Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача Демидівської селищної ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [INFO] , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначила про те, що з 2015 року проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили відпочинок у колі друзів та родичів. [PERSON] утримував та забезпечував сім`ю, проживав разом з [PERSON] в м. Києві, піклувався про її матір та сина, матеріально їх забезпечував. Після повномаштабного вторгнення Російської Федерації до України [PERSON] був мобілізований до Збройних Сил України. 29 листопада 2024 року страшна звістка сколихнула її родину, оскільки з [INFO] матері [PERSON] [PERSON] надійшло сповіщення сім`ї №36875, згідно якого [PERSON] , [INFO] , під час виконання обов`язків, пов`язаних із захистом Вітчизни, зник безвісти в н.п. Торецьк, Покровського району Донецької області. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає про те, що 21 січня 2025 року вона звернулася до Демидівської селищної ради із заявою щодо надання матеріальної допомоги їй, як дружині (цивільній) безвісти зниклого військовослужбовця, що опинилася у складних життєвих обставинах. Листом від 27 січня 2025 року №03-13/165 Демидівська селищна рада повідомила, що згідно Положення «Про надання матеріальної допомоги громадянам за їх особистими зверненнями до Демидівської селищної ради» №1542 від 13 січня 2025 року не передбачена виплата матеріальної допомоги сім`ям зниклих безвісти. Таким чином, існує спір про право визнання за позивачем [PERSON] статусу дружини [PERSON] , оскільки Демидівська селищна рада відмовляє їй в наданні матеріальної допомоги, як дружині військовослужбовця, який зник безвісти. З вказаних підстав, позивач [PERSON] у позовній заяві просила встановити факт проживання однією сім`єю її, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Представник позивача [PERSON] адвокат Альонова М.Б. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача адвокат Альонова М.Б. повідомила, що позивач [PERSON] , вважає, що як член сім`ї зниклого безвісти [PERSON] , має право на грошові виплати, але відповідач Демидівська селищна рада вказаної обставини не визнає, а тому відповідач відмовив позивачеві у належних грошових виплатах. Оскільки, позивач [PERSON] спілкується з побратимами [PERSON] та з їх слів позивачеві відомо, що [PERSON] міг загинути, а у випадку підтвердження таких обставин, позивач має намір звертатися для виплати їй одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просить встановити факт спільного її проживання з [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Представник відповідача Демидівської селищної ради на розгляд справи не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був провідомленим з дотриманням вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відзиву на позовну заяву чи письмових пояснень по суті позовних вимог позивача Демидівською селищною радою до суду не подано. Третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] на розгляд справи не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена з дотриманням вимог ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [INFO] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомленим у встановленому порядку. Суд, вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується та повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи та дослідженні доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено в п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2020 року в справі № 686/8440/16-ц. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» - членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як встановлено судом, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та її, [PERSON] , без реєстрації шлюбу. Встановлення такого факту для позивача [PERSON] має юридичне значення, оскільки, як член сім`ї [PERSON] , який вважається зниклим безвісти, позивач має намір доводити право на отримання грошових виплат. Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 року, визначено, що до членів сім`ї військовослужбовців віднесено дітей до 18 років (або до 23 років, якщо вони навчаються за денною формою), одного із подружжя (дружина або чоловік), які не одружилися вдруге, батьки, інші утриманці. При цьому виплата одноразової грошової допомоги здійснюється особам зазначеним у п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як встановлено із змісту сповіщення сім`ї зниклого безвісти №36875 (а.с. 15) [PERSON] було сповіщено про те, що її син [PERSON] зник безвісти 6 листопада 2024 року в н.п. Торецьк, Донецької області, захищаючи суверенітет та незалежність України. 24 січня 2025 року [PERSON] звернулася до Демидівської селищної ради з заявою в якій просила надати їй матеріальну допомогу у зв`язку з визнанням безвісти зниклим її чоловіка [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Згідно повідомлення Демидівської селищної ради Рівненської області №03-13/1658 від 27 січня 2025 року (а.с. 17) Виконавчий комітет Демидівської селищної ради повідомив [PERSON] про те, що матеріальна допомога жителям селищної ради виплачується згідно положення «Про надання матеріальної допомоги громадянам за їх особистими зверненнями до Демидівської селищної ради» №1542 від 13 січня 2025 року. Даним положенням не передбачена виплата матеріальної допомоги сім`ям зниклих безвісти військовослужбовців. Згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року в справі № 558/239/14-ц (а.с. 11), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Разом з тим, із змісту рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року в справі № 558/239/14-ц (а.с. 11) встановлено, що [PERSON] має двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Члени сімей військовослужбовців в Україні мають право на кілька видів грошових виплат залежно від статусу військового (загиблий, зниклий безвісти, полонений або чинний службовець). При цьому, грошові виплати здійснюються з урахуванням членів сім`ї військовослужбовця, зокрема, неповнолітніх дітей військовослужбовця, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги, незалежно від змісту особистого розпорядження військовослужбовця. Проте, позивачем до участі у справі не залучено неповнолітніх дітей [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із положень статті 48 ЦПК України слідує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 50 ЦПК України). Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі №642/6181/16-ц). Водночас у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Так, в ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] до суду звернулася з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та її, [PERSON] , без реєстрації шлюбу, оскільки встановлення такого факту необхідне їй для набуття права на отримання грошових виплат, як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця. Проте, право на отримання грошових виплат, як члени сім`ї військовослужбовця мають [PERSON] (третя особа по справі) та неповнолітні діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , які позивачем не були залучені до участі у справі, як співвідповідачі, але мають відповідати за позовом, оскільки позовні вимоги позивача можуть впливати на їх права. Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення чи відмову у задоволенні по суті спору. Пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові. Вирішення позову з неналежним складом відповідачів не може мати наслідком встановлення судом обставин справи по суті та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав. Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки позов пред`явлено позивачем до неналежного відповідача та позивачем не залучено необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Відповідно до ст.ст. 13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed