Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом про зобов`язання відповідача провести приватизацію квартири за відсутністю ордеру на вселення. В позові зазначили, що з 1984 та 1985 років вони проживають у квартирі [ADDRESS] . Оскільки квартира є неприватизованою, тому вони звернулися із заявою до Ярмолинецької селищної ради про приватизацію вказаної квартири. Однак, 16 грудня 2025 року Ярмолинецька селищна рада відмовила їм у приватизації квартири через відсутність ордера. Відсутність у них документів, на підставі яких вони були вселені до квартири, позбавляє їх права приватизувати своє житло. Тривале проживання у зазначеній квартирі є достатньою підставою вважати дане житло належним їм. Приватизувати квартиру вони не можуть, оскільки в них відсутній ордер на вселення. Позивачі в судове засідання не з`явилися. Від позивачів надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Зазначив, що суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції селищної ради, тобто зобов`язати Ярмолинецьку селищну раду здійснити приватизацію квартири без визнання права на приватизацію квартири, оскільки в позивачів відсутній ордер на жиле приміщення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] (з 2 лютого 1984 року) та [PERSON] , [INFO] (з 22 серпня 1985 року). Ця обставина підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 27.11.2025р. та довідкою ГО «Вікторія» № 112 від 27 листопада 2025 року про склад сімї наймача квартири, відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 12, 16, 17). Факт проживання у вказаному житлі та сплати комунальних послуг позивачами підтверджується копіями квитанцій (а.с. 27-42). Згідно із довідкою КП «Ярмолинецьке БТІ» № 970 від 27.11.2025р. право власності на квартиру [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 19). Відповідно до довідок керуючого ТВБВ № 10022/0104 Хмельницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» № № 47/25, 48/25 від 27 листопада 2025 року [PERSON] та [PERSON] значаться в списках громадян, які мають право на приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] . Станом на 27 листопада 2025 року приватизаційний депозитний рахунок не відкривався (а.с. 20-21). 2 грудня 2025 року позивачі звернулися із заявами до керівника органу приватизації Ярмолинецької селищної ради про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] (а.с. 14-15). Однак, відповідно до листа Ярмолпнецької селищної ради № 2135 від 15 грудня 2025 року позивачам відмовлено у приватизації квартири на тій підставі, що ними не додано копію ордера на жиле приміщення (а.с. 25-26). Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. А частина 2 статті 16 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі,організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сімї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Тому, на переконання суду, відмова Ярмолинецької селищної ради (лист № 2135 від 15 грудня 2025 року) у здійсненні приватизації квартири позивачами за відсутності ордера на жиле приміщенняч є протиправною. Отже, оскільки позивачі мають право на приватизацію квартири [ADDRESS] на підставі приписів ст. ст. 1, 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», значаться в списках громадян, які мають право на приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] , станом на 27 листопада 2025 року приватизаційний депозитний рахунок не відкривався, є законними наймачами зазначеного житла, тому їх позов необхідно задоволити повністю та зобов`язати Ярмолинецьку селищну раду (32100, селище Ярмолинці, площа 600-річчя Ярмолинець, будинок 1; Ідентифікаційний код юридичної особи: 05399248) провести приватизацію квартири [ADDRESS] [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) за відсутності ордеру відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Твердження представника відповідача про те, що суд не може перебирати на себе функції органу місцевого самоврядування, зокрема щодо розпорядження майном комунальної власності, зокрема щодо зобов`язання Ярмолинецької селищної ради провести приватизацію квартири без визнання права на приватизацію квартири суд відхиляє. Так, судом встановлено, що позивачі мають право на приватизацію квартири в силу вимог ст. ст. 1, 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому єдиним способом захисту права позивачів на приватизацію квартири є зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії, а саме: провести приватизацію квартири за відсутності ордеру. У постановах Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі № 823/795/17 та від 30.06.202 2р. у справі № 808/1907/18 зроблено наступні правові висновки: «Якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судом зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Так, оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. на користь кожного позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved