Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач ТОВ "ФК Єврокредит" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 липня 2021 року між АТ "МЕГАБАНК" та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank № TDB2021.0011.20754, згідно з яким банком відкрито відповідачці поточний рахунок, видано платіжну картку та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. Відповідачка належним чином не виконувала зобов`язання, взяті на себе за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754, допустила заборгованість у сумі 28680,06 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 9967,68 грн, проценти за користування кредитом у сумі 18712,38 грн. За договором про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року № GL1N426240 АТ "МЕГАБАНК" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" право вимоги до позичальниці [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754. Зі свого боку на підставі договору від 27 грудня 2024 року № 1/12 ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" відступило право вимоги до [PERSON] на користь ТОВ "ФК Єврокредит". За таких обставин позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754 у сумі 28680,06 грн, а також присудити з неї судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 11200,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "ФК Єврокредит" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Указана ухвала судді була надіслана відповідачці в її електронний кабінет та була доставлена 06 листопада 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет учасника справи. У строк, визначений ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року, представник відповідачки подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не доведено: факту укладення АТ "МЕГАБАНК" та [PERSON] договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754; факту надання банком кредитних коштів позичальниці; відступлення права вимоги до відповідачки на користь позивача за договорами про відступлення прав вимоги; наявність заборгованості [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754. У зв`язку з недоведеністю позовних вимог представник [PERSON] просив суд відмовити ТОВ "ФК Єврокредит" у задоволенні його позовних вимог. У відповіді на відзив ТОВ "ФК Єврокредит" зазначило, що відповідачка власноручно підписала заяву-договір (індивідуальна частина) № TDB2021.0011.20754 від 21 липня 2021 року про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, паспорт споживчого кредиту, що засвідчує її дійсне волевиявлення на отримання кредиту. Також [PERSON] активно користувалась платіжною карткою, емітованою АТ "МЕГАБАНК", зокрема здійснювала погашення заборгованості за кредитом, Отже, здійснюючи часткове погашення заборгованості, відповідачка вчинила дії щодо визнання факту укладення кредитного договору. ТОВ "ФК Єврокредит" стверджувало, що виписки з рахунків клієнтів банку (в тому числі позичальників) відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Ці виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюються лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Таким чином, за будь-яких умов виписки по особовому рахунку позичальниці, що містяться в матеріалах справи, можуть бути належним доказом заборгованості [PERSON] та підтверджувати операції по рахунку, зокрема надання банком позичальниці кредитних коштів. ТОВ "ФК Єврокредит" вказало, що ним на підтвердження переходу до товариства права вимоги до позичальниці [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754 надано належні та допустимі докази. Заперечення відповідачка та її представник до суду не подали. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). 30 липня 2021 року [PERSON] підписала заяву-договір (індивідуальна частина) № TDB2021.0011.20754 від 21 липня 2021 року про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, паспорт споживчого кредиту, засвідчивши прийняття в повному обсязі публічної пропозиції АТ "МЕГАБАНК" на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений на місці інформування клієнта та на сайті АТ "МЕГАБАНК": www.megabank.ua та в мережі Інтернет www.todobank.ua; згоду з умовами договору та додатками до нього; укладення з банком шляхом приєднання до договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена на місці інформування клієнта та на сайті АТ "МЕГАБАНК": www.megabank.ua та в мережі Інтернет www.todobank.ua, та індивідуальної частини договору, а саме: заяви-договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Отже, між сторонами справи укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754, який є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема договорів банківського рахунку та договору про споживчий кредит. За умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754 АТ "МЕГАБАНК" зобов`язалось відкрити [PERSON] поточні банківські рахунки у гривні, доларі США та євро, видати їй банківську картку платіжної системи Visa International Gold Rewards та надати позичальниці [PERSON] кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів [PERSON] , здійснення її розрахункових операцій та видачі їй готівки на суму, що не перевищує залишку на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії. Сума максимального кредитного ліміту - 200000,00 грн; строк, на який надається кредит, - 12 місяців, базова процентна ставка - 56 % річних, пільгова - 0,0001 % річних. Доказів на підтвердження того, що [PERSON] не підписувала заяву-договір (індивідуальна частина) № TDB2021.0011.20754 від 21 липня 2021 року про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, відповідачка та її представник суду не надали, клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для перевірки цих обставин не заявили. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Верховний Суд постановах від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 02 жовтня 2024 року у справі № 761/24252/14-ц, від 04 грудня 2024 у справі № 755/4205/14-ц послідовно вказував на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, підтверджувати обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом. На виконання умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754 банком надано [PERSON] кредит, проте позичальниця належним чином не виконала умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, допустила заборгованість у сумі 28680,99 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 9967,68 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 18712,38 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обставин надання кредиту та розміру заборгованості позичальниці [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754 позивачем надано виписку по особовим рахункам [PERSON] . Зі свого боку відповідачка та її представник не надали доказів на спростування факту отримання нею кредитних коштів та розміру заявленої до стягнення заборгованості, зокрема контррозрахунку відповідачки. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу. Ч. 3, ч. 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зазначив, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012). 09 липня 2024 року відбувся електронний аукціон з продажу активів АТ "МЕГАБАНК", зокрема прав вимоги за кредитними договорами, переможцем якого стало ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс", що засвідчується протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260. 31 липня 2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" сплатило АТ "МЕГАБАНК" грошові кошти за придбані на електронному аукціоні права вимоги за кредитними договорами (а. с. 22). 03 вересня 2024 року АТ "МЕГАБАНК" (первісний кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" (новий кредитор) уклали договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240 (а. с. 19-21). Згідно з цим договором первісний кредитор відступив право вимоги до позичальниці [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754. Наведені обставини підтверджуються витягом з додатку № 1 до договору № GL1N426240 (а. с. 33). На підставі договору про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року № 1/12 ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" (первісний кредитор) відступило ТОВ "ФК Єврокредит" (новий кредитор) право вимоги до [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754, що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору № 1/12 (а. с. 17-18, 28). На виконання договору про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року № 1/12 новий кредитор сплатив первісному кредитору за придбані права грошової вимоги грошові кошти у сумі, визначеній у договорі (а. с. 24). Отже, суд вважає, що позивачем доведено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази факт переходу до нього права вимоги до позичальниці [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ТОВ "ФК Єврокредит" та стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року № TDB2021.0011.20754 у сумі 28680,06 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 9967,68 грн, проценти за користування кредитом у сумі 18712,38 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. До інших видів правничої допомоги законодавець відніс види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Захист клієнта, представництво його інтересів та інші види правничої допомоги адвокат здійснює на підставі договору про надання правничої допомоги (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved