Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Кредитним договором №2405032888 від 30.10.2020 в розмірі 99021.81 грн. з яких: 55200.16 грн. тіло кредиту (в т.ч. прострочена), 8.32 грн. заборгованість по річним процентам, 43813.33 грн. заборгованість по щомісячним процентам, а також стягнути судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» правонаступником якого за правом вимоги по кредитному договору є АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №240503288. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п.1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених у порядку повернення кредиту. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту. Отже, відповідно до умов паспорту кредиту та Кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 77420 грн., строк користування 36 місяців, річні проценти 0.01 % від суми боргу, щомісячні проценти 3.00% від суми кредиту. Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст.11 Закон України «Про захист прав споживачів», ст.6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та держави регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Відповідно до п.1.4 кредитного договору підписавши договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за реквізитами (всього 6 платежів). Також позивач повідомляє, що за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 1650 грн., що передбачено кредитним договором. Одночасно повідомляє, що 02.11.2020 права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №ТАСЦФР-10-2026 від 07.10.2016. Відповідно до умов Договору факторингу позивач є новим кредитором до [PERSON] за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості. Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості. Таким чином, через неналежне виконання відповідачем умов Кредитного договору, станом на 04.12.2025 заборгованість становить 99021.81 грн. з яких: 55200.16 грн. тіло кредиту (в т.ч. прострочена), 8.32 грн. заборгованість по річним процентам, 43813.33 грн. заборгованість по щомісячним процентам, що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками. Таким чином, позичальником було грубо порушено умови Кредитного договору, а також норми чинного законодавства. Що змусило позивача звернутися до суду із даним позовом. 25 грудня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Лише належним чином повідомлялися про проведення судового засідання. Представник позивача просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує (а.с.3 позовної заяви). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, хоча про день розгляду справи повідомлявся належним чином - рекомендованим повідомленням вих..№R067088301347, в якому стоїть відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.72-73), що відповідно постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18 (61-185св23) вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (без виклику сторін) (а.с.3 позовної заяви), клопотання представника позивача про залучення документів та відкриття провадження у справі (а.с.53-55). Інші процесуальні дії у справі: залишення позовної заяви без руху (а.с.49-50), відкриття провадження у справі та призначення спрощеного провадження (а.с.56-58), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом копій письмових доказів: Заяви-анкети на отримання кредиту, копії паспорта громадянина України виданого на ім`я [PERSON] , розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку, кредитного договору №2405032888 від 30.10.2020, листа перевірки кредитної справи, паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», графіка платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту, судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов`язалось надати та надало кредит у сумі 55000 грн., відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування, однак, як слідує із розрахунку заборгованості по договору, не виконав своєчасно своїх зобов`язань та допустив заборгованість станом на 04.12.2025 у сумі 99021.81 грн. Із копії договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 02.11.2020 та повідомлення про відступлення прав вимоги, судом встановлено, що з однієї сторони ТОВ «ФК «ЦФР» з другої сторони АТ «ТАСКОМБАНК» уклали договір Факторингу щодо переходу Права Вимоги Боргу від позичальників і Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. [PERSON] повідомлено про відступлення прав вимоги 30.10.2020, про що свідчить його особистий підпис. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов`язалося надати та надало грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання банківських послуг на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Матеріали справи містять відомість про щоденні нарахування, з яких встановлено, що відповідач отримав 30.10.2020 кредитні кошти (кредит) у сумі 55000 грн. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 55000 гривень 30.10.2020. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 99021.81 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - платіжною інструкцією №1152 від 09.12.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422 .40 грн.

Outcome: approved