Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала, спадщину за законом прийняла позивачка - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки правовстановлюючі документи на будинковолодіння у спадкодавця на момент смерті були відсутні, то позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно про що нотаріус винесла відповідну постанову. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 05.02.2026 року. 06.02.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу. Позиція учасників провадження. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Дубечненської сільської ради у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказує, що сільська рада просить провести судове засідання за її відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з вимогами частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.02.2022 року, виданого повторно Старовижівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13). Відповідно до копії Виписки з погосподарської книги № З-2 за 2018 рік Дубечненської сільської ради Ковельського району від 25.09.2018 року встановлено, що в [ADDRESS] , рахується господарство [PERSON] . Рік побудови:1960. (а.с.16). Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області №2072 від 28.08.2018 року, встановлено, що в [ADDRESS] , рахується господарство [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . [PERSON] до дня смерті проживала з дочкою- [PERSON] , зятем- [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом сільської ради не посвідчувався. До складу спадкового майна [PERSON] входить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] . (а.с. 14) Із матеріалів спадкової справи до майна померлої № 110/2024 [PERSON] встановлено, що спадщину після його смерті прийняла її дочка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 35-50). 22.07.2024 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 15). Технічний паспорт на нерухоме спадкове майно, а саме: на житловий будинок в [ADDRESS] позивачкою виготовлений (а.с. 17 - 27). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] . Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцям, що прийняли спадщину, видається свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР України). Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, у свідоцтві про право на спадщину вказуються спадкоємці, склад і місце знаходження спадкового майна, його оцінка, частка, належна кожному із спадкоємців. Свідоцтво видається всім спадкоємцям разом або кожному з них окремо в залежності від їх бажання. Отже, свідоцтво про право на спадщину є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11березня 1985року №105«Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» проводилася державна реєстрація права власності. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивачки може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що за життя спадкодавиця правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявність у позивачки права на спадкування за законом після смерті [PERSON] (в силу вимог статті 549 ЦК УРСР), та з огляду на те, що захистити свої права позивачка може лише шляхом звернення до суду, позов слід задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved