Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 17.07.2007 та зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що 17.07.2007 між нею та відповідачем укладено договір № KGLWG101580014 про надання кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії для придбання житла в розмірі 60600,00 грн. та 13635,00 на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості на строк з 17.07.2007 по 16.07.2027. На забезпечення виконання кредитного договору між нею та відповідачем укладено іпотечний договір від 17.07.2007 за яким позивачка передала в іпотеку банку належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Зазначає, що рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2012 у справі № 1117/945/12 іпотечний договір від 17.07.2007 укладений між позивачкою та відповідачем було визнано недійсним, а саме в частині зроблених у ньому дописок та виправлень. У лютому 2009 року позивачка отримала від банку лист № 20.1.3.2/6-34462 від 31.12.2008 про підвищення ним в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором до 27,42% річних. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 визнано незаконними дії банку щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором та зобов`язано банк здійснити перерахунок коштів зарахованих ним в рахунок погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки. Рішення суду банк не виконав, кошти сплачені нею не перерахував, оскільки із зазначеним рішенням суду банк так і не погодився, про що зазначив у листі № 30.1.0.0/2-101013/1842 від 14.10.2010. На виконання рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13.04.2010 банк вручив позивачці письмове повідомлення № 812 від 06.05.2010 про дострокове погашення кредиту в повному обсязі за кредитними договорами № KGLWG101580014 від 17.07.2007 та № KGLWG201580014 від 17.07.2007 в 30 денний термін з дати одержання відповідного повідомлення. У вересні 2012 банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки належний позивачці житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007. Постановою Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 397/348/14-ц банку відмовлено у задоволенні позову. У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до банку про визнання припиненою іпотеки у зв`язку із розірванням кредитних договорів. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2014 по справі № 397/114/14-ц у задоволенні позову відмовлено. 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 17628 про стягнення з позивачки на користь банка заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 за період 3703 днів (з 17.07.2007 по 05.09.2017 на загальну суму 589606,36 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 61015,54 грн., за відсотками 164550,56 грн., з пені та комісії 2191,68 грн., штрафу (фіксована сума) 250,00 грн., штрафу (відсоток від суми заборгованості) 28064,59 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2019 зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 26 жовтня 2020 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 (за тілом кредиту) в розмірі 610015,54 грн. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 25.11.2021 по справі № 397/1377/20 у задоволенні позову банку відмовлено. Зазначає, що 08.10.2024 повністю сплачено заборгованість за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007, яка виникла станом на змінену банком кінцеву дату виконання зобов`язання за кредитним договором (04.06.2010) згідно письмового повідомлення № 812 від 06.05.2010, що підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки № 0.0.3928574801.1 від 08.10.2024, № 0.0.3928569807.1 від 08.10.2024, № 0.0.3928563951.1 від 08.10.2024, № 0.0.3928557362.1 від 08.10.2024, та «Розрахунком заборгованості за договором № KGLWG101580014 від 17-07-2007, укладеного між відповідачем та нею. Також, 01.08.2025 вона звернулася до банку із заявою про надіслання нотаріусу повідомлення про погашення кредиту за кредитним договором з метою подальшого проведення державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони відчуження житлового будинку. Зазначену заяву банком залишено без розгляду. Вказує на те, що починаючи з дати внесення платежів та їх зарахування на рахунок відповідача, а саме, з 08.10.2024, зобов`язання за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 вважає припиненими та за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, яка б входила до складу основного зобов`язання забезпеченого іпотекою, припиненою вважається також іпотека за іпотечними договором від 17.07.2007. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна (житлового будинку) за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007, створює перешкоди в реалізації нею права на розпорядження відповідним майном, які можуть бути усунуті судом у спосіб визначений нею у позовній заяві. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву (а.с. 61-62). 16.02.2026 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» на позову заяву, в якому відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою, позовні вимоги незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що 17.07.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанком» та [PERSON] укладений кредитний договір № KGLWG101580014 згідно якого позичальниці банк надав кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 15150,00 грн. на термін до 16.07.2027 включно, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами та інших платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і позивачка уклали договір іпотеки, посвідчений 17.07.2007 нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. за реєстром № 803. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 68,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 14.07.2007 приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. за реєстром № 780. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 78 633,00 грн. Таким чином, термін дії кредитного договору та нарахування процентів за користування кредитними коштами, визначений сторонами до повного виконання зобов`язань за кредитним договором з повним погашенням кредиту, що відповідає положенням ст.ст. 251, 252 ЦК України з отриманням позичальником від банка документу в порядку ст. 545 ЦК України як підтвердження виконання ним боргових зобов`язань. Позивачка помилково вважає, що сплативши у жовтні 2024 суму заборгованості за кредитним договором, яка мала місце на травень 2010 року, то її зобов`язання позичальниці припинилися, як й припинилися зобов`язання за іпотечним договором. Сплата лише частини боргу (як її на власний розсуд розрахувала позивачка) не припиняє основне зобов`язання. Відповідно, іпотека як похідне зобов`язання залишається дійсною до повного розрахунку (ст. 17 ЗУ «Про іпотеку»). Позивачка помилково вважає, що самостійне визначення нею суми боргу та її сплата звільняє майно від іпотеки. Станом на 11.02.2026 остання має заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 227222,78 грн. з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 27381,95 грн.; прострочена заборгованість за відсотками у розмірі - 199840,83 грн. Позивачка не надала жодного документу щодо відсутності заборгованості за кредитним договором. Попередні судові рішення лише встановили незаконність одностороннього підвищення ставки або відмову у стягненні через процесуальні моменти (наприклад, строки давності), але вони не визнали зобов`язання припиненим. Наявність боргу у 227222,78 грн. підтверджується розрахунком заборгованості. Враховуючи викладене, зобов`язання [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 не припинилися та існують до сьогодні на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1050 ЦК України. Звертає увагу суду, що жодних документів, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку не надано. У той час, позовна заява підписана самою позивачкою та інформації щодо особи, яка здійснює захист її інтересів також немає. Враховуючи зазначене, вважає, що відшкодування очікуваних позивачкою витрат у розмірі 20000.00 грн. не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності та справедливості, та просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 84). Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 65а). За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відтак, справа розглядається за правилами спрощеного провадження на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. 17.07.2007 між позивачкою та відповідачем укладено кредитний договір № KGLWG101580014 (а.с. 8-13). Виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором забезпечено іпотекою нерухомого майна житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . Іпотечний договір укладено 17.07.2007 та посвідчено приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Котляренком Ю.І. (а.с. 14-18). Також, 17.07.2007 між позивачкою та відповідачем укладено договір купівлі продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . Вказаний договір 17.07.2007 посвідчено приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Котляренком Ю.І. (а.с. 19-20). Факт укладання договорів сторонами не заперечується. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 453520918 сформованої 25.11.2025, зареєстровано 17.07.2007 14:03:06 за № 5314341 реєстратором: приватний нотаріус Котляренко Ю.І., 27300 Кіровоградська обл., Кропивницький р., сщ. Олександрівка, вул. Садова, 28, запису про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 5314341. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2012 у справі № 1117/945/12 цивільний позов [PERSON] задоволено частково: визнано недійсним Іпотечний договір від 17 липня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 804, в частині внесених змін в п. 2 Договору: дописка номеру договору «WG № 101580014», виправлення суми кредиту з «60000 гривень 00 копійок» на «75750 гривень 00 копійок», виправлення розміру щомісячного платежу з «978 гривень 12 копійок» на «1222 гривні 65 копійок». Відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації заборони відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання правочину частково недійсним та відновлення порушеного права. Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13.04.2010 у справі № 2-848/10 позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кіровоградської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007 із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п. 7.1 кредитних договорів № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007, що укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (а.с. 24-26). Листом від 14.10.2010 відповідач серед іншого повідомив позивачку, що у зв`язку з істотними змінами ситуації на фінансовому ринку України у 2009 році ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом на одностороннє збільшення розмірів відсоткової ставки. Зважаючи на те, що ці дії були передбачені кредитним договором та відповідають діючому законодавству, ПАТ КБ «ПриватБанк» не може погодитись із рішенням суду щодо законності збільшення відсоткової ставки, тому будуть оскаржувати це рішення в установленому законом порядку (а.с. 27). Листом від 06.05.2010 повідомлено, що на підставі ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, - звернення стягнення на передані в іпотеку, згідно іпотечного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007, житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. На підставі ст. 1050 ЦК України, ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України та умов договору, - вимагає: повернути суму кредиту, виданого згідно кредитного договору № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007, в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тридцятиденний термін з дати одержання цього повідомлення. Загальна сума заборгованості за кредитом, нарахованими процентами, комісією та штрафними санкціями станом на 29.04.2010 складають 95705,44 грн. Попереджено про намір банку звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу нерухомості на основі договору іпотеки, що укладений з «ПриватБанком». Чинне законодавство України дозволяє банку здійснювати продаж предмету іпотеки без згоди іпотекодавця. У випадку невиконання цієї вимоги, вимагали в тридцятиденний строк з дня отримання цього повідомлення звільнити надане у заставу житлове приміщення та передати ключі для можливості показу нерухомості покупцям. У разі відмови добровільно звільнити предмет застави, банком будуть проведені роботи по заміні вхідних дверей. Отож, у разі непогашення заборгованості, банком буде використане право згідно законодавства України реалізувати нерухомість в позасудовому порядку, ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що відповідно до пункті договору іпотеки № KGLWG101580014 від 17.07.2007 та ст. 38 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003, має намір укласти договір купівлі продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Постановою Верховного Суду заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Олександрівський районний сектор Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області, Служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації Кіровоградської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, - відмовлено (а.с. 29-34). Позивач зверталася до суду з позовом, в якому просила визнати припиненою з 18.04.2011 іпотеку житлового будинку, за іпотечним договором від 17 липня 2007 року, що був укладений між позивачем та відповідачем та зареєстрованиий в реєстрі за № 803, а також визнати припиненим з 18.04.2011 іпотечний договір від 17 липня 2007 року, що був укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований в реєстрі за № 803. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2014 у справі № 397/114/14-ц в задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 35-36). 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 17628 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року за період - 3703 днів (з 17.07.2007 по 05.09.2017) на загальну суму - 589606,36 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 61015,54 гривень, за відсотками - 164550,56 гривень, з пені та комісії - 2191,68 гривень, штрафу (фіксована сума) - 250,00 гривень, штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 28064,59 гривень. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 757/22970/18-ц позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 17628 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17 липня 2007 року (а.с. 37-40). У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] та просило стягнути на свою користь заборгованість в розмірі 61015,54 грн. № KGLWG101580014 від 17.07.2007 та судові витрати. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено. Рішенням Кропивницького апеляційного суду від 25.11.2021 апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. При вирішенні справи судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись до суду із заявою про застосування строку позовної давності, відповідач вказувала, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором банк надіслав [PERSON] повідомлення від 06.05.2010 № 812 про дострокове погашення кредиту в повному обсязі за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2010 (а. с. 42-48). На підтвердження вказаних доводів, відповідачем було надано до суду першої інстанції копію повідомлення від 06.05.2010 № 812, в якому банк просив [PERSON] повернути суму кредиту, виданого згідно кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007, в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, загальна сума яких складає 95705,44 грн. в тридцятиденний термін з дати одержання цього повідомлення (а.с. 58). У зв`язку зі зміною строку та умов виконання основного зобов`язання, банк мав звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, починаючи з 04 червня 2010 року. Останнім днем звернення до суду про стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором було 04 червня 2013 року. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та розпочинає перебіг позовної давності. У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором позивач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 06 травня 2010 вимогу відповідачці про дострокове повернення всієї суми кредиту, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Враховуючи, що відповідачкою подано до суду першої інстанції письмову заяву про застосування строку позовної давності, та враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про повернення кредитних коштів, поновити який банк не просив, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску строків позовної давності (а.с. 41-45). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно розрахунку заборгованості за договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] , станом на 28.04.2011 становить: заборгованість за кредитом 59702,23 грн., в т.ч. простроч. тіло 59702,23 грн., заборгованість за відсотками 29077,30 грн., в т.ч. простроч. відс. 29077,30 грн., заборгованість з комісії 2381,74 грн., в т.ч. простроч. ком. 2381,74 грн., заборгованість з пені 9850,09 грн., Всього заборг, за кредитом 100741,36 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., разом 106028,43 грн. (а.с. 46-48). Позивачкою 08.10.2024 здійснено платіж з призначенням: погашення боргу за тілом кредиту по кредитному договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 на суму 58994,73 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3928569807.1 від 08.10.2024. Крім цього, 08.10.2024 позивачкою здійснено платіж з призначенням: погашення залишку боргу по відсотках за користування кредитом по кредитному договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 на суму 17911,40 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3928574801.1 від 08.10.2024. Також, 08.10.2024 позивачкою здійснено платіж з призначенням: погашення залишку боргу по пені за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 на суму 581,82 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3928557362.1 від 08.10.2024. А також, 08.10.2024 позивачкою здійснено платіж з призначенням: погашення залишку боргу з комісії за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 на суму 1015,76 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3928563951.1 від 08.10.2024 (а.с. 49-52). 01.08.2025 позивачка звернулася до відповідача з заявою в якій у зв`язку з повним погашенням заборгованості за основним зобов`язанням забезпеченим іпотекою просила видати довідку про повне погашення кредиту за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк». Також, позивачка просила надіслати нотаріусу повідомлення про погашення кредиту за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою проведення державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони відчуження будинку (а.с. 50). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 41 Конституції України гарантує,що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу положень ст.ст. 509, 526, 546, 573, 599 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, іпотекою нерухомого майна. Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється згідно із Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ст. 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяження це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Таке передбачено й частиною першою статті 593 ЦК України. У позовній заяві позивачка посилається на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку зі спливом позовної давності після погашення повної суми заборгованості. Слід зазначити, що зобов`язання за кредитним договором припиняються їх належним виконанням, а Законом України «Про іпотеку» визначено вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Колегія суддів Верховного Суду у постанові у справі № 757/32377/15- ц, ухваленої 06.03.2019, погодилась із висновком апеляції та вказав, що виходячи зі ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Суд може визнати причини пропущення строку позовної давності поважними і також задовольнити такий позов. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним (здійсненим за наявності достатньої правової підстави), установлюючи для такої особи заборону вимагати повернення виконаного. Цивільний кодекс не визначає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Пропущення позовної давності не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Суд зазначає, що за загальним правилом зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Тому, суд відхиляє такі доводи позивачки, оскільки сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Крім того, Законом України «Про іпотеку» також не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Також, слід зазначити, що сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16, провадження № 61-35327св18, від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16-ц, провадження № 61-33814св18, від 01 липня 2020 року у справі № 727/11061/18, провадження № 61-9980св19. Виходячи зі змісту ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. За загальним правилом зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 у справі № 757/32377/15-ц. Позивачкою до позовної заяви додано квитанції від 08.10.2024 про сплату заборгованості на загальну суму 78 453,71 грн., разом з тим представником відповідача подано розрахунок заборгованості за період з 17.07.2007 по 11.02.2026 в якому враховано сплату позивачкою вказаної суми та згідно з яким заборгованість станом на 11.02.2026 становить: за кредитом - 27381,95 грн., за відсотками - 199840,83 грн. Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачкою не здійснено погашення кредиту в повному обсязі, будь яких правових підстав для припинення іпотеки не має, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати слід віднести за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed