Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

27 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7118411, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., на строк 360 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% на день (стандартна процентна ставка), або 0,01 % на день (знижена процентна ставка). Позивач вказує, що набув право вимоги за цим договором на підставі договору факторингу. На думку відповідача, позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, станом на день подачі позову заборгованість за договором становить 20 721 грн, з яких сума кредиту 5000 грн, сума процентів за користування кредитом 7661,5 грн., нараховані позивачем проценти за 81 календарних днів - 8 059,50 грн. З наведених вище підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 20 721,00 грн. Окрім того, позивач просить суд на підставі частини десятої статті 265 ЦПК України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги визнав в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 5 000,00 грн. Щодо нарахування відсотків за кредитом заперечив, оскільки на час видачі кредиту він проходив військову службу за контракт та брав безпосередню участь у відсічу збройної агресії російської федерації, а тому, в силу положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звільнений від їх сплати. Позивач у письмовій відповіді на відзив вказав, що в матеріалах справи відсутні належні докази проходження служби відповідачем на час видачі кредиту. Окрім того зазначає, що відповідач не звертався до кредитор із доказами наявності у нього статусу військовослужбовця. У судове засідання представник позивача не прибув, але у позові просить суд слухати справу за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині вимоги позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7118411, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., на строк 360 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% на день (стандартна процентна ставка), або 0,01 % на день (знижена процентна ставка). Позивач набув право вимоги за цим договором на підставі договору факторингу. Позивач обліковує за відповідачем заборгованість у загальному розмірі 20 721 грн, з яких сума кредиту 5000 грн, сума процентів за користування кредитом 7661,5 грн., нараховані позивачем проценти за 81 календарних днів - 8 059,50 грн. Крім того з наданих відповідачем доказів слідує, що у період з 16 грудня 2022 року по 27 червня 2025 року проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України. Окрім того, відповідач з вересня 2025 року має статус ветерана війни учасника бойових дій (а.с.35). Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки відповідач не надав доказів погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 5 000,00 грн необхідно задовольнити. Що стосується вимог про стягнення процентів за кредитом, суд зазначає таке. Частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакцій, чинній на час укладення кредитного договору) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. В даному випадку відповідач, хоча проходив військову службу за контрактом, але брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заході, а тому на нього також поширюються пільги, передбачені Частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Кредитний договір був укладений, а відсотки за ним нараховані, саме в період перебування відповідача на військовій службі та здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення договірних відсотків за кредитом необхідно відмовити. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні частково, і саме в тій частині, яку визнав відповідач, на користь позивача слід присудити судовий збір пропорційно задоволеним вимог, що становить 584,52 грн (2 422,40 х (5 000 / 20 721)), з яких: 1) 50%, або 292,26 грн стягнути з відповідача на користь позивача; 2) 50%, або 292,26 повернути позивачу з Державного бюджету України. Також позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Однак суд вважає ці витрати необґрунтовано завищеними, з таких міркувань. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial