Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за кредитним договором № 76918812 від 04.12.2023 в розмірі 27072,50 грн. та понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 04.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №76918812. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідача. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки первісного кредитора. На підставі чого представник позивача просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Відповідач у відзиві на позов зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено укладення вказаного кредитного договору між нею і Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»; відповідач не отримувала кошти від зазначеної фінансової організації; належними доказами не підтверджена переуступка вимог за кредитними договорами; також невірно нараховані відсотки та штрафна санкції. Також відповідач подала клопотання про витребування доказів, а саме просить суд витребувати у Позивача в оригіналах для долучення до матеріалів справи та огляду у судовому засіданні наступні докази: оригінал Договору про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023 з позичальником [PERSON] з усіма додатками і додатковими угодами до нього - з електронними підписами обох Сторін у дату укладення та оригінал первинного бухгалтерського документ щодо фактичного перерахунку грошових коштів позичальнику [PERSON] від кредитора по вищевказаному Договору про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023, із зазначенням повних реквізитів отримувача. В іншому клопотанні відповідач просить суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» наступні письмові докази для долучення до матеріалів справи: Оригінал Договору про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023 р. з позичальником [PERSON] з усіма додатками і додатковими угодами до нього - з електронними підписами обох Сторін у дату укладення; Докази надсилання одноразового ідентифікатора, фактичного підписання та надання позичальнику [PERSON] примірників підписаних Договору про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023 р., додатків та додаткових угод до нього у дату їх укладання; Оригінал Заявки та видачу кредиту за вищевказаним кредитним договором від позичальника [PERSON] ; Докази ознайомлення позичальника [PERSON] з іншими документами по цим кредитним правовідносинам до моменту укладення договору під підпис; Первинний документ щодо фактичного перерахунку грошових коштів позичальнику [PERSON] від кредитора по вищевказаному Договору про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023 р., із зазначенням повних реквізитів платника та отримувача; Виписка з банківського рахунку кредитора за дату Договору про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023 щодо фактичного перерахунку грошових коштів від кредитора позичальнику [PERSON] по Договору про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023; Договір про відступлення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за Договором про надання кредиту № 76918812 від 04.12.2023 з позичальником [PERSON] - повний текст, акт приймання-передачі права вимоги та приймання-передачі кредитної справи, фактичної оплати за вказаним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Суд відмовив у задоволені клопотання відповідачки, оскільки нею не підтверджено неможливість самостійно надати відповідні докази. До того ж наявні в матеріалах справи докази, достатні для ухвалення рішення по суті позовних вимог. В судове засідання представник позивача та відповідач не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. З матеріалів позовної заяви вбачається, що 04.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №76918812. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до відповідача. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 76918812 від 04.12.2023 року заборгованість відповідача становить 27072,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що кредитний договір між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладений 04.12.2023 року, а договір факторингу 14.06.2021 року, тобто договір кредиту укладено пізніше ніж договір факторингу, на час укладення договору факторингу не існувало вимог за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Право грошової вимоги у позивача може виникнути лише за наявності документів, які підтверджують перехід такого права до первісного кредитора, а таке право може бути підтверджено лише відповідним договором укладеним в письмовій формі, однак суду такі договори не надано. Також позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження заявленої заборгованості за кредитними договорами та взагалі відсутні будь-які документи на підтвердження перерахування коштів відповідачу. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів фінансової установи відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Так, Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року, у справі 161/16891/15-ц з посиланням на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердив, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №553/1325/14-ц, у якій суд зазначає: «відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач у порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність вказаної у розрахунках заборгованості у відповідача перед банком». Правова позиція щодо необхідності дослідження саме первинних документів в справах про стягнення кредитної заборгованості також знаходить відображення у постанові Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.01.2020 в справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) зазначив, що «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших. Отже, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення вказаних вище договорів було видано кредит, позику саме в сумах, заявлених у позові. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцями своїх зобов`язань по договору. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням всього вищевикладеного ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено належними та допустимими доказами перехід права грошової вимоги за вказаними кредитними договорами, не доведено перерахування коштів відповідачу та правильність нарахування суми боргу. За таких даних, позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed