Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

28.11.2025 року позивач звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. 22.05.2020 року за реєстровим № 923 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідеа Банк» заборгованості у розмірі 52 885,33 грн. Позов мотивований тим, що 22.05.2020 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 923 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідеа Банк» заборгованості у розмірі 52 885,33 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм законодавства України, внаслідок чого він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 01.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 01.12.2015 року зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. надати суду засвідчену належним чином копію нотаріальної справи, зібраної на підставі заяви АТ «Ідея Банк» про видачу виконавчого напису нотаріуса від 22.05.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 923. 24.12.2015 року від представника АТ «Ідея Банк» Жовтонецького В.М. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача позовні вимоги не визнає. Відзив мотивований тим, що АТ «Ідея Банк» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки за кредитним договором № Z62.00400.003933212 від 14.05.2018 року відбулась заміна кредитора з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «Оптіма Факторинг», який вправі сам розпоряджатись щодо виконання оскаржуваного напису в примусовому порядку чи його поверненню. 07.01.2026 року від позивача через поштову кореспонденцію суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання підтримала свої позовні вимоги. 19.01.2026 року від представника АТ «Ідея Банк» Жовтонецького В.М. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник не погодився з доводами відповіді на відзив, вказуючи на те, що: 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, згідно якого Банк відступив право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі Кредитного договору № Z62.00400.003933212 від 14.05.2018 року. Таким чином, після укладення зазначеного вище договору факторингу, ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло статусу кредитора (стягувача) згідно виконавчого напису № 923, вчиненого 22.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Окрім цього, АТ «Ідея Банк є стягувачем у виконавчому проваджені № 67765030, яке відкрите 06.12.2021 року, а договір факторингу про відступлення права вимоги укладено 19.12.2023 року. Тобто право вимоги відступлено після відкриття виконавчого провадження. На даний час АТ «Ідея Банк» не має права вимоги до [PERSON] , тому не може відповідати за вказаним позовом. Відповідач вважає, що позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів про те, що [PERSON] не укладала з відповідачем Кредитний договір № Z62.00400.003933212 від 14.05.2018, і не отримувала від Банку відповідні кошти за цим договором. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03.02.2026 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ТОВ «Оптіма Факторинг». У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник Макаренко А.О. письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Оптіма Факторинг» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий Правобережний відділ Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 22.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 923 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідеа Банк» заборгованості у розмірі 52 885,33 грн. Постановою старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дубовицької Н.М. від 06.12.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 923, виданого 22.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Резолютивна частина постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17. Отже, вчиняючи 22.05.2020 року виконавчий напис № 923 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 923, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також їх достатність та взаємність зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості. На підставі викладеного,

Outcome: approved