758,27 грн., з яких: 12 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 7 758,27 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 0 грн. - сума прострочених платежів за комісією; 0 грн. - сума заборгованості по штрафам. На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.01.2026 року відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачеві роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву (а.с.58-59). Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та судової повістки на електронну адресу, зазначену в позові. Згідно тексту позовної заяви, просять розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.18). Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення на останню відому адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та судової повістки з рекомендованим повідомленням, про що свідчить поштовий конверт (а.с.62), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за відсутністю адресата за вказаною адресою. В матеріалах справи також наявні докази відправлення відповідачу копії позову з додатками, про що свідчить номер відправлення (ШКІ) №0505504904185 (а.с.53 зворот). Крім того, судом було опубліковано на сайті Судової влади України оголошення про час та місце розгляду даної справи. Відповідач своїм правом на підготовку відзиву на позовну заяву не скористався, а тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, та у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, 24.07.2020 між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] був укладений договір №119492-ДН1-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який був підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 26-30). ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G4265 на номер телефону, зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті (а.с.31). Відповідач ним скористався для укладення договору з позивачем. Відповідно до пунктів 2.3, 2.6 Договору ТОВ «БІЗПОЗИКА» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит на таких умовах: сума кредиту - 12 000 грн., строк кредитування - 8 тижнів, фіксована процентна ставка в день - 1.13422105 %, термін дії Договору до 18.09.2020 року. Фактичне перерахування коштів за кредитом підтверджується платіжним дорученням №19165 від 24.07.2020 року, з якого вбачається, що 24.07.2020 року об 11:04:20 год. на платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк», рахунок [NUMBER] перераховано 12 000,00 грн. за кредитним договором №119492-ДН1-001 (а.с. 36). Згідно з наданими позивачем розрахунків, [PERSON] станом на 30.10.2025 року жодного платежу на погашення кредиту не здійснив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 19758,27 грн., з яких: 12 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 7 758,27 грн. - сума прострочених платежів по процентах (а.с. 23). Отже, суд встановив, що відповідач порушив визначені умови Договору і не повернув кредит позивачу, та не сплатив проценти за його користування у повному обсязі. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Так, згідно із статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Оскільки кредитний договір, укладений на сайті позикодавця, [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором G4265, то можна стверджувати, що договір був укладений належним чином у встановленому чинним національним законодавством порядку. Без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором та здійснення входу до особистого кабінету відповідачем на веб-сайті позивача, такий договір не був би належним чином укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (пункти 1 та 3 частини 1статті 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов висновку про те, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим позивач набув право вимагати повернення суми кредиту та сплати процентів. Розрахунок заборгованості перевірено судом на відповідність умовам договору та вимогам закону, і порушень не встановлено. Іншого розрахунку заборгованості [PERSON] не надав та існуючого розрахунку жодним чином не спростував. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved