Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка на день своєї смерті була зареєстрована та постійно мешкала разом зі своєю рідною дочкою - позивачем у справі [PERSON] у приватизованій ними квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі й на належну їй частку в праві їх з позивачем спільної сумісної власності на зазначену вище приватизовану ними квартиру. Право спільної власності на яку за померлою і позивачем у цій справі підтверджується паперовим Свідоцтвом про право власності на житло, виданим на їх ім`я Органом приватизації ІНГЗК, зареєстрованим 30 липня 1993 року у Криворізькомубюро технічної інвентаризацї на підставі запису в реєстровій книзі за №1ПВШ-376-376. Позивач звернулась для оформленням спадкових прав за заповітом до нотаріальної контори, однак постановою від 17 січня 2024 року нотаріусом відмовлено позивачу у видачі спадкового свідоцтва з підстав того, що у конкретному випадку неможливо визначити обсяг спадкового майна, оскільки згідно з довідкою КП "Криворізьке БТІ" квартира зареєстрована особисто за [PERSON] , а згідно із свідоцтвом про право власності на житло вона належить та зареєстрована за померлою [PERSON] і [PERSON] . Вказує, що на час проведення приватизації цієї квартири позивач була зареєстрованата постійно проживала в ній разом з квартиронаймачем - [PERSON] , а тому, як і померла спадкодавиця, свого часу приймала безпосередню участь у її приватизації, відповідно ставши її співвласником. Зазначає, що державна реєстрація Свідоцтва про право власності на житло (бланк без серії та номеру) від 30 липня 1993 року, записаного у реєстрову книгу Криворізького бюро технічної інвентаризації за №1ПВШ-376-376, з боку реєстратора колишнього БТІ була проведена з грубими порушеннями вимог діючого на той час цивільного законодавства, а тому вказаний вище запис про реєстрацію права власності на вказану нерухомість лише за померлою [PERSON] , підлягає обов`язковому скасуванню судом як незаконний і такий, що було вчинено помилково. Вказане вище істотно перешкоджає позивачу в оформленні на своє ім`я права власності на все нерухоме майно, захист якого на даний час є можливим виключно в судовому порядку. Просить скасувати запис про реєстрацію Свідоцтва про права власності на житло за адресою: [ADDRESS] ; визнати квартиру за [ADDRESS] , спільною сумісною власністю позивача у справі та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 спадкову частку вказаної вище квартири. Процесуальні дії у справі. 12 вересня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 15 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху. 17 вересня 2025 року недоліки усунуто. 18 вересня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 16 жовтня 2025 року замінено неналежного відповідача. 18 листопада 2025 року продовжено строк підготовчого провадження, витребувано докази. 08 грудня 2025 року та 29 грудня 2025 року надійшли витребувані докази. 22 січня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив всі обставини, викладені у позові, просив задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади Криворізької міської ради в особі Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі та відзив на позов, де просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що відповідно до п.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції 1992 року «Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку)». Така ж норма містилась і в Положенні про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженому Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N56. Згідно із п. 5 Положення передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Орган приватизації в особі виконкому Інгулецької районної у місті створено рішенням виконкому від 21 вересня 2011 року № 272, згідно з наданих повноважень рішенням Криворізької міської ради від 30 березня 2011 року №259. На сьогодні діє рішення Криворізької міської ради від 31 березня 2016 року № 381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів», яким на виконавчий комітет покладені функції щодо створення органів приватизації житла. Після створення органу приватизації, спеціалісти виконкому формували оперативні відомості про раніше діючі органи приватизації на території району та у разі наявності інформації в житлово-експлуатаційних організаціях району накопичували. Так, за спірною адресою виконком має копії заяви про приватизацію, довідки про склад сім`ї, розпорядження органу приватизації та розрахунок, оригінали відсутні. З приводу позовної вимоги про скасування реєстрації Свідоцтва про право власності у відзиві вказує, що на спірне житло згідно із ст. 328. ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, при цьому в розрізі цивільного законодавства оформлення права власності в порядку приватизації житла також є правочином. Згідно із ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Реєстрація права власності є також обов`язковою процедурою, яка визначає саме момент виникнення права власності. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Представник позивача надав відповідь на відзив, де вказує, що представником відповідача допущено помилкове тлумачення першої із заявлених позовних вимог у цій справі, а саме вимоги про необхідність скасування запису про реєстрацію Свідоцтва про право власності на житло, що не є тотожним наведеному нею у своєму відзиві поняттю "скасування Свідоцтва про право власності на спірне житло". Так, необхідність в скасуванні в судовому порядку тільки одного запису про реєстрацію Свідоцтва про право власності на зазначене в позовній заяві приватизоване житло, а не самого Свідоцтва, як правовстановлюючого документу, пов`язано з тим, що реєстратором Криворізького бюро технічної інвентаризації, який 30 липня 1993 року проводив державну реєстрацію вказаного вище правовстановлюючого документу на це приватизоване житло у відповідній Книзі за №1ПВШ-376-376, більш за все до останньої помилково були внесені неповні відомості щодо дійсних власників останнього. Представник відповідача Комунального підприємства "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради надав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що з 01 січня 2013 року всі реєстратори БТІ звільнені, отже відсутня можливість та право вносити будь-які зміни, доповнення чи виправлення до реєстраційних написів в документах, що містяться в архівних справах, що зберігаються в архіві КП «Криворізьке РБТІ» ДОР. Представник третьої особи Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги та просить задовольнити. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] народилась [PERSON] та [INFO] народився [PERSON] , матір`ю яких є [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . 22 серпня 1992 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та набула прізвище « [PERSON] ». 17 червня 1993 року [PERSON] звернулась із заявою про приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] . В довідці про склад сім`ї вказана [PERSON] Інгулецьким державним гірничо-збагачувальним комбінатом видано розпорядженням №299 від 15 березня 1993 року про передачу вказаного житла у спільну сумісну власність. 30 липня 1993 року було видане свідоцтво про права власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] , запис в реєстровій книзі за №1ПВШ-376-376 на ім`я [PERSON] та члена її сім`ї [PERSON] . 22 січня 2003 року [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла належну їй частку квартири [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до довідки Криворізького БТІ квартира [ADDRESS] зареєстрована на ім`я однієї фізичної особи - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Інгулецьким державним гірничо-збагачувальним комбінатом згідно з розпорядженням №299 від 15 березня 1993 року. За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період: з 04 жовтня 1990 року по 04 жовтня 1993 року, з 19 липня 1994 року по 01 березня 1996 року, з 14 листопада 1997 року по 31 травня 2007 року, з 27 серпня 2018 року по теперішній час. Відповідно до архівної справи на квартиру [ADDRESS] , технічний паспорт виданий на ім`я [PERSON] . Запис про реєстрацію Свідоцтва про права власності на житло проведений реєстратором підприємства Криворізьке бюро технічної інвентаризації та записаного в реєстровій книзі за №1ПВШ-376-376 на ім`я [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . [INFO] за заявою [PERSON] Широківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] була заведена спадкова справа (номер у нотаріуса - 86, номер у Спадковому реєстрі - 70379157). [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] , яка за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. від 17 січня 2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті матері. Оскільки неможливо визначити обсяг спадкового майна, так як у довідці Криворізького БТІ вказано, що спірна квартира належить повністю померлій, той час як у свідоцтві про право власності на житло вона належить померлій [PERSON] та [PERSON] . Оціночна вартість квартири [ADDRESS] - 239 087,40 грн. Зміст спірних правовідносин. Викладеними обставинами відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Норми права, які застосовує суд. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на 1993 рік) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать в тому числі квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. За змістом ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Статтями 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначеної норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно із частинами 2, 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Висновок суду. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Так, позивачем доведено, що запис про реєстрацію Свідоцтва про права власності на житло адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , проведений 30 липня 1993 року реєстратором підприємства Криворізьке бюро технічної інвентаризації та записаного в реєстровій книзі за №1ПВШ-376-376 порушує її права як співвласника цього житла, тому суд вважає, що є підстави для скасування зазначеного запису, і такий спосіб захисту є ефективним, таким, що відновить порушене право позивача, оскільки в інший спосіб відновити порушене право позивача буде неможливо. Велика Палата Верховного Суду в п.п. 5, 6 своєї Постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 зазначила, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Також судом встановлено, що нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, тобто існує цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо розподілу судових витрат. За клопотанням позивача понесені судові витрати покласти неї. З огляду на викладене,

Outcome: approved