Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

02 лютого 2026 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником Усенком М.І., що діє на підставі договору про надання правової допомоги №0107 від 01 липня 2025 року. В позові зазначено, що 15 жовтня 2023 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №100759239, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит, у розмірі 17000 грн. 28 лютого 2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Капітал" укладено Договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ Фінансова компанія "Кредит Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ "Мілоан", в тому числі і до [PERSON] . Оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення коштів, станом на дату звернення до суду виникла заборгованість, у розмірі 57715 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Капітал" заборгованість за кредитним договором №100759239 від 15 жовтня 2023 року, в розмірі 57715 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір, у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 8000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.43-44). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв (а.с.42). Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Оскільки представник позивача та відповідач в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так 15 жовтня 2023 року, у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію», між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №100759239, за яким первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі цілі, в розмірі 17000,00 грн., строком на 100 днів, зі сплатою пільгової процентної ставки 1,65 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду (10 днів), стандартної процентної ставки 3,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування грошовими коштами протягом поточного періоду (90 днів) та сплатою комісії за надання кредиту, в розмірі 1700,00 грн. (а.с.6-11). Крім цього того ж дня відповідачем було підписано заяву на отримання кредиту №100759239, де ним зазначено бажані умови кредитування та вказано номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кредитні кошти, а також паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, зазначені в договорі (а.с.12-14). Вказаний договір та паспорт споживчого кредиту було підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 372218, про що свідчить довідка ТОВ «Мілоан» від 10 вересня 2025 року (а.с.15). ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши грошові кошти на картку, вказану відповідачем, що підтверджується копією платіжного доручення №74445813 від 15 жовтня 2023 року, однак останній не виконав взятих на себе зобов`язань, грошові кошти, відсотки за їх користування та комісію вчасно не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 57715,00 грн., яку за договором відступлення права вимоги №105-МЛ/Т від 28 лютого 2024 року було передано ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с.16 зворот, 18 зворот-28). Згідно наданої позивачем відомості про щоденні нарахування і погашення та виписки з особового рахунку, відповідачу станом на 05 січня 2026 року нараховано за даним кредитним договором заборгованість, у розмірі 57715,00 грн., з яких 17000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 39015,00 грн. заборгованість за відсотками та 1700,00 грн. комісія за надання кредиту (а.с.17-18). Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, не повернув отримані грошові кошти, не сплатив відсотки і комісію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, в розмірі 2662,4 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 8000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, укладеного з адвокатським об`єднанням "Апологет", акт №Д/13854 про надання правничої допомоги від 05 січня 2026 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу за позовом до відповідача, в розмірі 8000 грн. та детальний опис наданих послуг до вказаного акту (а.с.32-33). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 8000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише 5000,00 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: approved