Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості та просив стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за договором споживчого кредиту № 666225 від 13.03.2023 року, що укладений між відповідачем та ТОВ «Селфі Кредит», право вимоги за яким відступлено позивачу за договором факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 року, у розмірі 18 724,99 грн., з яких 2 499,99 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 16 225,00 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2 422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу 8000 гривень. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 25.12.2025 року за вказаним позовом відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику, але з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи. Представник позивача про дату та час засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені у позовній заяві, ним не визнаються повністю у зв`язку із недоведеністю належними, допустимими та достатніми доказами, а також його аргументами у даному відзиві. Представник відповідача адвокат Говоров А.В. в відзиві зазначає, що Позивач до матеріалів справи надає копію договору про споживчий кредит № 666225 від 13.03.2023 року, у якому не визначається саме за допомогою якого одноразового ідентифікатора (сукупності яких цифр, букв або інших символів) підписано такий договір, що унеможливлює твердження про те, що відповідач взагалі його підписував. Теж саме стосується Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту № 666225 від 13.03.2023 року, де у розділі «Реквізити та підписи сторін» не визначено яким саме одноразовим ідентифікатором підписано цей додаток, що не дає можливості стверджувати, що його взагалі підписував. Зі слів відповідача [PERSON] він не пам`ятає, коли та при яких обставинах він міг підписувати кредитний договір №666225 від 13.03.2023 року з ТОВ «Селфі-Кредит» в електронному вигляді, жодного електронного підпису або електронного цифрового підпису він від первісного кредитора не отримував. Щодо підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, то Позивачем не надано до матеріалів справи будь яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор Е039) належить саме відповідачу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» є різні види електронних підписів (кваліфікований, удосконалений, простий). Одноразовий ідентифікатор (SMS-пароль) зазвичай не є кваліфікованим електронним підписом, який має презумпцію рівнозначності власноручному підпису. Тобто, для доведення його юридичної сили потрібні додаткові докази. Позивачем до позовної заяви не додано доказів про те, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних), що допомогло б встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору. Також не надано доказів того, з яких саме алфавітно-цифрових комбінацій утворено одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого було підписано договір № 666225 про надання споживчого кредиту та додаток №1 до нього, немає доказів того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі (тобто номер, прив`язаний до його банківської картки або іншим чином ідентифікований як його особистий). Окрім цього, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними. Крім того, Позивачем, на підтвердження позовних вимог, не надано до суду технічних доказів. Як наслідок не можливо стверджувати, що саме відповідачем було підписано договір про споживчий кредит та додаток №1 до нього, а тому вимоги позивача у цьому питанні є недоведеними. Позивачем у своєму позові заявлено до стягнення з відповідача відсотки, розмір яких перевищує більш ніж у 6 разів суму боргу по кредиту. Загальна вартість кредиту 20657,5 грн., відповідно до інформації із паспорту кредиту більш ніж у 8 разів перевищує борг за тілом кредиту. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивачем невірно порахована денна процентна ставка та наявні суперечності у поданих документах. Враховуючи неузгодженість відомостей у договорі про споживчий кредит, стає неможливим визначити дійсну денну відсоткову ставку, загальні витрати по кредиту, а, як наслідок, заборгованість відповідача за відсотками, що у результаті не доводить правильності позовних вимог позивача щодо нарахованих відсотків по кредиту, а тому позовні вимоги у частині нарахування розміру відсотків не можуть бути задоволені. Щодо недоведеності перерахування коштів відповідачу. Матеріали справи не містять також доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Звертає увагу суду, що розрахунки заборгованості за договором, копію якого додано до позовної заяви є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Щодо відсутності інформації про доведення відповідачу про передачу права вимоги позивачу. Матеріали справи не містять будь якого доказу про те, що протягом 10 робочих днів після дати відступлення права вимоги за договором факторингу первісний кредитор ТОВ «Селфі Кредит» повідомив відповідача про таке відступлення, а відповідач отримав таке повідомлення, а тому у відповідача немає обов`язку повертати будь які кошти позивачу. Щодо інших доказів, які позивач надає до позову. Надана позивачем довідка про ідентифікацію та лист ТОВ «Пейтек» вих.. № 20251020-2708 від 20.10.2025, що адресований ТОВ «Селфі Кредит» не містить повної інформації щодо відкритого банком відповідачу рахунку та не містить інформації про зарахування таких коштів саме на його рахунок. Зазначений номер картки [NUMBER] не може бути таким доказом, оскільки не містить повної інформації щодо видавника такої картки та його користувача. Крім того, заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду по суті наявні. Представник позивача вважає, що витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі 8000 гривень є неспівмірними із складністю справи та витраченим на неї часом. У зв`язку з тим, що первісний кредитор використовував однакові шаблони документів, що значно спростило представнику позивача формувати позови та додавати до них однотипні документи, тому така справа фактично є типовою, позови до боржників представник позивача фактично копіює один з одного замінюючи у ньому лише ПІБ боржника, суму кредиту, строк, загальну суму заборгованості. Ця справа не є складною, не потребує важких математичних розрахунків та під силу навіть студенту середніх курсів юридичного факультету, а тому на думку представника відповідача обґрунтованою сумою в якості витрат на правничу допомогу у справі у разі повного задоволення позовних вимог є сума у розмірі 3000 гривень. У відповідь на відзив, позивач надіслав до суду письмові пояснення, в яких вказали, що вважають аргументи у відзиві на позовну заяву Відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання за договором позики. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» надані документи копія договору споживчого кредиту № 666225 від 13.03.2023 року з додатками; паспорт споживчого кредиту; правила надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Селфі Кредит» від 2022 року, інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг від 13.03.2023 року; копія довідки ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію відповідача; копію довідки ТОВ «Пейтек» № 20251020-2708 від 20.10.2025 про успішне перерахування грошових коштів в сумі 2500 грн. на платіжну картку відповідача; розрахунок заборгованості за споживчим кредитом № 666225 від 13.03.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 01.02.2024 р.; копія договору факторингу № 01022024-1 від 01 лютого 2024 року; копія Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01 лютого 2024 року; копія Акту приймання передачі реєстру боржників від 01.02.2024 року до договору факторингу від 01.02.2024 року № 01022024-1; копія платіжної інструкції про безготівковий переказ в національній валюті № 74877 від 01 лютого 2024 року; копія досудової вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» від 12.12.2025 року, а також установчі документи юридичних осіб. Судом встановлено, що між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту від 13.03.2023 року №666225, за умовами якого кредитор зобов`язався видати кредит у сумі 2500,00 грн., а позичальник повернути гроші з нарахованими відсотками, що підтверджується копіями договору про надання споживчого кредиту № 666225 від 13.03.2023 року з додатками, що підписаний сторонами в електронній формі електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Довідкою про ідентифікацію підтверджується номер телефону позичальника, те, що ідентифікатор введено 13.03.2023 року, тобто в день укладання Договору позики, одноразовий ідентифікатор Е039, який відповідає підписаному у Паспорті споживчого кредиту від 13.03.2023 року. В п.2.1 Договору про надання споживчого кредиту від 13.03.2023 року №666225, вказаний номер картки [NUMBER] , на якій ТОВ «Селфі Кредит» перерахувало кошти [PERSON] 13.03.2023 року. Відповідач не спростовує зазначеного факту і не надає суду докази про відсутність грошових надходжень саме в такій сумі на вказану картку, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача. А також в п.9.6 Договору визначений «Порядок укладення Договору та створення електронних підписів сторін». Позивачем заявлялось клопотання про витребовування доказів в позовній заяві. Ухвалою про відкриття провадження було вирішено зазначене питання, в витребовуванні доказів було відмовлено, оскільки позивач повинен разом з позовною заявою надавати всі докази, а відповідач, у разі заперечення на будь-які обставини, повинен надати свої докази та обґрунтувати їх. Суд вважає, що надані позивачем докази повністю доводять обґрунтованість обставин, щодо виникнення фінансових правовідносин між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] 13.03.2023 року, тому посилання відповідача про відсутність підписів сторін договору та додатків до нього, а також відсутність належної ідентифікації позичальника кредитором спростоване у судовому засіданні. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, що встановлений договором, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 20.10.2025 року № 20251020-2708 стосовно перерахування коштів на суму 2500,00 гривень. Посилання відповідача, що позивачем не надано належних доказів перерахування йому певної суми, оскільки розрахунки заборгованості за договором, копію якого додано до позовної заяви є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, є необґрунтованим, оскільки сукупність наданих позивачем доказів, зокрема лист ТОВ «ПЕЙТЕК» від 20.10.2025 року № 20251020-2708 доводить обґрунтованість позовних вимог. Відповідач не надав доказів на підтвердження своєї позиції про ненадходження коштів на його рахунок. Внаслідок не виконання Відповідачем договірних зобов`язань, виникла заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Селфі Кредит» станом на 01 лютого 2024 року у розмірі 18724,99 грн., з яких 2499,99 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 16 225,00 грн. прострочена заборгованість за процентами, що підтверджено Розрахунком заборгованості за вказаним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ч.1 ст.629 ЦК України закріплено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що укладений Договір про надання споживчого кредиту від 13.03.2023 року №666225 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , містить домовленість сторін, істотні умови, між сторонами досягнуто згоду в тому числі і з приводу процентів за користування коштами. Договір не визнавався в судовому порядку недійсним, а також не визнавались недійсними його частини. Тому посилання відповідача про те, що загальна вартість кредиту 20657,5 грн. більш ніж у 8 разів перевищує борг за тілом кредиту є безпідставною, оскільки позичальник [PERSON] при укладанні Договору знав про строк, суму та проценти по договору позики, погодився з ними, про що свідчить його підпис. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання - є його порушенням. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу № 01022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передало ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] , згідно витягу з реєстру божників до Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року, у розмірі 18724,99 гривень. Суд вважає, що до позивача перейшло право первісного кредитора у розмірі 18724,99 гривень. Доводи відповідача, з приводу відсутності інформації про доведення відповідачу про передачу права вимоги позивачу, а тому у відповідача немає обов`язку повертати будь які кошти позивачу не відповідають дійсності та спростовані поданими позивачем вищевказаними доказами, зокрема копією Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року, оскільки згідно п. 6.2.3., права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку 2 цього договору, та виконання фактором вимог пункту 7.2 Договору (перерахування клієнту грошових коштів). Більше того, згідно п. 6.2.4. цього договору відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. На підставі встановлених даних, суд дійшов висновку, що відповідач та ТОВ «Селфі Кредит» 13.03.2023 року уклали договір про надання споживчого кредиту № 666225, фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі передбаченому у договорі у повному обсязі, [PERSON] отримав кредитні кошти та взяв на себе зобов`язання повернути їх, але свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість станом на дату переходу права вимоги за кредитним договором яка дорівнює 18724,99 грн., з яких 2499,99 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 16 225,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками, право вимоги за якою перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за Договором факторингу № 01022024від 01.02.2024 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» до [PERSON] за Кредитним Договором №666225 від 13.03.2023 року підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позов поданий в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму 2422,40 грн. судового збору, що сплачений позивачем при зверненні до суду, оскільки позов задоволено в повному обсязі. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В частинах 5,6 ст.137 ЦПК України зазначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача надано підтвердження витрат позивача на професійну правову допомогу: Договір №0107 від 01 липня 2025 року про надання правничої допомоги, Акт №523 наданих послуг на суму 8 000,00 гривень, Детальний опис наданих послуг від 08.12.2025 року. Суд вважає доведеним розмір витрат на правову допомогу, що є співмірним із складністю справи, об`ємом виконаних робіт, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень. Суд вважає, що представник відповідача не довів неспівмірності витрат на правову допомогу. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: approved