Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що у сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини до досягнення ним повноліття. З 01.09.2022 року повнолітній [PERSON] навчається на третьому курсі денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу Дунайського фахового коледжу Національного університету «Одеська морська академія», у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, строк закінчення навчання 30.06.2026 року. Відповідач інших утриманців немає, на сьогодні його стан здоров`я дозволяє працювати. Позивачка офіційно не працевлаштована, має нестабільний дохід, який не може забезпечити утримання та фінансове забезпечення сина на належному рівні, син також не має можливості працювати, так як навчається, але потребує матеріальної допомоги на період свого навчання. З огляду на викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 04.07.2025 року, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 10.07.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду сповіщена належним чином. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. 20.02.2026 року представник позивачки надала суду відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідач зазначає, що його фактичний рівень доходу, недостатній, щоб сплачувати 1/4 частку доходу, оскільки йому необхідно сплачувати за оренду житлового будинку та на лікування, а тому він згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини його щомісячного доходу. Однак, жодного доказу, стосовно оренди житла та витрат на лікування відповідачем [PERSON] суду не надано. В спростування доводів відповідача, було зроблено запити, та отримано наступні відповіді: згідно наданої інформації з Пенсійного фонду України, розмір пенсійних виплат [PERSON] станом на листопад 2025 рік складає 23 610,00 грн., згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків за період з січня 2025 рік по вересень 2025 рік [PERSON] отримав суму доходу у розмірі 48 000,00 грн., згідно відповіді головного сервісного центру МВС від 24.11.2025p. за_N10s відповідно даних з Єдиного державного реєстру транспортних засобів за громадянином [PERSON] зареєстровано транспортний засіб «BMW X5». Враховуючи викладене, відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 04.07.2025 року, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення пазових вимог, посилаючись на відзив, наданий суду 22.09.2025 року, в якому вказала, що з огляду на фактичний рівень доходів відповідача, матеріальні можливості та необхідність у лікуванні та сплати оренди, він не має можливості надавати матеріальну допомогу дитині [PERSON] з 23.11.2018 року до 03.07.3025 року у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку. Заборгованості зі сплати аліментів не існує, відповідач сумлінно сплачує аліменти. Обставинами, які мають істотне значення, є наявність у відповідача інвалідності 2 групи як інваліда війни. У відповідача немає власного житла, йому доводиться сплачувати за орендоване житло. Сам факт навчання повнолітньої дитини не є безумовною підставою для стягнення аліментів. Позивач не підтверджує доказами витрати дитини на навчання (контракт із зазначенням вартості навчання, проживання у гуртожитку та інше). З огляду на викладене, відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме, у розмірі 1/6 частки свого щомісячного доходу, до досягнення дитиною 23-річного віку або до припинення навчання. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Частиною 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 13.07.2007 року, актовий запис №464 від 13.07.2007 року (а.с.9). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2019 року, справа №500/8205/18, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто, до [INFO] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили 05.03.2019 року (а.с.13-14). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2019 року, справа №500/8676/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 26.04.2019 року (а.с.7). Дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання осіб (а.с.5, 10). Відповідно до довідки №1962 від 19.05.2025 року, виданої в.о. директораВідокремленого структурного підрозділу Дунайського фахового коледжу Національного університету «Одеська морська академія» Коджебаш Г.М. є курсантом 3 курсу освітньо-професійної програми «Навігація і управління морськими суднами» денної форми навчання з 01.09.2022 року. Навчання за кошти фізичних, юридичних осіб, стипендію не отримує. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2026 року. Довідка дійсна до 31.12.2025 року (а.с.16). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] має інвалідність 2 групи внаслідок війни (а.с.40). Згідно Інформації з Реєстру нерухомого майна від 19.09.2025 року за [PERSON] нерухоме майно не зареєстровано (а.с.42). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку. Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заперечуючи проти розміру аліментів, відповідач послався на матеріальну неспроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини щомісячно у розмірі по частці свого доходу, з огляду на те, що він має інвалідність 2 групи, не має власного житла, потребує витрат на своє лікування. Разом із тим, суд зазначає, що вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Однак, доказів можливості відповідача надавати допомогу саме у розмірі частини доходів (заробітку) позивачкою суду не надано. Інших обставин, які мають істотне значення для справи та впливають на висновок суду, не встановлено та відповідних доказів не надано. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] продовжує навчання, має потребу у матеріальній допомозі на навчання, враховуючи матеріальне становище відповідача, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, починаючи з 04.07.2025 року, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцять трьох років. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial