Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

06 травня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просить визнати за неї право власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 03 червня 1995 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, за час якого у них народилося четверо дітей. Двоє з них уже є повнолітніми та проживають окремо, а двоє є неповнолітніми: син [PERSON] , 2011 року народження, та дочка [PERSON] , 2014 року народження. Починаючи з 2022 року, стосунки між нею та відповідачем суттєво погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Поведінка відповідача стала незрозумілою, він вчиняв психологічне та фізичне насильство в сім`ї, а згодом за власною ініціативою покинув родину та почав проживати окремо в будинку по [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно було придбане ними у 2020 році за спільні сімейні заощадження у зв`язку з бажанням чоловіка перевезти туди своїх літніх батьків для проживання. Вартість житлового будинку становить 13 000 доларів США, що підтверджується звітом ТОВ «Подільський експертний центр» від 05 травня 2025 року. Позивачка зазначає, що вона звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, при цьому вимоги про поділ спільного майна подружжя не заявляла. Як їй стало відомо, відповідач має намір переїхати на постійне місце проживання до Республіки Польща та звернувся до нотаріуса з приводу продажу вищевказаного житлового будинку. На її пропозицію добровільного поділу майна та виплати їй грошової компенсації за 1/2 частку будинку в розмірі 6 500 доларів США відповідач не погодився, мотивуючи тим, що вважає будинок своєю особистою власністю, оскільки там мали проживати його батьки і будинок купувався саме для них. За таких обставин вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 16 травня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 04 червня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Тетева-Родюк І.О. подала зустрічну позовну заяву. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 14 жовтня 2025 року, представник відповідача вказує, що шлюб між сторонами фактично припинений, вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. За час шлюбу подружжям у спільну власність було набуте наступне майно: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 91,3 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м, право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.04.2021 року приватним нотаріусом Крижопільського нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 614; - земельна ділянка з кадастровим номером 0521980800:01:001:0002, розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.09.2011 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 4107; - земельна ділянка з кадастровим номером 0521980800:01:001:0539, площею 0,2003 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.11.2020 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 1610; - обладнання для перетворення сонячного світла на електричний струм, яке розташоване на вищевказаній земельній ділянці (з кадастровим номером 0521980800:01:001:0539); - грошові кошти в сумі 5 721,24 доларів США, які було отримані [PERSON] в касі банківської установи після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] , що підтверджується інформацією з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (від 01.10.2025 № 20.1.0.0.0/7-250926/51437-БТ). Так, відповідно до довідки ТОВ «Подільський експертний центр» № 8 від 06 травня 2025 року, долученої [PERSON] до первісного позову, середня ринкова вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 500 000,00 грн. Відповідно до звіту № 39 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,2003 га, кадастровий номер 0521980800:01:001:0539, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 18 червня 2025 року складає 103 149 грн. Відповідно до звіту № 44 про незалежну оцінку обладнання для перетворення сонячного світла на електричний струм, вартість обладнання станом на 30 червня 2025 року становить 69 951 грн. Відповідно до звіту № 62 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,2002 га, кадастровим номером 0521980800:01:001:0002, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 29 вересня 2025 року складає 137 848 грн. Станом на 12 жовтня 2025 року офіційний курс долара США від Національного банку України становив 41,5062 грн. за 1 долар. Отже, 5 721,24 доларів США, які було отримано [PERSON] в касі банківської установи після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] , станом на 12 жовтня 2025 року (день подання до суду заяви про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом) становив 237 466,93 грн. Представник відповідача зазначає, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з вересня 2020 року і з того часу відповідач почав пошук житла для себе. 12 квітня 2021 року він придбав житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 91,3 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м. Вказаний будинок [PERSON] придбав за особисті кошти, оскільки постійно працював та отримував заробітну плату. Зокрема, за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року він отримав дохід в сумі 263 169,12 грн. Іншого нерухомого майна, він не має. Земельні ділянки з кадастровими номерами 0521980800:01:001:0002 та 0521980800:01:001:0539 розташовані поруч із житловим будинком [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 12.11.2003 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 6414. Таким чином, [PERSON] має в особистій приватній власності будинок, де зареєстрована та проживає. З огляду на викладене, сторона відповідача (позивача за зустрічним позовом) просить поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 91,3 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0521980800:01:001:0002, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку з кадастровим номером 0521980800:01:001:0539, площею 0,2003 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] ; обладнання для перетворення сонячного світла на електричний струм, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 0521980800:01:001:0539. Також просить врахувати, що про закриття [PERSON] банківського вкладу та отримання грошових коштів у сумі 5 721,24 доларів США [PERSON] дізнався з повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», наданого на виконання ухвали суду під час розгляду цієї справи. Вказані кошти, які є спільним майном подружжя, були зняті без його згоди та відома, а тому вони підлягають врахуванню при поділі. Крім того, неповнолітні діти сторін проживають разом з відповідачем, а з позивачки на його користь стягуються аліменти на їх утримання. Ухвалою Крижопільського районного суду від 27 червня 2025 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Крижопільського районного суду від 16 жовтня 2025 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом, подану адвокатом Тетевою-Родюк І.О. в інтересах відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] 03 листопада 2025 року позивачка за первісним позовом [PERSON] подала відзив на зустрічну позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов. При цьому вказує, що вона не погоджується із запропонованим відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) способом поділу, оскільки він не відповідає справедливому та визначеному законом поділу майна між подружжям на рівні частини, адже в такому випадку у її власність перейде майно вартістю 240 997 грн., а у власність [PERSON] 500 000 грн. Крім того, звертаючись до суду із зустрічним позовом, [PERSON] просив здійснити розподіл спільного майна подружжя шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] , а у заяві про збільшення позовних вимог просить визнати за ним право особистої приватної власності на цілий будинок, змінивши таким чином і предмет, і підстави позову. Фактичні сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені вже після придбання будинку по [ADDRESS] . До того часу [PERSON] проживав з нею та їхніми дітьми у належному їй будинку по [ADDRESS] . Вони жили звичним життям: спілкувалися, мали спільний побут і бюджет, займалися вихованням дітей, дотримувалися сімейних традицій. Вона навіть не здогадувалася про намір чоловіка покинути сім`ю і про те, що він готується до такого вчинку заздалегідь. Будинок у селищі Крижопіль вони придбали за спільні кошти та провели там косметичний ремонт, оскільки планували, що у ньому проживатимуть батьки відповідача. Однак, після придбання вказаного нерухомого майна, між ними почалися постійні сварки і непорозуміння, вони втратили почуття поваги один до одного та відповідач забажав переїхати до спірного будинку. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 118 від 05.05.2025, відповідач покинув сім`ю у травні 2022 року. Крім того, визнання того факту, що [PERSON] приховав та привласнив грошові кошти в сумі 263 169 грн., отримані ним як дохід за період з 2020 року по квітень 2021 року, дає підстави стверджувати, що ця сума є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу між подружжям. Відтак, їй належить половина цих коштів, що становить 131 584,5 грн. Твердження [PERSON] про те, що обладнання для перетворення сонячного світла в електроенергію є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, не доведено належними та допустимими доказами. Сам факт розміщення сонячних панелей на земельній ділянці поряд із будинком по [ADDRESS] , де проживала їхня родина до 2022 року, не може вважатися доказом належності [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаного обладнання. Цей будинок їй подарували батьки. Вони також фінансово допомогли облаштувати його автономною системою енергозабезпечення, що включає сонячні панелі та інвертор, уже після того як вона та відповідач припинили спільне проживання, а саме в березні липні 2023 року, коли через військову агресію росії та бомбардування енергетичних об`єктів почалися постійні та тривалі відключення електропостачання. Також не відповідає дійсності твердження [PERSON] про те, що вона зняла кошти з банківського рахунку в сумі 5 721,24 доларів США без його відома. Ці кошти протягом тривалого часу зберігалися в банківській установі вони неодноразово знімалися та знову вносилися на депозит, унаслідок чого сума помірно зростала. Джерелом вказаних коштів були виплати від держави при народженні молодшої дочки, а також інші заощадження. Кошти були зняті за спільною згодою подружжя для придбання окремого житла в м. Тернополі старшій дочці, яка в серпні 2020 року вийшла заміж. У грудні 2020 року вона з відповідачем та батьки чоловіка їхньої дочки спільним коштом придбали дітям житло в новобудові в м. Тернополі. Таким чином, зняті з депозиту 5 721,24 доларів США були використані в інтересах сім`ї. За таких обставин, до спільного майна подружжя, набутого у шлюбі, реально належать та підлягають розподілу будинок по [ADDRESS] вартістю 500 000 грн., дві земельні ділянки вартістю 100 000 грн. та 140 000 грн., приховані [PERSON] спільні кошти в сумі 263 169 грн. 10 листопада 2025 року від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] адвоката Тетевої-Родюк І.О. надійшла відповідь на відзив. У ній зазначено, що [PERSON] правомірно скористався своїм правом подати зустрічний позов, який надалі було доповнено новими позовними вимогами. Сонячні панелі розташовані на земельній ділянці, що є спільною власністю подружжя, а тому вони також є об`єктом спільної власності. Щодо знятих із депозиту коштів, то вони не були використані на придбання квартири в новобудові для старшої дочки сторін. Жодних доказів на підтвердження вказаного факту [PERSON] не надала і не зазначила навіть адреси такого нерухомого майна. Отже, [PERSON] не володіє інформацією, де, коли, за яких обставин і яке саме житло придбала дочка. [PERSON] достеменно відомо, що з 2020 року вона та відповідач не проживали разом однією сім`єю та не вели спільне господарство. Так, згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради № 4 від 09.01.2025 щодо визначення способу участі матері [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, остання зазначила, що з 2020 року чоловік проживає окремо. Таким чином, твердження [PERSON] про те, що грошові кошти в сумі 263 169 грн., зароблені [PERSON] у період з 2020 року по квітень 2021 року, є спільною власністю подружжя, є безпідставними. Враховуючи викладене, позовні вимоги за зустрічним позовом відповідають засадам рівності часток подружжя та забезпечують справедливий поділ майна з урахуванням вартості часток сторін. Ухвалою Крижопільського районного суду від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У вступному слові представник [PERSON] адвокат Чорний А.В. вказав, що сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з середини 2022 року. Спірний будинок сторони придбали за кошти сімейного бюджету у 2021 році для проживання батьків [PERSON] . Цей будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу незалежно від розірвання шлюбу. Належне сторонам спільне майно має бути поділене між ними порівну в рівних частках. Кошти з депозиту були використані на придбання квартири дочці сторін після її одруження в 2020 році. Обладнання для перетворення сонячного світла на електричний струм не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбане батьками [PERSON] та встановлене для обслуговування будинку, який є її особистою власністю. [PERSON] додатково пояснила, що обладнання для перетворення сонячного світла на електричний струм було встановлене у липні 2023 року, тобто вже після припинення спільного проживання з відповідачем. Надалі [PERSON] зазначала, що у спірному будинку проживають сторонні особи без належних правових підстав, у зв`язку з чим вона не має доступу до майна. Представник [PERSON] адвокат Тетева-Родюк І.О. зазначила про невизнання способу поділу спільного майна подружжя, запропонованого іншою стороною, а саме поділу всього майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, навпіл, оскільки це абсолютно недоцільно та призведе до конфліктних ситуацій між сторонами з приводу визначення порядку користування майном, відтак, не вирішить наявних проблем, а породить нові. Натомість вона наполягає на поділі, який передбачає визначення за кожним із подружжя права особистої приватної власності на конкретне майно. При цьому слід врахувати, що у власності [PERSON] є житловий будинок, який, як вона вказала, їй подарував батько. За твердженням [PERSON] , зазначене стало для нього несподіванкою, оскільки про даний факт він дізнався лише під час судового розгляду цієї справи. Будинок по [ADDRESS] , у якому зареєстрована та проживає [PERSON] , будувався зусиллями [PERSON] , його батька, а його мати у свій час продала квартиру в передмісті Львова та отримані кошти вклала у будівництво. [PERSON] не претендує на вказаний будинок, оскільки розуміє безпідставність таких вимог. Земельні ділянки, які набуті сторонами під час перебування у шлюбі, знаходяться в с. Голубече безпосередньо біля будинку [PERSON] , яка користується вказаними земельними ділянками. Крім того, [PERSON] був упевнений, що спільні кошти на депозитному рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , зберігаються у повному обсязі. Проте, як виявилося, вказані заощадження були зняті [PERSON] у грудні 2020 року без відома та згоди чоловіка. Ніякої квартири в новобудові старшій дочці за ці кошти не придбавалося. Саме після одруження дочки влітку 2020 року під час спільного відпочинку між сторонами відбувся серйозний конфлікт і з вересня того ж року вони припинили проживати як одна сім`я. [PERSON] сама повідомила цю інформацію працівникам служби у справах дітей під час обстеження умов проживання. [PERSON] вказав про те, що припустився юридичної помилки, оформивши на себе право власності на спірний житловий будинок, хоча фактично нерухомість мала належати саме його батькам. Він прагнув, щоб батьки проживали неподалік від нього, для того, щоб він міг доглядати їх, оскільки він у них єдина дитина, а батьки перебували у похилому віці. Йому не потрібні земельні ділянки та сонячні панелі, він лише хоче мати своє житло. Вважає, що [PERSON] розпорядилася депозитом на власний розсуд. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (дочка сторін) засвідчила, що її батьки припинили проживати однією сім`єю у вересні 2020 року. Їй не відомо, де саме мешкав її батько до моменту придбання спірного будинку. Вона знала про наявність у батьків грошових коштів на депозитному рахунку, проте наголосила, що житло для її новоствореної сім`ї в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області було придбане ще до зняття вказаних коштів, а саме у вересні 2020 року. Станом на 2021 рік вартість її будинку становила 300 000 грн. Оформленням документів щодо купівлі нерухомості займалася бабуся її чоловіка за її дорученням. Її батько та батько її чоловіка профінансували це придбання у рівних частках (50/50). У подальшому батько регулярно надавав їй кошти на ремонтні роботи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона знає сім`ю [PERSON] , оскільки проживає по сусідству. Повідомила, що у лютому 2022 року, на початку повномасштабного вторгнення, [PERSON] звернулася до неї з проханням наглянути за будинком, оскільки вона мала намір виїхати за кордон разом із сім`єю, проте зрештою вони залишилися в Україні. З весни 2022 року вона не бачила, щоб [PERSON] проживав в [ADDRESS] . До вказаного часу вона помічала його автомобіль біля будинку, він їхав на роботу та ввечері повертався. Щодо характеру сімейних відносин між сторонами їй нічого не відомо. Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, після судових дебатів, враховуючи предмет спору та обставини справи, суд вирішив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення і оголосив, що судове рішення буде проголошено 23.02.2026 року о 13 год. 00 хв. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В силу ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Встановлена у ст. 60 СК України презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У абзаці першому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відтак, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Судом установлено такі обставини у справі: - з 03 червня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованим через мобільний застосунок «Дія» (актовий запис № 29 від 03.06.1995 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області) (а. с. 46 том 1); - на час розгляду справи шлюб між сторонами не розірвано; - 26 вересня 2011 року позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, посвідчений 26 вересня 2011 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 4107, відповідно до якого набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 0521980800:01:001:0002 площею 0,2002 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вартість земельної ділянки за договором становила 10 000 грн. (а. с. 168 том 1); - 02 листопада 2020 року позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, посвідчений 02 листопада 2020 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 1610, відповідно до якого набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 0521980800:01:001:0539 площею 0,2003 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вартість земельної ділянки за договором становила 40 000 грн. При цьому [PERSON] подав заяву про згоду на придбання вказаної земельної ділянки, посвідчену 02 листопада 2020 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу за р.№ 1609 (а. с. 137, 138 том 1); - 12 квітня 2021 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, посвідчений 12 квітня 2021 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 614, відповідно до якого набув у власність житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 91,3 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0448 га, кадастровий номер 0521955100:02:001:1175 (земельна ділянка не приватизована та не перебуває в оренді). Вартість житлового будинку за договором становила 150 000 грн. (а. с. 53 том 1); - відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 427534914 від 19.05.2025, відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 91,3 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м. Право власності зареєстровано 12 квітня 2021 року (а. с. 60 том 1); - відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 427532232 від 19.05.2025, позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0521980800:01:001:0539 площею 0,2003 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано 02 листопада 2020 року. [PERSON] також є власником житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 118,9 кв. м, житловою площею 78,7 кв. м. Право власності на житловий будинок зареєстровано 14 листопада 2005 року на підставі договору дарування від 12.11.2003 року (а с. 61 том 1); - згідно з висновком про вартість (витяг зі звіту) ТОВ «Подільський експертний центр № 8 від 06 травня 2025 року орієнтовна вартість житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 80,0 кв. м становить 500 000,00 грн. (а. с. 14 том 1); - згідно з повідомленням ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» № 65 від 02 червня 2025 року, середня ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2003 га, кадастровий номер 0521980800:01:001:0539, цільове призначення 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 02.06.2025 складає 120 000,00 грн. (а. с. 51 том 1); - відповідно до звіту ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» № 39 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,2003 га, кадастровий номер 0521980800:01:001:0539, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 18 червня 2025 року складає 103 149 грн. (а. с. 14-26 том 2); - відповідно до звіту ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» № 44 про незалежну оцінку обладнання для перетворення сонячного світла на електричний струм, вартість обладнання станом на 30 червня 2025 року становить 69 951 грн. (а. с. 43-52 том 2); - відповідно до звіту ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» № 62 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,2002 га, кадастровий номер 0521980800:01:001:0002, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 29 вересня 2025 року складає 137 848 грн. (а. с. 59-70 том 2); - відповідно до інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 01.10.2025 № 20.1.0.0.0/7-250926/51437-БТ за період з 03 червня 1995 року до дати отримання ухвали суду у позивачки (відповідачки за зустрічним позовом) [PERSON] діючі вклади відсутні. Закриті депозити: SAMDNWFD0070331737800 від 30.10.2014 р., рахунок 26304626710939 «Стандарт» на 3 міс. Відкрито 30.10.2014 р. на суму 229,00 USD, закрито по строку 14.11.2016 р., сума виплати 1 028,96 USD. З розірваного вкладу відкрито новий депозит 26309615723937 від 14.11.2016 р. на суму 1 028,96 USD. На поточний час на закритому рахунку «До запитання»: 26202607186991, SAMDNСА000701375013 знаходиться залишок коштів 0,02 USD; SAMDNWFD0071381705201 від 14.11.2016 р. рахунок [NUMBER] «Стандарт» строковий на 6 міс. на суму 1 028,96 USD. Відкрито 14.11.2016 р. на суму 1 028,96 USD, закрито по строку 09.12.2020 р. Сума виплати 1 028,96 USD. 06.12.2020 р. з рахунку [NUMBER] кошти у сумі 5721,24 USD виплачено через касу. Заява на закриття вкладу підписана 09.12.2020 р.; SAMDNWFD0071348726900 від 24.10.2016 р. рахунок [NUMBER] Послуга «Стандарт безподатковий» на 3 міс. Відкрито 24.10.2016 р. на суму 12 000 грн. Закрито по строку 26.01.2017 р. Сума виплати 12 000,00 грн. на картку [NUMBER] . 26.01.2017 р. підписані електронні документи для розірвання вкладу (а. с. 178 том 1); - згідно з відомістю Крижопільської селищної ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 463 від 05 травня 2025 року за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] (з 15.02.2017 по т.ч.); [PERSON] , [INFO] (з 26.08.2021 по т.ч.); [PERSON] , [INFO] (з 23.03.2005 по т.ч.); [PERSON] , [INFO] (з 10.01.2012 по т. ч.); [PERSON] , [INFO] (з 23.03.2005 по т. ч.) (а. с. 16 т. 1); - з акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 118 від 05 травня 2025 року, складеного старостою Голубецького старостинського округу Каїтою В.М., вбачається, що під час обстеження будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , встановлено, що її чоловік [PERSON] з травня 2022 року за місцем реєстрації не проживає, його фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а .с. 15 т. 1); - висновком комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради № 4 від 09.01.2025 визначено спосіб участі матері [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а. с. 153 том 2); - рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2025 року (справа № 134/905/25) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09 червня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 94 - 96 том 2). Звертаючись до суду, позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] просить у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] заперечує проти такого способу поділу та наполягає на поділі спільного майна в натурі. З`ясувавши доводи сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов таких висновків: - житловий будинок [ADDRESS] придбаний 12 квітня 2021 року під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Факт набуття будинку у період шлюбу сторонами не заперечується та підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Отже, сам по собі факт набуття спірного будинку під час шлюбу породжує презумпцію його спільності. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] , заперечуючи проти поділу будинку між подружжям в рівних частках, посилається на те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені ще у вересні 2020 року, а також на те, що вказаний будинок купувався для його батьків. Однак, суд зазначає, що належних та допустимих доказів припинення фактичних сімейних відносин станом на квітень 2021 року [PERSON] не надано. Його твердження про припинення сімейних відносин з вересня 2020 року є суперечливими та не підтверджені об`єктивними доказами, які б свідчили про припинення ведення спільного господарства, припинення взаємної матеріальної підтримки, відсутність спільного бюджету, відсутність наміру продовжувати сімейні відносини. Суд також враховує показання свідка [PERSON] , однак оцінює їх критично, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вона вже не проживала разом із батьками, а відомості щодо характеру їхніх взаємин отримувала зі слів самих сторін, що свідчить про опосередкований характер таких показань. Крім того, посилання на те, що [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради повідомила про окреме проживання чоловіка з 2020 року, саме по собі не є достатньою та безумовною підставою для висновку про припинення фактичних шлюбних відносин. Сам факт окремого проживання подружжя не свідчить автоматично про припинення сімейних відносин та не змінює правового режиму майна, набутого у період зареєстрованого шлюбу, якщо не доведено припинення спільного господарства та сімейних прав і обов`язків. Інших переконливих доказів, які б спростовували презумпцію спільності майна, суду не надано. Отже, житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу в рівних частках по 1/2. Підстав для визнання його особистою приватною власністю [PERSON] суд не вбачає. Доводи [PERSON] про те, що спірний житловий будинок придбавався для проживання його батьків, суд визнає такими, що не мають правового значення для вирішення спору та спрямовані на підміну правових критеріїв оцінки майна суб`єктивними мотивами його придбання. Факт придбання будинку під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі є юридично визначальним та формує презумпцію його належності до спільної сумісної власності подружжя. Намір використання майна третіми особами, у тому числі батьками відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] , не змінює правового режиму об`єкта нерухомості, не впливає на обсяг прав кожного з подружжя та не може бути підставою для відступу від принципу рівності часток. Отримання доходу [PERSON] у період 2020 - 2021 років не свідчить про особистий характер коштів, оскільки заробітна плата, отримана під час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності. Наявність у [PERSON] житла, яке належить їй на праві приватної власності, не є підставою для позбавлення її права на частку у спільному сумісному майні подружжя або для зменшення розміру такої частки; - матеріали справи не містять жодних правовстановлюючих документів, які б підтверджували набуття сторонами права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] . Сам по собі факт зазначення земельної ділянки у договорі купівлі-продажу житлового будинку та наявність кадастрового номера не підтверджують виникнення у сторін права власності на неї. Відповідно до положень цивільного та земельного законодавства об`єктом поділу між подружжям може бути лише майно, що належить їм на праві власності. Відомостей про державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суду не надано. За таких обставин суд дійшов висновку, що право власності сторін на спірну земельну ділянку належними та допустимими доказами не підтверджено, у зв`язку з чим вона не може бути об`єктом поділу в межах цієї справи; - земельні ділянки з кадастровими номерами 0521980800:01:001:0002 та 0521980800:01:001:0539 набуті сторонами на підставі договорів купівлі-продажу під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Факт укладення договорів купівлі-продажу у період шлюбу підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Таким чином, земельні ділянки, придбані за договорами купівлі-продажу під час шлюбу, презюмуються спільним майном подружжя. Сам по собі факт державної реєстрації права власності на земельні ділянки за одним із подружжя не змінює правового режиму такого майна та не свідчить про його особистий характер. Суд також зазначає, що земельна ділянка є самостійним об`єктом цивільних прав, а тому підлягає поділу між подружжям на загальних підставах, визначених сімейним законодавством; - обладнання для перетворення сонячного світла на електричний струм (сонячні панелі та інвертор) було встановлене з метою забезпечення функціонування житлового будинку, який належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, у 2023 році. На той час сторони проживали окремо, доказів того, що зазначене обладнання було придбане за рахунок спільних коштів подружжя або що сторони досягли домовленості щодо набуття його у спільну власність, суду не надано. З урахуванням часу встановлення обладнання (2023 рік), правового режиму будинку як особистої приватної власності [PERSON] та відсутності доказів спільного фінансування його придбання, суд дійшов висновку, що зазначене обладнання не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, підстав для його поділу між сторонами суд не вбачає; - грошові кошти, які були розміщені на банківському депозитному рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , в сумі 5 721,24 доларів США зняті у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та під час їх спільного проживання - 06.12.2020 року. Факт зняття коштів під час шлюбу сторонами не заперечується. [PERSON] пояснила, що кошти були витрачені на придбання житла дочці, однак належних та допустимих доказів на підтвердження саме такого цільового використання коштів суду не надано. Разом з тим, матеріали справи не містять і доказів того, що зазначені кошти були використані [PERSON] виключно у власних особистих інтересах, всупереч інтересам сім`ї чи на шкоду іншому з подружжя. Суд враховує, що грошові кошти були зняті у період шлюбу та спільного проживання сторін, коли вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Відповідно до правової природи спільної сумісної власності подружжя, кожен із подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном. Тягар доказування обставин, які свідчать про неправомірне використання спільних коштів, покладається на сторону, яка про це заявляє. Сторони по-різному пояснюють обставини зняття депозитних коштів та їх подальшого використання, однак належних і допустимих доказів на підтвердження використання зазначених коштів всупереч інтересам сім`ї суду не надано. З огляду на те, що кошти були отримані під час шлюбу та відсутні докази їх використання не в інтересах сім`ї, суд приходить до висновку, що такі кошти були використані в інтересах сім`ї та не підлягають окремому врахуванню при поділі спільного майна подружжя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у цій справі між сторонами підлягають поділу в рівних частках як об`єкти спільної сумісної власності подружжя житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки, з кадастровими номерами 0521980800:01:001:0002 та 0521980800:01:001:0539, розташовані в с. Голубече Тульчинського району Вінницької області. Підстав для відступу від принципу рівності часток судом не встановлено. Суд враховує, що проживання дітей з одним із подружжя само по собі не є підставою для збільшення частки у майні при його розподілі тому з подружжя, з ким проживають діти. Доказів того, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів суду не надано, також судом не встановлено неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків та неналежне матеріальне забезпечення дітей. Доказів того, що [PERSON] одноособово виконує батьківські обов`язки, що ставить його у більш невигідне матеріальне становище поряд із матір`ю дітей [PERSON] , матеріали справи також не містять. Також суд зазначає, що сторони не висловлювали заперечень щодо визначеної у справі вартості спірного майна. Подані до суду докази вартості об`єктів нерухомості сторонами не оспорювалися, клопотань про призначення судової експертизи з метою визначення їх ринкової вартості не заявлялося. За таких обставин суд виходить із погодженої сторонами вартості спірного майна при вирішенні питання про його поділ. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі заявлялися як первісний, так і зустрічний позови, при цьому вимоги сторін були взаємопов`язаними та спрямованими на визначення способу поділу спільного майна подружжя. З урахуванням характеру спірних правовідносин, часткового задоволення вимог кожної зі сторін, а також того, що спір виник із сімейних правовідносин і стосувався визначення обсягу прав кожного з подружжя на спільне майно, суд вважає за можливе не здійснювати перерозподіл судового збору між сторонами. Крім того, сторони звернулися до суду з вимогами про захист свого права на частину спільного майна, а не з вимогами майнового характеру щодо стягнення грошових коштів із іншої сторони. За таких обставин суд доходить висновку, що сплачений кожною зі сторін судовий збір слід залишити за ними. Судом також установлено, що позивач за зустрічним позовом поніс витрати на проведення оцінки спірного майна у розмірі 7 000 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Надані звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок були враховані судом при визначенні вартості майна, яке є предметом поділу, а тому зазначені витрати пов`язані з розглядом справи та є обґрунтованими. Разом із тим за результатами розгляду спору судом визначено рівність часток сторін у спільному майні подружжя, у зв`язку з чим вимоги кожної зі сторін фактично задоволені частково. Враховуючи характер спірних правовідносин та результат їх вирішення, суд вважає за необхідне розподілити витрати, пов`язані з проведенням оцінки, між сторонами у рівних частках. За таких обставин з іншої сторони підлягає стягненню 3 500 грн. як половина понесених витрат на проведення експертної грошової оцінки. Крім того, у судових дебатах представниками сторін було заявлено про намір подати докази, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, після ухвалення рішення суду. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона має право подати докази понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів вона заявила про намір подати такі докази. З огляду на те, що відповідні заяви були зроблені у судових дебатах, суд дійшов висновку, що питання про розмір та розподіл витрат на професійну правничу допомогу підлягає вирішенню після подання відповідних доказів у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Outcome: partial