Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є сином [PERSON] , [INFO] , та внуком [PERSON] , [INFO] . З дитинства його виховувала бабуся, тому що відповідач після розлучення з його батьком у 1979 році уклала шлюб з [PERSON] та переїхала на постійне місце проживання до Криму, де проживає і на даний час. 08.02.2002 року [PERSON] набула право приватної власності на одну другу частину жилого будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу частини жилого будинку №3-455, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Гарською В.В., а 14.05.2002 року позивач разом з бабусею зареєструвалися та почали в ньому проживати. Вдвох вели домашнє господарство та спільний побут. [INFO] у віці 69 років [PERSON] померла. Після смерті своєї бабусі позивач продовжував проживати в будинку та на даний час там проживає. 25.06.2004 року відповідач подала до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але протягом більше 20 років її не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Тому титульний власник нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] з 20.06.2004 року відсутній. Позивач зазначає, що з 14.05.2002 року по даний час провів капітальний ремонт внутрішніх стін та конструкцій будинку, замінив підлогу, електропроводку, здійснив капітальний ремонт водопроводу, а також постійно сплачує комунальні послуги. На даний час позивач хоче вільно, на власний розсуд, володіти, користуватися та розпоряджатися однією другою частиною житлового будинку і змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 19.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано строк для подання відзиву на позов, призначено підготовче засідання. 03.10.2025 до суду від відповідача на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому визнано позовні вимоги повністю. До вказаного відзиву надано копію паспорту та ідентифікаційного коду відповідача. Враховуючи, що вказаний відзив на позов не підписаний кваліфікованим електронним підписом відповідача, суд не розглядає вказаний відзив. 20.10.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів та заява про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 21.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 04.11.2025 від Кіровоградського обласного об`єднаного БТІ надійшли витребувані судом докази. 10.11.2025 до суду від нотаріуса надійшли витребувані судом докази. 02.12.2025 від позивача та представника позивача надійшли заяви про проведення підготовчого засідання без їх участі. Ухвалою суду від 02.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в розумінні положень ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачем до суду відзив на позовну заяву не подано. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 08.02.2002 року №3-455, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Гарською В.В., [PERSON] набула право приватної власності на одну другу частину жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Згідно з листом ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 1121-17/20 станом на 01.01.2013 року право власності за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: 1/2 частина - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2002 року № 3-455; 1/2 частина - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу № 2-696 від 09.06.1981 року (а.с. 119). Відповідно до довідки №363001/1 від 10.07.2019 про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). [INFO] [PERSON] померла. 25.06.2004 відповідач подала до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але протягом більше 20 років її не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримувала, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 122-130). На даний час титульний власник нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] з 20.06.2004 року відсутній. Судом також встановлено, що позивач систематично сплачує вартість комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується квитанціями (а.с. 25-36). Відповідно до довідки від 27.09.2025 №45 квартального комітету №11 Подільського району м. Кропивницького (а.с. 104) [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживав разом з нею за даресою: [ADDRESS] і вели спільне господарство. Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктами 9, 11, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Факт того, що позивач володіє частиною будинку безперервно, більше десяти років, доведений, а будь-які інші особи, які б претендували на спірне майно і оспорювали право позивача на отримання вказаного майна у власність за набувальною давністю відсутні, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідка. Крім того, судом враховуються пояснення позивача у судових засіданнях про те, що він постійно спілкується з матір`ю у месенджерах через мережу Інтернет, оскільки вона проживає на тимчасово окупованій території України АРК Крим. Під час такого спілкування, за твердження позивача, відповідач неодноразово висловлювання свою позицію щодо вказаної справи, а саме: відсутність заперечень проти даного позову. Суд дійшов висновку, що є в наявності усі складові для визнання права власності на частку нерухомого майна за набувальною давністю, оскільки позивач добросовісно і відкрито володіє 1/2 частиною житлового будинку, проживає в ньому і утримує його. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи положення ч. 4 ст. 344 ЦК України, яка визначає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду,. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача, згідно з його заявою.

Outcome: approved