Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась із заявою про встановлення факту народження особи, посилаючись на наступні обставини. Так, заявниця [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, але у період з 2018 року по 2021 рік, проживала та працювала у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація, оскільки її непрацездатним батькам були потрібні кошти на лікування. У зв`язку із запровадженням в березні 2020 року на усій території РФ карантину, пов`язаного з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, додому виїхати можливості не мала, і в цей самий час заявниця дізналась про свою вагітність. Під час УЗД вагітності дізналася, що дитина вроджені вади здоров`я. [INFO] у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація народився син заявниці [PERSON] . Згідно з виписним епікризом новонародженого, виданого медичною установою (російською мовою - ГАУЗ (государственное автономное учреждение здравоохранения) «Камский детский медицинский центр») , та інформаційною згодою наданої цієї ж медичної установи, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю новонародженої дитини чоловічої статті, [PERSON] , який народився [INFO] в (російською мовою - городе Набережные челны Республика Татарстан російська федерація). Дитина з народження мала вади здоров`я «вроджена тяжка атипічна двостороння клишоногість», що підтверджується копією виписного епікризу новонародженого, виданого медичною установою Державною автономною установою охорони здоров`я «Камський дитячий медичний центр» РФ. Після пологів заявниці довелося затриматися у лікарні для лікування дитини у спеціалізованому відділенні. Дитині була проведена операція, гіпсування та призначене цілодобове носіння спеціальних апаратів на ноги, тощо. Заявниця стверджує, що батьком дитини є громадянин Російської Федерації [PERSON] , який дитиною не цікавився з моменту її народження, жодної участі у житті дитини не приймав, в лікарні не відвідував, коштів на лікування та утримання дитини не надавав. У зв`язку з чим, відомості про батька дитини в свідоцтві про народження, виданому органом реєстрації (російською мовою - МКУ (муниципальное казенное учреждение) Управление ЗАГС города Набережные челны Республика Татарстан), були записані з моїх слів. Коли дитині виповнилося півроку, і за висновками лікарів його можна було транспортувати (із встановленими на ніжках апаратами), 25.05.2021 року заявниця вивезла свого сина до себе додому в Україну, до своїх батьків, за адресою свого місця реєстрації та проживання: [ADDRESS] . За цією адресою заявниця разом із дитиною та батьками постійно проживали до серпня 2025 року, проте вимушені були виїхати з будинку після прильоту КАБа біля будинку, З метою безпеки, 10.08.2025р., заявниця разом з сином вимушені були евакуюватися до міста Одеса, де дотепер проживають на зймоній квартирі як переселенці, за адресою місця проживання: [ADDRESS] . Заявниця стверджує, що 17.08.2025р. до її будинку у місто Добропілля було влучання ракет, після чого почалась пожежа, та все майно заявниці в квартирі згоріло. Після пожежі, із документів на дитину у заявниці залишились: виписний епікриз новонародженого, інформована згода, надані медичною установою (російською мовою - ГАУЗ (государственное автономное учреждение здравоохранения) «Камский детский медицинский центр») та закордонний паспорт російської федерації на дитину. В той же час, інші документи на дитину, в тому числі свідоцтво про народження, видане органом реєстрації (російською мовою - МКУ Управление ЗАГС города Набережные Челны, довідки що надавались на дитину для перетину кордону та медичні документи, пов`язані із лікуванням дитини в Росії і Україні, тощо, лишились в квартирі були втрачені. Доказом пожежі та втрати документів є довідка про факт пошкодження житла від Добропільської міської військової адміністрації та акт про обстеження зруйнованого житла ( [ADDRESS] ), роздруківки фотознімків. Зазначені обставини можуть підтверджені свідченнями батьків заявниці: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, зареєструвати після повернення в Україну факт народження дитини та отримати свідоцтво про народження у Добропільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було неможливо. Оскільки, за наданим роз`ясненням (не зберіглись) факт народження дитини відбувся в Республікі Татарстан Російська Федерація. На підставі викладеного, заявниця просить: 1.Встановити факт народження громадянкою України [PERSON] , [INFO] , дитини чоловічої статі, ім`я дитини - [PERSON] , по батькові дитини - [PERSON] , прізвище дитини - [PERSON] , який народився - [INFO] , місце народження - місто Набережні Човни, Республіка Татарстан, Російська федерація. Зазначити в актовому записі про народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження дитини - місто Набережні Човни, Республіка Татарстан, російська федерація, матір дитини: [PERSON] , [INFO] , громадянка України. відомості про батька дитини внести на підставі частини першої статті 135 СК України, та вказати батьком дитини: [PERSON] , [INFO], громадянина Російської Федерації. Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засідання заявниця пояснила, що у період з 2018 року по 2021 рік, вона проживала та працювала у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація, оскільки її непрацездатним батькам були потрібні кошти на лікування. У зв`язку із запровадженням в березні 2020 року на усій території РФ карантину, пов`язаного з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, вона не мало можливості повернутись додому. Згодом вона дізналась про свою вагітність, але їй під час УЗД вагітності повідомила, що дитина вроджені вади здоров`я, рекомендувати бути постійно під наглядом лікарів. Враховуючи стан її вагітності, вона вирішила залишитись на території Російської Федерації. [INFO] у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація у неї народився син, яка вона назвала « [PERSON] ». Заявниця також пояснила, що фактично батьком дитини є [PERSON] , [INFO], громадянин Російської Федерації, проте коли він дізнався про вагітність взагалі перестав з нею спілкуватись, а також після народження дитини дитиною не цікавився з моменту її народження, жодної участі у житті дитини не приймав, в лікарні не відвідував, коштів на лікування та утримання дитини не надавав. Враховуючи, що вона з [PERSON] не перебувала у шлюбі, та не бажання батька брати участь у вихованні дитини, вона вимушена була зареєструвати дитину з її власних слів. Так вона самостійно звернулась до відповідного органу реєстрації цивільного стану Російської Федерації із заявою про реєстрацію дитини, та у свідоцтві про народження було записано прізвище дитини за прізвищем матері, а по-батькові з її слів. Вона також пояснила, що вимушена була звернутись саме до органу реєстрації цивільного стану Російської Федерації, оскільки їй пояснили, що в іншому випадку вона не зможе з дитиною виїхати до України. Після отримання свідоцтва про народження дитини, вона також вимушена була звернутись за отримання паспорта для виїзду за кордон до відповідно російського органу. Після повернення до України вона спільно з батьками проживала у м. Добропілля, проте вимушена була виїхати, оскільки фронт наблизився до міста. Заявниця також пояснила, що 17.08.2025р. до її будинку у місто Добропілля було влучання ракет, після чого почалась пожежа, та все майно заявниці в квартирі згоріло, у тому числі оригінал свідоцтва про народження дитини. На даний час, вона не мала можливості підтвердити факт народження дитини, оскільки не бажає повертатись з дитиною до Російської Федерації, оскільки це створює небезпеку для неї та її дитини, враховуючи військову агресію Росії. Представники відділу Пересипського відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явились, згідно поданої заяви просили справу розглянути у їх відсутність. Представники ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, але у період з 2018 року по 2021 рік, проживала та працювала у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація, оскільки її непрацездатним батькам були потрібні кошти на лікування. У зв`язку із запровадженням в березні 2020 року на усій території РФ карантину, пов`язаного з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, додому виїхати можливості не мала, і в цей самий час заявниця дізналась про свою вагітність. Під час УЗД вагітності дізналася, що дитина вроджені вади здоров`я. [INFO] у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація народився син заявниці [PERSON] . Згідно з виписним епікризом новонародженого, виданого медичною установою (російською мовою - ГАУЗ (государственное автономное учреждение здравоохранения) «Камский детский медицинский центр») , та інформаційною згодою наданої цієї ж медичної установи, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю новонародженої дитини чоловічої статті, [PERSON] , який народився [INFO] в (російською мовою - городе Набережные челны Республика Татарстан російська федерація). Окрім того, факт народження [PERSON] , [INFO] та факт, що його матір`ю є [PERSON] є факт наявності у заявниці паспорта громадянина Російської Федерації на ім`я [PERSON] (рос. мовою [PERSON] ), який видано В судовому засіданні були допитані в якості свідків батьки заявниці [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які підтвердили, що дійсно [INFO] у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація народився їх онук [PERSON] , а також той факт, що його матір`ю є [PERSON] . Окрім того, свідки пояснили, що після пожежі у їх квартири у м. Добропілля згоріла частина документів, у тому числі оригінали документів їх онука. Заявниця в судовому засідання пояснила, що у зв`язку із запровадженням в березні 2020 року на усій території РФ карантину, пов`язаного з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, вона не мала можливості повернутись додому. Згодом вона дізналась про свою вагітність, але їй під час УЗД вагітності повідомила, що дитина вроджені вади здоров`я, рекомендувати бути постійно під наглядом лікарів. Враховуючи стан її вагітності, вона вирішила залишитись на території Російської Федерації. [INFO] у місті Набережні Човни, Республіка Татарстан Російська Федерація у неї народився син, яка вона назвала « [PERSON] ». Заявниця також пояснила, що фактично батьком дитини є [PERSON] , [INFO], громадянин Російської Федерації, проте коли він дізнався про вагітність взагалі перестав з нею спілкуватись. Правові підстави ухваленого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» в редакції Закону від 25.08.2019р, тобто чиною на дату народження дитини, особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Окрім того, згідно ч. 8 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 4 ст. 14 Закону України «Про громадянство України» в редакції Закону від 25.08.2019р., дитина, яка є іноземцем, один із батьків якої є громадянином України, а другий - іноземцем, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України. Окрім того, згідно ч. 4 ст. 15 Закону України «Про громадянство України» (яка є чинною на даний час) у разі встановлення факту материнства дитини, батько якої є іноземцем або особою без громадянства, якщо мати дитини перебувала у громадянстві України, дитина незалежно від місця її народження та місця постійного проживання набуває громадянство України. Частиною 8 ст. 15 Закону України «Про громадянство України» датою набуття громадянства України у випадках, передбачених частинами першою - п`ятою цієї статті, є дата народження дитини (особи) або дата набуття громадянства України батьком чи матір`ю, батьківство чи материнство яких визнано або щодо яких встановлено факт батьківства чи материнства, якщо такі батько чи мати набули громадянство України після народження дитини (особи). Необхідно відзначити, що порядок реєстрації дитини, яка народження за кордоном України, регламентується «Інструкцією про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України», яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України 23.05.2001 N 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 N 90/5/191, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2001 р. за N 473/5664 Розділом 2 «Інструкції» встановлений порядок реєстрації дитини консулом, а також передбачено, що заяву про реєстрацію народження дитини батьки зобов`язані подати невідкладно, але не пізніше одного місяця з дня народження дитини. Пунктом 2.4 встановлено, що реєстрація народження провадиться при пред`явленні: а) документа медичного закладу про народження дитини. б) паспортних документів, що посвідчують особи батьків (одного з батьків) , в) документа, який є підставою внесення відомостей про батька (свідоцтво про шлюб, заява матері, заява батька про визнання батьківства, спільна заява матері та батька дитини, якщо батьки не перебувають у шлюбі, спільна заява матері та її чоловіка про невизнання чоловіка батьком дитини, спільна заява батька дитини та чоловіка, який перебуває у шлюбі з її матір`ю). Проте, згідно ч. 2 п. 1.5 «Інструкції» якщо реєстрація актів цивільного стану була проведена компетентними органами держави перебування, про що свідчить відповідний документ, то повторна реєстрація в дипломатичному представництві або консульській установі не провадиться. В судовому засіданні встановлено, що заявниця звернулась з питання реєстрації народження дитини не до відповідного консульства України на території Російської Федерації, а безпосередньо до відповідного відділу органу реєстрації цивільної стану Російської Федерації, яким було видано свідоцтво про народження дитини. На підставі свідоцтва про народження дитини заявниці оформила на сина паспорт громадянина [NUMBER] , який було видано 13.04.2021р. та строк дії якого закінчується 13.04.2026р.. Заявниця пояснила, що оригінал свідоцтва про народження дитини, який було видано на території Російської Федерації було втрачено, внаслідок пожежі, яка трапилась 17.08.2025р. у її будинку у місті Добропілля внаслідок влучання ракет, що підтверджується довідкою про факт пошкодження житла від Добропільської міської військової адміністрації та акт про обстеження зруйнованого житла ( [ADDRESS] ), роздруківки фотознімків. Отже, заявниця не має оригіналу свідоцтва про народження дитини, а строк дії паспорту громадянина [NUMBER] , який було видано 13.04.2021р. закінчується 13.04.2026р.. Вищевказані обставини фактично можуть призвести, що дитина може опиниться без батьківського піклування, оскільки мати заявниці не зможе довести своє материнство щодо дитини, а також діяти від імені та в інтересах дитини, яка додатково потребує постійного лікування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження жінкою дитини. Відповідно до статей 3, 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має бути зареєстрована відразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до статті 6 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ) громадянство України набувається, зокрема, за народженням. Згідно із статтею 7 Закону № 2235-ІІІ особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України). Згідно із статтею 144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Однак, відповідно до частин дев`ятої-десятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з РФ та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з РФ та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території РФ і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з РФ і Білоруссю. Отже в даному випадку неможливо заявниці через відповідні консульські установи України в Російської Федерації або через Міністерства закордонних справ України поновити втрачене свідоцтво про народження дитини. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності. Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»). Статтею 317 ЦПК України врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Згідно із частиною третьою статті 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до частин дев`ятої-десятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно до ч.1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Висновки суду. Захист та забезпечення прав дітей на міжнародному рівні розпочато із Женевської декларації про права дитини 1929 року. В свою чергу принцип забезпечення найкращих інтересів дитини закріплений у Декларації прав дитини 1959 року і проголошений Конвенцією про права дитини 1989 року. Зокрема, у ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом дійсно встановлено, що реєстрація народження дитини відбулась у відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану у Російської Федерації, а також, що дитина отримала відповідний паспорт громадянина Російської Федерації, тобто в даному випадку мати повинна була звернутись до відповідног консульства України в Російської Федерації, яка діяли на час народження дитини. В той же час, сам факт народження громадянкою України дитини, є підставою для набуття дитиною громадянства України, а сам факт набуття дитиною громадянства іншої держави за фактом народження на її території, не позбавляє дитину набути громадянство України. Окрім того, необхідно враховувати, що мати дитини не має оригіналу свідоцтва про народження дитини, а строк дії паспорту громадянина [NUMBER] , який було видано 13.04.2021р. закінчується 13.04.2026р.. Вищевказані обставини фактично можуть призвести, що дитина може опиниться без батьківського піклування, оскільки мати заявниці не зможе довести своє материнство щодо дитини, а також діяти від імені та в інтересах дитини, яка додатково потребує постійного лікування. Отримати дублікат свідоцтва про народження заявниця не має можливості у зв`язку з наявності певної загрози для її життя та безпеки дитини, у разі повернення на територію Російської Федерації. На підставі викладеного, суд вважає, що, необхідно встановити факт народженням громадянкою України [PERSON] , [INFO] , дитини чоловічої статі, дати народження, [INFO] , місце народження - місто Набережні Човни, Республіка Татарстан, Російська федерація. в актовому записі про народження дитини у графі «відомості про дитину» записати прізвище « [PERSON] », ім`я дитини « [PERSON] », по- батькові « [PERSON] », громадянство - Україна, дата народження « [INFO] », місце народження дитини - місто Набережні Човни, Республіка Татарстан, Російська Федерація. у графі відомості «відомості про матір» записати « [PERSON] , [INFO] , громадянка України» у графі «відомості про батька» внести дані на підставі частини першої статті 135 СК України. В той же час, суд вважає, що відсутні підстави для внесення відомостей до актового запису про народження дитини відомостей щодо батька [PERSON] , оскільки батьківство не підтверджено.

Outcome: approved