Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Представник позивача - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 грудня 2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено договір №03.12.2024-100001130 про надання кредиту шляхом обмінну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі. Відповідно до умов договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надало позичальнику кредит у сумі 10000 грн на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та повернути проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту. Згідно з п.3. строк, на який надається кредит становить 155 днів з дати його надання, пролонгація строку кредиту не передбачена. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі, передбаченому договором та графіком. Позивач виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 10000 грн на вказану останнім, при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, банківську картку. В свою чергу позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 24000,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за кредитом 10000,00 грн, суми заборгованості за відсотками 7800 грн, суми комісії 1800 грн, суми неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання 4400,00 грн. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року було відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено дату судового засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяві просить розгляд справи провести за відсутності представника позивача, вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, жодних заяв чи клопотань від його імені до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04 грудня 2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №03.12.2024-100001130, відповідно до умов якого ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надає позичальнику кредит у сумі 10000 грн (шляхом переказу на платіжну картку №5168-74XX-XXXX-9490) на строк 155 днів, продовження (лонгація, пролонгація) строку договору не передбачена. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.97% = (15100/10000)/155 х 100%. Пунктом 17 Кредитного договору встановлено розмір неустойки 150 грн 00 коп, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Договір підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Е689. Факт отримання позичальником грошових коштів в сумі 10000 грн, на повідомлений відповідачем номер банківської карти № [NUMBER] , підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 04 грудня 2024 року про перерахування коштів на номер картки № [NUMBER] транзакції в системі LIQPay, призначення платежу: Видача за договором кредиту №03.12.2024-100001130. Позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка, відповідно до розрахунку заборгованості, складає в загальному розмірі, за період з 04 грудня 2024 року по 07 травня 2024 року, 24000 грн, яка складається із: суми заборгованості за кредитом 10000,00 грн, суми заборгованості за відсотками 7800,00 грн, суми заборгованості за неустойкою - 4400,00 грн; суми комісії 1800,00 грн. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як визначено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З аналізу вищевказаного законодавства слідує, що кредитний договір №03.12.2024-100001130 від 04 грудня 2024 року укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності вказаного кредитного договору № 03.12.2024-100001130 від 04 грудня 2024 року, однак таким правом не скористався, та будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором до суду подав. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов укладеного між ним і позивачем ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» договору кредиту, свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на свою користь суми неустойки в розмірі 4400,00 грн, суд зазначає наступне. 24 лютого 2022 року Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану, який було неодноразово продовжено, та який триває станом на день ухвалення рішення. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, та воєнний стан триває станом на день ухвалення рішення, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України. Таким чином, нарахування неустойки за вказаним договором є незаконним та підлягає списанню кредитодавцем, тому в частині вимог щодо стягнення неустойки (штрафу) суд вважає відмовити. У прохальній частині позовної заяви представник позивача також просить суд стягнути з відповідача на позивача судові витрати зі сплати судового збору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з подачею даного позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи суму задоволення позову, що становить 81,67% від заявлених позивачем вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1978,29 грн (2422,40 грн х 81,67%) в рахунок відшкодування судового збору. На підставі ст.ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial