Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача у січні 2025 року звернулася до суду з позовом до Комунальної установи «Херсонський обласний центр фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Херсонської міської ради, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88 000,00 грн та судові витрати, які складаються з судового збору 1211,20 грн та витрат на правничу допомогу 15 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2024 по справі №766/11581/23 з Комунальної установи «Херсонського обласного центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Херсонської обласної ради на користь [PERSON] стягнуто: 112105,06 грн, з яких: 50 720,76 грн заробітна плата за період з 01.08.2022 року по14.05.2023 року; 11406,93 грн компенсація за дні невикористаної відпустки; 9777,37 грн - компенсація за невикористані дні соціальної відпустки; 40200,00 грн середній заробіток за час затримки розрахунком при звільненні. Остаточний розрахунок з позивачем після її звільнення 16.05.2023 роботодавцем проведено 15.11.2024, тобто затримка розрахунку при звільненні складає 17 місяців 15 днів (червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2024 року, 15 днів листопада 2024 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2024 по справі №766/11581/23 з Комунальної установи «Херсонського обласного центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Херсонської обласної ради на користь [PERSON] стягнуто 40200,00 грн середній заробіток за час затримки розрахунком при звільнення. Зазначена сума середнього заробітку стягнута за період червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 року, що встановлено відповідним рішенням суду. Отже, стягненню підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 11 місяців 15 днів (грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2024 року, 15 днів листопада 2024 року). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 27.01.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період: грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2024 року, та 15 днів листопада 2024 року (за 11 місяців 15 днів), є безпідставними і не підлягають задоволенню. В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача надала заяву у якій просила провести розгляд справи за її відсутністі за наявними в справі доказами. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву у якій просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2024 по справі №766/11581/23 з Комунальної установи «Херсонського обласного центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Херсонської обласної ради на користь [PERSON] стягнуто: 112105,06 грн, з яких: 50 720,76 грн заробітна плата за період з 01.08.2022 року по14.05.2023 року; 11406,93 грн компенсація за дні невикористаної відпустки; 9777,37 грн - компенсація за невикористані дні соціальної відпустки; 40200,00 грн середній заробіток за час затримки розрахунком при звільненні. Відповіддю Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області за вих. №07-02-19/10-06/145 від 08.01.2025 на адвокатський запит представника позивача повідомлено, що Головним управлінням Казначейства було здійснено перерахування коштів згідно рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2024 по справі 766/11581/23 на користь [PERSON] на загальну суму 112105,06 грн., а саме: - 03.10.2024 з рахунку [NUMBER] на суму 6211,18 грн., з рахунку [NUMBER] на суму 35501,80 грн. - 15.11.2024 з рахунку [NUMBER] на суму 49088,12 грн., та з рахунку [NUMBER] на суму 21303,96 грн. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем після її звільнення 16.05.2023 роботодавцем проведено 15.11.2024 року. Відповідно до вимог ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені вище строки при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Статтею 27 цього Закону встановлено, що середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 02.02.1995 року № 100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-323цс19) розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого. Отже, виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципи права, зокрема принцип пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний. ВП ВС у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 сформулювала висновок, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, та те, що рішенням Херсонського міського суду від 18.04.2024 у справі № 766/11581/23 вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період шести місяців у розмірі 40 200,00 грн, подальше стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, але за інший період є недоцільним і невиправданим, оскільки відповідач уже несе відповідальність у вигляді відшкодування за максимально встановлений законом строк. Суд виходить із того, що право працівника на компенсацію реалізовано в повному обсязі відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку понад уже стягнутий шестимісячний період,

Outcome: dismissed