Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

26.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (далі ТОВ «Свеа фінанс») звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 2084313 від 29.06.2021 у розмірі 15 376,00 грн, вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначає, що 29.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2084313 у електронній формі. Отримавши кошти від фінансової компанії останній своїх зобов`язань не виконав і тому утворилась заборгованість у розмірі у розмірі 15 376,00 грн, яка складається з 4700,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 10 676,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до договору факторингу від 15.07.2022 ТОВ «Росвен інвест Україна», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «Свеа фінанс», набуло права грошової вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача [PERSON] . У добровільному порядку спір не вирішено, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом. 14.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судові засідання 28.01.2026, 03.03.2026 учасники справи не прибули. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (відповідач відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Представник позивача у заяві просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а. с. 53). Відповідач у судове засідання не з`явився повторно. У встановлений судом строк не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та враховуючи позицію представника позивача суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. 29.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 2084313, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 4700,00 грн та останній зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки, комісію, виконати інші зобов`язання у строки, визначені договором. Згідно з пунктами 1.3, 1.4.1 договору кредит надано на строк 30 днів, тобто до 29.07.2021 зі сплатою відсотків за користування кредитів за процентною ставкою становить 1,90 % в день. Також передбачена знижена процентна ставка у розмірі 0,01 % у день відповідно до п. 1.4.2. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування на картку із № [NUMBER] (а. с. 10-16). Зазначений договір про надання фінансового кредиту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 29.06.2021. Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 на виконання договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, укладеного із ТОВ «Лінеура Україна», товариством було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта у розмірі 4700,00 грн 29.06.2021 о 20:49:12 на картку № [NUMBER] (а. с. 35). В подальшому між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було підписано додаткові договори до Договору № 2084313 27.07.2021, 02.09.2021, відповідно до умов яких продовжено строк кредитування ще на 60 днів (а. с. 20-27). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Лінеура Україна» (первісного кредитора) станом на 01.01.2022 відповідач має заборгованість за спірним договором у розмірі 15 376,00 грн, яка складається з 4700,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 10 676,00 грн заборгованість за відсотками (а. с. 31-34). Також 15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен інвест Україна» укладено договір факторингу № 2-15072022, відповідно до умов якого ТОВ «Росвен інвест Україна» набуває за плату належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. До договору долучено копію платіжної інструкції від 18.07.2022 про перерахування коштів від ТОВ «Росвен інвест Україна» на користь ТОВ «Лінеура Україна» на виконання договору факторингу від 15.07.2022; Реєстр боржників № 1 до договору факторингу від 15.07.2022 та витяг з реєстру боржників, де зазначено, що [PERSON] має борг за договором № 2084313 у розмірі 15 376,00 (а. с. 36-40). Також рішенням від 25.03.2024 ТОВ «Росвен інвест Україна» змінило найменування з ТОВ «Росвен інвест Україна» на ТОВ «Свеа фінанс», відповідні зміни внесені до ЄДРПОУ від 26.03.2024 (а. с. 41). При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Основоположним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який закріплений положеннями статей 12, 81 ЦПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Договір про надання фінансового кредиту № 2084313 із додатковими договорами укладені між первісним кредитором та [PERSON] у електронній формі відповідно до ст. 12 Закону України Про електронну комерцію. Сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Також позивачем доведено факт отримання грошових коштів відповідачем у розмірі 4700,00 грн, правові підстави набуття права вимоги за вказаними кредитними договорами та факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). З метою перевірки правильності розрахунків заборгованості, наданих позивачем, суд визначає строк кредитування, узгоджений між первісним позикодавцем та відповідачем у договорі № 2084313 від 29.06.2021. Порядок продовження строку користування кредитом узгоджений сторонами у розділі 4 зазначеного договору та визначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом шляхом укладення Додаткової угоди до договору. Якщо на момент закінчення строку кредиту наявна заборгованість та клієнт не продовжив строк кредиту, то за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація), яка згідно з п. 4.2.2. продовжує строк кредитування ще на 15 календарних днів з дня закінчення строку кредиту. Аналізуючи наступні норми договору суд доходить переконання, що визначений строк кредитування 30 днів у договорі № 2084313 продовжений на строк 30 днів згідно з Додатковим договором від 27.07.2021 до 27.08.2021. До 27.08.2021 відповідачем не погашено заборгованість за кредитом та не використано право продовжити строк кредиту, тому суд не вбачає підстав для продовження строку кредитування ще на 30 днів за Додатковим договором від 02.09.2021, незважаючи на підписання його відповідачем. За таких обставин згідно з умовами договору з 27.08.2021 застосовується автопролонгація та строк кредитування продовжується на 15 календарних днів. Відтак за період з 29.06.2021 до 27.07.2021 (29 днів) відсотки за користування кредитними коштами відповідно до п. 1.4.2 договору (клієнт виступив із ініціативою продовження строку кредиту на новий строк) слід розраховувати за зниженою процентною ставкою 0,01%, тому відсотки за вказаний період складають 13,63 грн (4700 х 0,01 % х 29); за період з 28.07.2021 до 27.08.2021 (30 днів за додатковим договором) за процентною ставкою згідно з п. 1.4.1 договору відсотки складають 2679,00 грн (4700 х 1,90 % х 30); за 15 днів автопролонгації відсотки складають 1339,50 грн (4700 х 1,90 % х 15); а всього 4032,13 грн (13,63 + 2679,00 + 1339,50). Тому заборгованість відповідача за кредитним договором № 2084313 від 29.06.2021 (з урахуванням додаткової угоди від 27.07.2021 та автопролонгації) з урахуванням часткової сплати 3268,43 грн становить 5463,70 грн (4700,00 + 4032,13 - 3268,43). Розрахунок заборгованості ТОВ «Свеа фінанс» як набувача права вимоги за кредитами є похідним, тому не підтверджує правильність нарахування сум заборгованостей за відсотками первинним кредитором, а згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак позивачем частково доведено порушення його майнових прав відповідачем. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню у розмірі 860,77 грн (а. с. 1).

Outcome: partial