Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] через представника - адвоката Осадчу Наталію Олександрівну звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, зазначивши, що 04.08.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 1074. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19.02.2024 у справі №758/14959/23 шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, яким є: квартира за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1420891180000; легковий автомобіль марки Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] . Усе майно було зареєстроване за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторонами не врегульовано спір щодо поділу вказаного спільно набутого майна, а тому позивач звернулася із даним позовом до суду та просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на: - 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 78,5 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1420891180000; - 1/2 частину легкового автомобіля марки Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою суду від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 03.10.2025 представником відповідача - адвокатом Тарасенко Ольгою Василівною подано до суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом, [PERSON] посилається на ті ж обставини щодо факту його проживання у зареєстрованому шлюбі з позивачем, проте зазначає, що за час перебування у шлюбі, окрім майна, зазначеного у первісному позові, за спільні кошти подружжя було придбано ще один об`єкт нерухомості, а саме: нежитлове приміщення № 4008 - приміщення для зберігання велосипедів, загальною площею 4,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1568103280000. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано 30.05.2018 за [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом підтверджує, що вимоги позивачки за первісним позовом законні та обґрунтовані, проте не зазначено ще один об`єкт нерухомості, а тому він був змушений звернутися із зустрічною позовною заявою з метою захисту своїх майнових прав. Із урахуванням наведеного, позивач за зустрічним позовом просить: - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення - приміщення для зберігання велосипедів № 4008, загальною площею 4,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1568103280000; - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення - приміщення для зберігання велосипедів № 4008, загальною площею 4,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1568103280000. Ухвалою суду від 01.12.2025 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом. 11.12.2025 представник позивачки за первісним позовом подала відзив на зустрічний позов, в якому просила задовольнити зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, однак 11.02.2026 від нього надійшла заява про визнання первісного позову щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири та 1/2 спірного автомобіля та про розгляд справи без його участі. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від представника позивача за первісним позовом 26.02.2026 надійшла заява про проведення розгляду справи в підготовчому судовому засіданні без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 04.08.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис № 1074. Після одруження прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу у сторін є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19.02.2024, ухваленим у справі № 758/14959/23, шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, яким є: - трикімнатна квартира, загальною площею 78,5 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1420891180000; - нежитлове приміщення № 4008 - приміщення для зберігання велосипедів, загальною площею 4,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1568103280000; - транспортний засіб - легковий автомобіль марки Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] . Матеріалами справи підтверджується, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем-позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав серія та номер: 13879/РН-К від 14.01.2016, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 438596968 від 07.08.2025. Право власності на нежитлове приміщення № 4008 - приміщення для зберігання велосипедів, загальною площею 4,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за позивачем-відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 10.02.2017 № 16656/РН-Н, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2025 № 445950400. Автомобіль марки Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за відповідачем-позивачем [PERSON] , що, зокрема, підтверджується листом РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях № 31/28/16/2882аз/05202529562025 від 23.08.2025 (149581). Із досліджених у судовому засіданні обставин справи судом встановлено, що фактично між сторонами відсутній спір з приводу того, що усе вищезазначене майно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, а також нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Так, за змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя (стаття 57 СК України), та спільна сумісна власність подружжя (стаття 60 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). Частиною першою статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й у частині третій статті 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 і підстав відступити від зазначених висновків не встановлено. Відповідний правовий висновок викладено також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) та від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Крім того, згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними у п. 23 постанови №11 від 21.12.2007«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Вирішуючи позовні вимоги обох сторін в частині поділу спірного нерухомого майна, суд зазначає наступне. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, усе спірне майно було придбано сторонами під час їхнього шлюбу і таке майно було зареєстроване за їхньою спільною згодою. Сторони не оспорюють належності їм вказаного майна на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, судом встановлено, що усе спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим наявні підстави для поділу такого майна в порядку поділу майна подружжя, визначеному статтями 69-72 СК України. Ураховуючи встановлені обставини справи, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні визнання первісного та зустрічного позовів, суд дійшов висновку, що наявні підстави для поділу спірного майна між сторонами в порядку поділу майна подружжя, шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 його частину. Крім того, суд враховує факт реєстрації права власності на вказане спірне майно за кожною із сторін. Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення як первісного, так і зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved