Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання аліментів, покликаючись на те, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; батько дитини відповідач [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що упродовж останнього часу відповідач почав систематично ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. Він відмовляється добровільно брати участь у забезпеченні належного рівня життя їхньої доньки, не надає матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, медикаменти, оплату лікування, розвиток та навчання дитини. Усі витрати, пов`язані з вихованням та забезпеченням дитини, вимушено несе виключно вона, проте її фінансових можливостей недостатньо для того, щоб повністю забезпечити дитині належні умови проживання, харчування, лікування, освіти та розвитку. Дитина потребує постійних витрат на продукти харчування, якісне та збалансоване меню, відповідний одяг і взуття, особливо з урахуванням зміни сезонів, а також на засоби гігієни, ліки у разі захворювання, оплату профілактичних оглядів, вакцинації та інших необхідних медичних процедур. Крім цього, дитина зростає та розвивається, тому потребує коштів на шкільне навчання, придбання підручників, канцтоварів, оплати гуртків та додаткових занять для розвитку здібностей. Усе це є необхідним для її фізичного, розумового, емоційного та соціального розвитку. Незважаючи на неодноразові прохання брати участь у матеріальному забезпеченні дитини, відповідач ухиляється від цього та не надає жодної допомоги. Така поведінка негативно впливає на умови життя дитини, обмежує її можливості для гармонійного розвитку та ставить під загрозу задоволення її базових потреб. Зважаючи на те, що відповідач свідомо не виконує свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини та не надає належної допомоги, позивачка вважає за необхідне вирішити це питання у судовому порядку. Відповідач є здоровим та працездатним, має можливість сплачувати аліменти, у нього немає інших непрацездатних утриманців та неповнолітніх дітей. Зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дитину, позивачка вважає, що на утримання їх спільної дитини, [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що у 2009 році його госпіталізували до Запорізької обласної клінічної лікарні через гостру больову симптоматику. Мені було діагностовано та встановлено діагноз Анкілозуючий спондилоартрит (хворобу Бехтерєва) центральної форми. На даний час хвороба є невиліковною. Це захворювання є хронічним, переважно прогресуючим запальним процесом невідомого походження, яке уражає крижово-клубові суглоби, суглоби хребта, фіброзні кільця й зв`язки хребта, а також периферійні суглоби. З часом хвороба призводить до їх анкілозу та асоціюється з ураженням інших органів, зокрема шлунково-кишкового тракту, очей, серця, шкіри тощо. З моменту встановлення діагнозу він регулярно проходив лікування у Запорізькій обласній клінічній лікарні. Це підтверджується відповідними виписками та консультативними висновками лікарів. Щорічно він продовжував лікування у цій лікарні, перебував на обліку, проте стан здоров`я поступово погіршувався. У 2015 році він звернувся до Орджонікідзевської медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) у місті Запоріжжі Запорізької області з питання встановлення групи інвалідності. Після розгляду документів мені була надана третя група інвалідності. Протягом наступних п`яти років він щорічно проходив огляди в медико-соціальній експертній комісії міста Пологи Запорізької області для підтвердження інвалідності, що також підтверджується копіями відповідних документів. У 2020 році, після чергового обстеження у МСЕК, йому встановили другу групу інвалідності - безстроково. Через тривалу гормональну терапію у високих дозах у нього розвинулася додаткова патологія - ятрогенний синдром Кушинга, який супроводжується артеріальною гіпертензією, серцево-судинними захворюваннями, системним остеопорозом (підвищена ламкість кісток), м`язовою слабкістю та вторинним імунодефіцитом (підвищена вразливість до інфекцій). 12 грудня 2025 року він звернувся до лікаря-ревматолога КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» через постійні болі в шийному, грудному та попереково-крижовому відділах хребта йому було рекомендовано госпіталізацію до стаціонару для подальшого лікування та обстеження. Відповідач зазначає, що на даний момент стан його здоров`я продовжує погіршуватися, що вимагає значного фінансового забезпечення для лікування. Ці обставини підтверджують висновки лікарів Івано-Франківської обласної лікарні. Крім того, він є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчать відповідні документи. На даний момент він орендує квартиру, що додатково впливає на його фінансове становище та лікування його здоров`я. Позивачка у судовому засіданні просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні просить врахувати його доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відповідний актовий запис № 130 (а.с. 8). Позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки від 05.05.2022 № 2615-7001135688 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивачку взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 6). Дитину - [PERSON] , [INFO] , взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, за адресою проживання: [ADDRESS] (а.с. 10). Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Разом з тим суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб аліменти надавались у розмірі, необхідному для гармонійного розвитку дітей, що передбачає достатній рівень життя, включаючи фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний та соціальний розвиток. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Також суд зважає, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Зважаючи на досліджені обставини, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки, на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (одна четверта) частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 24 листопада 2025 року, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини, з урахуванням встановлених обставин, які обов`язкові до врахування відповідно до ст. 182 СК України, не порушить принципу врахування найкращих інтересів дитини, забезпечить справедливий баланс між батьківським обов`язками сторін та не становитиме надмірний тягар для відповідача, що в свою чергу є однією з гарантій реальності виконання судового рішення. Зважаючи, що позивачка при пред`явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved