Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

18 березня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сергіївської ОТГ в особі Сергіївської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Заєць Ніна Миколаївна, Свалявська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,1477 га з кадастровим номером 5320483401:01:001:0240, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та площею 0,1765 га кадастровим номером 5320483401:01:001:0272, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за цією ж адресою. Після смерті матері [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Заєць Н. М. з заявою про прийняття спадщини, яка своєю постановою від 16.12.2024 відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки вважає, що житловий будинок та земельні ділянки є спільною власністю подружжя, так як були придбані спадкодавцем [PERSON] в шлюбі з [PERSON] , який було розірвано в органах ДРАЦС 26 січня 2005 року на підставі рішення Гадяцького районного суду від 06.10.2003 року. При цьому посилається на ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, згідно якої шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Позивачка вказує, що вказане майно було придбане її матір`ю за особисті кошти та, посилаючись на ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції 01.01.2004 року, вважає його особистою приватною власністю матері, оскільки фактично з [PERSON] спільним подружнім життям вона проживала до березня 1997 року, в послідуючому спільного бюджету та спільного господарства з ним не вела, подружніх стосунків не підтримувала, у зв`язку з чим рішенням Гадяцького районного суду від 06 жовтня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач вказує, що [PERSON] помер [INFO] , тобто раніше за її матір і після його смерті його спадкоємці могли заявити вимогу про визнання майна спільною власністю та визнання права власності на вказане майно, але цього не зробили та будь-яких вимог до [PERSON] не заявляли. З цих підстав [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на вказаний житловий будинок та присадибні земельні ділянки. 28 березня2025 року ухвалою Гадяцького районного суду провадження у даній справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.08.2025 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] . 19 листопада 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача адвокат Кулішов В.П. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити, вказавши, що дане домоволодіння було придбане виключно за кошти позивача, оскільки з покійним [PERSON] на той час вони уже давно не проживали, в нього була інша сім`я. Представник відповідача Сергіївської ОТГ в особі Сергіївської сільської ради направив суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає, проти їх задоволення не заперечує, просить справу розглянути без участі представника сільської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове за сідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, відзиви на позовну заяву до суду не надали. Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. направила заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Третя особа Свалявська державна нотаріальна контора направила заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, при ухваленні рішення посилається на розсуд суду. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно дублікату договору купівлі-продажу будинку від 05 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Солодовник Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 143, мати позивача - [PERSON] придбала будинок, що знаходиться у [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №320619151 від 19.01.2023, житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності належав [PERSON] . Також, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Солодовник Н.С., мати позивача [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,33 га в с. Краснознаменка, Краснознаменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №316606704 від 02.12.2022 та витягу з Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 0,1477 га з кадастровим номером 5320483401:01:001:0240, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташована в [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру НВ-5600045832025 від 14.01.2025, земельна ділянка площею 0,1765 га з кадастровим номером 5320483401:01:001:0272, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Сергіївка Миргородського району на праві власності належить [PERSON] . Також встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] і її матір`ю була [PERSON] , батьком [PERSON] . 20 травня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в зв`язку з чим своє прізвище змінила на прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00048490764 від 16.12.2024 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1980 року, актовий запис №12, складений Петрівсько-Роменською сільською радою, Гадяцького району, Полтавської області. Рішенням Гадяцького районного суду від 06.10.2003 року у справі №2-790 /2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в П-Роменській сільській раді Гадяцького району, актовий запис №12 було розірвано. Зі змісту даного рішення вбачається, що спільним подружнім життям сторони проживали до березня 1997 року. Рішення суду набрало законної сили 07.11.2003 року. З свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно Шевченківським відділом ДРАЦС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.09.2023 вбачається, що актовий запис №22 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було складено 26.01.2005 відділом ДРАЦС Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області, що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №00048498777 від 16.12.2024. Судом, також, встановлено, що 05 квітня 2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. З матеріалів спадкової справи №577/2008 до майна померлого [PERSON] , заведеної Свалявською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до Свалявської державної нотаріальної контори звернулась його дружина [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] і їм було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та грошові вклади спадкодавця. Інші особи не звертались з заявами про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Сергіївської сільської ради №388 від 16.06.2022, згідно ст. 10 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» від 17.03.2016 №1037-19, перейменовано село Краснознаменка Гадяцького району Полтавської області на село Сергіївка Гадяцького району Полтавської області. Згідно Постанови Верховної ради України №807 ІХ від 17.07.2020, у Полтавській області ліквідовано Гадяцький район та утворено Миргородський район (з адміністративним центром у місті Миргород) у складі територій Білоцерківської сільської, Великобагачанської селищної, Великобудищанської сільської, Великосорочинської сільської, Гадяцької міської, Гоголівської селищної, Заводської міської, Комишнянської селищної, Краснолуцької сільської, Лохвицької міської, Лютенської сільської, Миргородської міської, Петрівсько-Роменської сільської, Ромоданівської селищної, Сенчанської сільської, Сергіївської сільської, Шишацької селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що сімейні правовідносини, які виникли між батьками позивача, регулюються КпШС України 1969 року. Відповідно до пункту 1 розділу VII "Прикінцевих положень" Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України. Згідно ст. 44 КпШС України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звертається увага судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК) ( 2947-14 ). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК. Враховуючи вказані вище норми права, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було припинено 26.01.2005 року, тобто з моменту реєстрації розлучення відділом ДРАЦС Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ч.2 статті 28 КпШС України, суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Зі змісту рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2003 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спільним подружнім життям проживали лише до березня 1997 року. Оскільки в сім`ї склалися непримиренні відносини позивач звернулась до суду. Відповідач визнав позовні вимоги позивача, на розірвання шлюбу погодився. Рішення суду набрало законної сили 07.11.2003 року. З матеріалів справи також вбачається, що у [PERSON] з іншою жінкою [INFO] народилась дочка [PERSON] , що також свідчить про фактичне припинення сімейних відносини між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися ще у березні 1997 року. Із цього часу вони проживало окремо, спільного господарства не вели, шлюбні відносини не підтримували. Спірне майно [PERSON] придбала 05.04.2004 року за особисті кошти, через 7 місяців після розірвання шлюбу в суді, але до офіційної реєстрації розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. З цих підстав приватний нотаріус Заєць Н.М. відмовила позивачу в оформленні спадкового майна після смерті матері, оскільки формально воно придбане в шлюбі з [PERSON] . З постанови приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. від 16.12.2024 вбачається, що до нотаріальної контори звернулись [PERSON] з заявою про оформлення спадкових прав на майно померлої матері [PERSON] та [PERSON] , яка відмовилася від спадщини на користь [PERSON] , однак позивачу відмовлено в оформленні спадщини після смерті матері в зв`язку з тим, що [PERSON] будинок та земельну ділянку придбала в шлюбі з [PERSON] , який було розірвано лише 26 січня 2005 року після реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Відтак, враховуючи той факт, що спірний будинок та земельні ділянки були придбані [PERSON] за її особисті кошти вже після розірвання шлюбу судом та припинення ведення спільного господарства, під час окремого проживання один від одного у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, суд приходить до переконання, що таке майно належало [PERSON] на праві особистої приватної власності та є об`єктами спадщини. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто позивачі мають право звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок та земельні ділянки. Відповідно даних технічного паспорту домоволодіння по [ADDRESS] складається з: житлового будинку позначеного на технічному паспорт літерою «А-1», прибудови «а», літньої кухні «Б», сараїв «В, Г, Д», погреба «Д», огорожі №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом встановлено, що домоволодіння у [ADDRESS] було придбано померлою [PERSON] за власні кошти після припинення ведення спільного господарства з [PERSON] та розірвання шлюбу за рішенням суду. Отже, спадкодавцю [PERSON] вказане домоволодіння та земельні ділянкиналежали на праві особистої приватної власності у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з [PERSON] , а також здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач [PERSON] є спадкоємцем на майно після смерті матері. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача за її заявою.

Outcome: approved