Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В квітні 2026 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що протягом тривалого часу він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Відповідач вихованням дитини не займається, усі питання щодо виховання, навчання, побуту дочки вирішуються позивачем самостійно. Фактичне місце проживання та місце роботи відповідача не відомо. Жодної матеріальної участі в утриманні дитини відповідач не приймає. Тому [PERSON] просив суд визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] , а також встановити факт, що він самостійно виховує та утримує дочку [PERSON] , [INFO] . Крім цього, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 2. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.51-52). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.65-66). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.67). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову позивача від допиту свідка [PERSON] , а також виключено допит вказаного свідка з переліку доказів. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. Про час та місце розгляду цивільної справи була повідомлена належним чином. Начальник служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Касянчук М. направила до суду лист, яким просила розглянути цивільну справу без участі їхнього представника та ухвалити рішення відповідно до законодавства України з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини (а.с.61). 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 03 березня 2017 року Дарницьким районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, серії [NUMBER] (а.с.14). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №2431 від 06 березня 2017 року (а.с.15), Витягів з Реєстру територіальної громади від 25 березня 2025 року, від 08 лютого 2023 року (а.с.16-17) малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей», гл.15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За змістом правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. 5.2. щодо встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини. Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року в справі №127/3622/24 (провадження № 61-12634св24) зазначено, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військово-зобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі ч.1 ст.135 СК України. 6.3. щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 6.4. норми процесуального права. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101-11114 від 11 грудня 2025 року (а.с.63-64) малолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для життя, розвитку та відпочинку малолітньої дочки. Питання щодо визначення місця проживання [PERSON] було двічі винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини 13 листопада та 27 листопада 2025 року, на яких були присутні батько дитини та дитина. [PERSON] на телефонні дзвінкий спеціаліста служби не відповідає, на виклики до служби не з`являється. Тому, з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини, з метою забезпечення права та інтересів дитини, з урахуванням думки дитини, орган опіки та піклування вказав за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05 листопада 2025 року (а.с.62) батьком створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав не погоджуватись з рекомендаціями, викладеними у висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Зокрема за рекомендацією органу опіки та піклування визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком відповідатиме, в першу чергу, законним правам та інтересам дитини. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, це суд вважає, що місце проживання малолітньої [PERSON] належить визначити разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 6.2. щодо встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона доводиться сусідкою [PERSON] . Свідку відомо про те, що [PERSON] проживає разом з дочкою [PERSON] . Матір дитини разом з ними не проживає. Протягом останніх двох років свідок жодного разу не бачила відповідача, зокрема, щоб вона відвідувала дочку чи водила її гуляти. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знайомий з [PERSON] протягом багатьох років. Свідку відомо про те, що [PERSON] самостійно виховує дочку. Відповідач не проживає разом з [PERSON] та їхньою спільною дочкою понад два роки. Вказані показання свідків узгоджуються з письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема характеристикою на вихованку дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №792 Дарницького району м. Києва [PERSON] (а.с.19), характеристикою [PERSON] , учениці 2-В класу спеціалізованої загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №305 з поглибленим вивченням іноземної мови (а.с.21), актом обстеження умов проживання від 05 листопада 2025 року (а.с.62). Вказані обставини в їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . Встановлення цього факту в судовому порядку необхідно позивачу для реалізації права на відстрочку від призову на військову службу, згідно положення п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 6.3. щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтвердили б те, що відповідач добровільно приймає участь в утриманні малолітньої дочки. З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що позивач позбавлений можливості самостійно забезпечувати утримання дочки. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, скрутне матеріальне становище або ж на її утриманні перебувають інші діти, непрацездатні чоловік та батьки, в матеріалах цивільної справи відсутні. З огляду на ці обставини в сукупності, суд вважає допустимим стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до дня досягнення дитиною повноліття. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій (а.с.6-7,50) вбачається, що при пред`явленні позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок за позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини. Тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок. Водночас, при пред`явленні позову [PERSON] не сплатив судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, оскільки він звільнений від сплати судового збору за дану позовну вимогу. Тому з [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved