Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позову вказав, що 29.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 202526767 про надання кредиту. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання перед відповідачем в повному обсязі, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у реєстрах прав вимоги. 31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Згідно з реєстром боржників від 28.09. 2021 року № 153 до договору факторингу № 28/1118-01 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №202526767. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказані у реєстрах прав вимоги. Згідно з реєстром прав вимоги від 06 березня 2023 року № 2 до договору факторингу від 20 жовтня 2022 року № 20102022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 84119,40 грн, із яких: 21999,96 грн - сума заборгованості за основним боргом; 62119,44 грн - сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 202526767 у розмірі 84119,40 грн. Також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 року головуючим суддею визначено Разгуляєву О.В. Ухвалою суду від 21.11.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Від відповідача надійшла заява, згідно якої відповідач просить проводити розгляд справи без його участі, у зв`язку з його перебуванням на військовій службі. Крім того, викладені у позові вимоги визнає частково, а саме визнає тіло кредиту у розмірі 21999,96 грн, в іншій частині позову щодо стягнення заборгованості по відсоткам просить відмовити з огляду на таке. На даний час відповідач є військовослужбовцем, а отже, виходячи зі змісту ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», немає підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій. Вважає, що нарахування банком процентів за користування кредитом відповідачу як військовослужбовцю є необґрунтованими та відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохав суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, у випадку неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У своїй заяві від 04.12.2025 просив розгляд справи проводити без його участі, у зв`язку з його перебуванням на службі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua, шляхом заповнення анкети-заяви укладено договір кредитної лінії № 202526767 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора MNV9Х5F8 (а.с.7 -9 та на зв.). Згідно з пунктом 5.4. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису, позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до пункту 4.4. договору сторони дійшли згоди,що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію». Пунктом 4.1. договору передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладання договору. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. Згідно з пунктом 1.1. договору за цим договором кредитодацець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до пункту 1.3. договору кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 4 000,00 грн одразу після укладення договору. В п.1.5. вказано,що загальна сума кредиту за цим договором складається із сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору. Згідно з пунктом 1.7. договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - дисконтний період). Відповідно до пункту 1.9. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.9.1. виключно на період строку визначеного в пункті 1.7. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 65,70 процентів річних, що становить 0,18 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; 1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного у пункті 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 447,00 процентів річних, що становить 1,22 процентів у день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті. Згідно з пунктом 1.9.3. договору якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку, передбаченому пунктом 1.8. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів у день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. Відповідно до пункту 1.10. договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду, із врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах пункту 1.8. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду. Згідно з пунктом 1.12. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника з оплати основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; 1.12.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до пункту 1.13. договору проценти, у розмірі, визначеному пунктами 1.9. та 1.12.2. договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником ( а.с.7 -9 на зв.). Крім того, до позовної заяви подано наступні документи: -Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 202526767 від 29.06.2021 (а.с.6 та на зв.); У паспорті споживчого кредиту зазначена загальна інформація про кредитування, яка надається споживачу до укладення кредитного договору про споживчий кредит. На виконання умов кредитного договору №202526767від 29.06.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти на картку № [NUMBER] , отримувач [PERSON] , код [NUMBER] на підставі платіжних доручень: від 29.06.2021 суму 4000,00 грн (а.с.10); від 02.07.2021 суму 5500,00 грн (а.с.10 на зв.); від 02.07.2021 суму 900,00 грн (а.с.11); від 03.07.2021 суму 700,00 грн (а.с.11 на зв.); від 03.07.2021 суму 300,00 грн (а.с.12); від 04.07.2021 суму 150,00 грн (а.с.12 на зв.); від 04.07.2021 суму 550,00 грн (а.с.13); від 09.07.2021 суму 300,00 грн (а.с.13 на зв.); від 12.07.2021 суму 200,00 грн (а.с.14); від 17.07.2021 суму 450,00 грн (а.с.14 на зв.); від 25.07.2021 суму 8950,00 грн (а.с.15). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №202526767 від 29.06.2021 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] розмір заборгованості становить 54265,40 грн, що складається із: 22000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 33488,40 заборгованість по процентам (а.с. 16-17). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 про наступне: 1.Сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції: Так, відповідно до п.2.1 додаткової угоди ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон плюс» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором. Зі змістом п. 1.3 додаткової угоди «Право вимоги» право грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторонами засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги (п. 4.1 додаткової угоди). Строк дії договору факторингу закінчується 31 грудня 2021 року (п. 8.2 договору) (а.с.19-22). Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №202526767 від 29.06.2021 становить 84119,40 грн з них: 21999,96 грн заборгованість за тілом та 62119,44 грн заборгованість за процентами (а.с.18 та на зв.). 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022 у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги (а.с.24-25). Згідно з п. 2.1. вищевказаного договору факторингу згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. З пункту 3.1.2 вбачається, що фінансування має бути сплачене фактором на банківських рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору одним платежем протягом 3 банківських днів з моменту підписання відповідного реєстру прав вимог обов`язок фактора щодо фінансування вважається виконаним після зарахування на рахунок клієнта грошової суми зазначеної у відповідній додатковій угоді (а.с.25). Оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 за відступлення вимоги згідно реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 складала 3 011843,88 грн, згідно платіжної інструкції № 18921 від 25.10.2022 (а.с.26). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10. 2022 року боржник [PERSON] за кредитним договором № 202526767 має загальну суму заборгованості у сумі 84119,40 грн (а.с.27). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст.627ЦК України відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.3Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Статтею 512ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст.517ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12 тощо). Відповідно до вимог частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. В позовній заяві позивач посилається, як на доказ переходу права вимоги за договором № 202526767 на Реєстр боржників № 153 від 28.09.2021 до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ «Таліон Плюс». Як вже зазначалось належними доказами набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. При цьому, позивач разом з позовною заявою не надав акту прийому-передачі та реєстру боржників (письмового переліку, що містить імена, прізвища та по батькові, найменування боржників, реквізити кредитних договорів, дату відступлення права вимоги, розрахунок заборгованості боржника) до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 який мав бути переданий від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ «Таліон Плюс», що позбавляє суд можливості встановити, що право вимоги до відповідача за договором № 202526767 від 29.06.2021 дійсно перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», а також яка сума заборгованості відступлена позивачу. Крім того, відсутній інші докази та документи переходу прав вимоги, зокрема відсутній акт прийому-передачі реєстру боржників, підтвердження оплати ТОВ «Таліон Плюс» на рахунок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» викуплених прав вимоги. Натомість, до матеріалів справи позивачем долучено лише копію додаткової угоди між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01, згідно якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Верховний Суд у своїй постанові від 31 травня 2021 року у справі № 917/265/18 зазначив про необхідність розрізняння. Необхідно розрізняти поняття «додаток до договору» та «додаткова угода до договору». Так, додаток до договору це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто додаток до договору це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов. Водночас додаткова угода є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги ст. 654 ЦК України, а також положення про нікчемність. З договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» відступає право вимоги, яке належить йому на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, копія якого не долучена до матеріалів справи, на переконання суду є безпідставним, оскільки з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. У зв`язку із чим, на думку суду, ненадання позивачем саме первинного договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» № 28/1118-01від 28 листопада 2018року фактично позбавляє можливості суду встановити досягнуті сторонами згоди щодо істотних умов, предмета правочину,об`єму прав та обов`язків, строків договору,чи індивідуалізовано належним чином предмет договору факторингу,тощо, а також надати їм належну оцінку у співвідношенні з наданою до суду копією додаткової угоди між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» № 26 від 31грудня 2020року. Відтак, сам по собі текст додаткової угоди № 26 від 31грудня 2020року договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» № 28/1118-01від 28 листопада 2018року не підтверджує перехід прав вимоги за кредитним договором № 202526767 від 29.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Крім того, з позовної заяви та доданих до неї додатків вбачається, що позивачем не долучено до матеріалів справи платежу (виписки, квитанції тощо) про сплату ТОВ «ФК «ЄАПБ» на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» коштів за відступлення прав вимоги відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023. Натомість позивачем долучено копію платіжного доручення № 18921 від 25.10.2022 на підтвердження сплати права за відступлення вимоги згідно реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, що не є предметом доказування у даній справі, а отже обов`язок фактора щодо фінансування не можна вважати виконаним. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, і як наслідок правомірності передачі такого права на підставі договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21, від 18 вересня 2023року у справі № 582/18/21). Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed