Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 10 липня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем, [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1236-6854. На виконання зазначених вимог Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А9542, для підписання кредитного договору №1236-6854 від 10.07.2023, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 20 000,00 грн.; строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00% від суми кредиту, знижена % ставка 1, 00 % в день, стандартна % ставка 1,50 % в день. Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме: отримавши кредитні кошти Відповідача, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі одержання ним грошових коштів. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. Позивач через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі. В подальшому відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»; ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610; 612 ЦК України, порушив вищевказані умови Кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору. Станом на 02.09.2025 загальний розмір грошових вимог Кредитодавця до Відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять 103 360,00 грн., що складається з: прострочена заборгованість за кредитом 18 400,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 84 960,00 грн. Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме: часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами в сумі 11 320,00, 50 грн. за умови погашення решти заборгованості Позичальником за Кредитним договором в розмірі 92 040,00 грн. Враховуючи вищевикладене, Кредитодавець просить суд стягнути з позичальника частину заборгованості, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 18 400 грн. прострочену заборгованість за нарахованими процентами 73 640,00 грн., а всього 92 040,00 грн. 23 лютого 2026 року від представника відповідача - адвоката Григоренка А.О. надійшли додаткові пояснення у справі. У поясненнях представник відповідача зазначив, що позовні вимоги позивача не визнає. Ствердив суду, що сума нарахованих відсотків (73 640,00 грн) у 4 рази перевищує суму основного боргу (18 400,00 грн). Відповідно до правових позицій Верховного Суду нарахування відсотків, що в рази перевищують тіло кредиту порушенням принципу справедливості, доросовіності та розумності (ст. 3 ЦК України). Такий розмір відсотків є фактично прихованою неустойкою, яка згідно з законодавством про споживче кредитування має бути обмежена. Позивач надав розрахунок заборгованості, який є витягом з його внутрішньої програми. Проте, у самому позові зазначається про наявність «Правил акції щодо обмеження нарахування відсотків» (Додаток N? 7). З розрахунку незрозуміло, чи були застосовані умови цієї акції до Відповідача. Якщо Позивач затвердив такі правила (Наказ N?96-П від 26.12.2023), він зобов?язаний їх дотримуватись, а нарахування відсотків у сумі 73 640,00 грн прямо свідчить про ігнорування власних пільгових умов. Договір N? 1236-6854 передбачає щоденну процентну ставку, яка призводить до надмірної вартості кредиту (понад 1000% річних). Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки та інших платежів не може перевищувати подвійну суму, одержану споживачем. Заявлена сума у 92 040,00 грн при отриманих 20 000,00 грн очевидно порушує ці норми. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення 92 040,00 грн. - відмовити у повному обсязі. Розглядати справу без участі [PERSON] та його представника - адвоката Григоренка Андрія Олександровича. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що 10 липня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем, [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1236-6854. На виконання зазначених вимог Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор [NUMBER] для підписання кредитного договору №1236-6854 від 10.07.2023, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Ця обставина підтверджується письмовою копією договору про відкриття кредитної лінії № 1236-6854 від 10.07.2023.; правилами відкриття кредитної лінії; паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 12-28). Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 20 000, 00 грн.; строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00% від суми кредиту; знижена % ставка 1,20 % в день, стандартна % ставка 1,50 % в день. Ця обставина підтверджується копією паспорту споживчого кредиту (а.с. 25-27)., копією договору про відкриття кредитної лінії №1236-6854 від 10.07.2023(а.с.12-24). З листа АТ КБ «Приватанк» від 17 вересня 2025 року та довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вбачається, що 10 липня 2023 року [PERSON] видано грошові кошти за кредитним договором № 1236-6854 від 10.07.2023 за допомогою системи LiqPay в сумі 20 000 грн. (номер платіжної карти [NUMBER] (а.с. 29-31). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1236-6854 від 10 липня 2023 року вбачається, що станом на 02.09.2025 [PERSON] має заборгованість на загальну суму 103 360,00 грн., яка складається з: основного боргу 18 400 грн., залишок відсотків - 84 960,00 грн. (а.с. 32-35). Водночас, згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 103 360,00 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 18 400 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 84 960,00 грн. (а.с. 1-8). Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу (п.п. 3.2. 3.6. Кредитного договору) а.с. 12. Відповідно до статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. На виконання зазначених вимог відповідачу (позичальнику) було надано наступний одноразовий ідентифікатор А9542 для підписання Кредитного договору №1236-6854 від 10.07.2023 року, що підтверджується письмовою копією договору про відкриття кредитної лінії (а.с.12-24). У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Разом з тим, Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 зазначив, що: «З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення». Таким чином, судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1236-6854 від 10 липня 2023 року було укладено відповідно до вимог ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами цього правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору і 10 липня 2023 року відповідач отримав кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн. (а.с. 31). Зазначені обставини спростовують доводи відповідача про неукладання кредитного договору та ненадання йому кредитних коштів. Так, в порушення приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач та його представник не надали суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про не підписання відповідачем договору та неотримання кредитних коштів. Письмові докази, надані позивачем, є належними і допустимими доказами, які достеменно підтверджують укладення правочину та видачу грошових коштів. Разом із тим, суд погоджується із твердженням представника відповідача про застосування до відповідача непропорційно великої процентної ставки порівняно із сумою виданих кредитних коштів як плати за користування кредитом. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20; постановою Верховного суду №679/1103/23 від 12.02.2025. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної Постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до переконання, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим суд зменшує розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, до 18 400 грн., тобто до розміру простроченої заборгованості за кредитом. Твердження представника відповідача про те, що до відповідача не були застосовані "Правила акції щодо обмеження нарахування відсотків", і тому нарахування відсотків в сумі 73 640 грн. є незаконними, суд розцінює критично. Так, дійсно в матеріалах справи є "Правила акції щодо обмеження нарахування відсотків" (а.с.36-37). Водночас, відповідно до п.6.1. Правил рішення про участь в Акції є добровільним волевиявленням та приймається кожним потенційним Учасником Акції особисто, а згідно п. 7.2. Учасник Акції отримує Списання за умови сплати Учасником суми заборгованості, яка є сумою позовних вимог Товариства, вказаною у позовній заяві до Позичальника. Отже, представник відповідача не надав суду жодних доказів, які б свідчили про добровільну участь відповідача в Акції, а також сплату ним суми заборгованості згідно із позовними вимогами. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про застосування вимог Закону України "Про споживче кредитування", що сукупна сума неустойки та інших платежів не може перевищувати подвійну суму, одержану споживачем. Так відповідно, до ч.3 ст.21 "Про споживче кредитування" сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов?язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Судом встановлено, що сума виданого кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати (6 700 грн.) , тому ч.3 ст.21 "Про споживче кредитування" застосуванню не підлягає. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407; Код ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором № 1236-6854 від 10 липня 2023 року в розмірі 36 800 грн. (тридцять шість тисяч вісімсот гривень), з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18 400,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 18 400,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позов задоволено частково на 39,98% (36 800 грн. * 100% : 92040 грн.) тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 968, 48 грн. (39,98% * 2422, 40 грн. : 100%). На підставі викладеного,

Outcome: approved