Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У вересні 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Коренко Т.В., звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду на весь період навчання. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що з 09.01.2020 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було зареєстровано Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 5. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.03.2024 року у справі № 488/4752/23 шлюб між сторонами розірвано. Вказав, що від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначив, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивач разом із старшою донькою виїхав до Федеративної Республіки Німеччина, де вони отримали статус біженців, тоді як Відповідач залишилась проживати в Україні. Позивач з донькою проживають за однією адресою у м. Регенсбург (Німеччина), що підтверджується відповідною довідкою, виданою Службою з питань інтеграції та міграції, а також тимчасовими посвідченнями на легальне перебування в країні, виданими на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Крім того, [PERSON] зарахована у Е10-й клас Державного Професійного училища з харчування та обслуговування м. Регенсбург, країна Німеччина, за напрямом «Харчування та обслуговування» на денну форму навчання та закінчить навчання 31.07.2027 року, що підтверджується довідкою виданою Державним Професійним училищем з харчування та обслуговування м. Регенсбург з перекладом. За твердженням Позивача, Відповідач участі у вихованні дитини не бере та матеріальної допомоги на її утримання добровільно не надає, у зв`язку з чим є підстави вважати, що вона і надалі ухилятиметься від добровільного утримання дитини, у тому числі від сплати аліментів, передбачених законом. Посилаючись на викладені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, так 27.10.2025 року, від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вказала, що 9 березня 2022 року Відповідач разом з двома неповнолітніми дітьми була вимушена покинути домівку через військову агресію Російської Федерації проти України та перетнула державний кордон у пункті пропуску Паланка (Республіка Молдова). 16 травня 2022 року Відповідач із дітьми прибула на територію Федеративної Республіки Німеччина, де отримала тимчасовий захист і статус тимчасового переселенця, що підтверджується відповідними документами. У вересні 2023 року Відповідач повідомила Позивача [PERSON] про намір подати заяву про розірвання шлюбу у зв`язку з неможливістю подальшого спільного проживання. Дізнавшись про це, Позивач намагався незаконно перетнути державний кордон України, був затриманий Державною прикордонною службою 13.09.2023 року (постанова суду від 14.09.2023 по справі № 722/1883/23). На початку жовтня 2023 року Позивачу вдалося потрапити до Федеративної Республіки Німеччина без згоди Відповідача, де він проживав разом із дітьми. Зазначені дії Позивача ускладнили перебування Відповідача в Німеччині, через що вона повернулася в Україну 31 грудня 2023 року з молодшою дитиною, а старша дочка, [PERSON] , залишилася у Німеччині для продовження навчання. Відповідач зазначила, що наразі, [PERSON] тимчасово перебуває з батьком на території ФРН, її забезпечує держава як тимчасову переселенку, надаючи безкоштовну освіту та матеріальну допомогу Відповідач повідомила суд, що постійно підтримує контакт зі старшою донькою, цікавиться її життям та надає посильну матеріальну допомогу шляхом грошових переказів на особисту картку дитини. Водночас звернула увагу суду, що вона утримує двох неповнолітніх дітей, зокрема одну дитину до трьох років [PERSON] , 2024 р.н., щодо якої є матір`ю одиначкою та за якою перебуває у відпустці по догляду. Щодо другої дитини, [PERSON] , 2020 року народження, позивач виплачує аліменти у розмірі 3 758 грн, іншої допомоги він не надає. Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів щодо [PERSON] , оскільки дитина отримує матеріальне забезпечення від держави Федеративної Республіки Німеччина та досягла повноліття. Відповідь на відзив від сторони позивача до суду не надходила. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.10.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам. Ухвала суду відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. Ухвалою суду від 11.11.2025 року суд постановив перейти від розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи та викликано останніх у судове засідання. Позиції учасників справи Сторони, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися. Позивач, [PERSON] , та його представник позивача адвокат Коренко Т.В., в судове засідання не з`явився, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 25.02.2026 року представник позивача адвокат Коренко Т.В., через підсистему «Електронний Суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилась, судом про дату і час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. 26.02.2026 року представник відповідача адвокат Кучерява Т.Ю., через підсистему «Електронний Суд» надіслала заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, у заяві зазначено, що з позовом відповідач не погоджується, вважає його необґрунтованим, оскільки обставини та підстави позову не підтверджені належними доказами. Зазначено, що повнолітня донька сторін навчається на курсах німецької мови на безоплатній основі та отримує фінансову допомогу від держави Німеччина, про що вона повідомила у заяві до суду від 04.11.2025. При цьому підставою для стягнення аліментів на дитину до 23 років є факт навчання у навчальному закладі та потреба у додатковому фінансуванні, пов`язаному з навчанням, що, на думку відповідача, позивачем не доведено. Крім того, відповідач зазначила, що не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, у зв`язку з чим не має можливості регулярно надавати доньці матеріальну допомогу та сплачувати аліменти. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.01.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.03.2024 року у справі № 488/4752/23 шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими до суду свідоцтвом про народження відповідно Серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Україна та Серії [NUMBER] , виданим Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) . Таким чином, [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] мати та [PERSON] батько, є повнолітньою, на дату звернення позивача до суду з позовом досягла 18-річного віку. Відповідно до Довідки, наданої Державним Професійним училищем з харчування та обслуговування м. Регенсбург, встановлено, що [PERSON] у 2025/26 навчальному році відвідує клас Е10 Державного професійного училища з харчування та обслуговування м. Регенсбург на денній формі навчання. Державне професійне училище з харчування та обслуговування м. Регенсбург відвідується з 16.09.2025. Закінчення навчання очікується 31.07.2027. Переклад довідки з німецької мови на українську виконано перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. 24.09.2025 року. Факт проживання старшої доньки із відповідачем підтверджується довідками про місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] у м. Регенсбург (Німеччина), видане Службою з питань інтеграції та міграції та тимчасовим посвідченням на легальне перебування в країні видане на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Переклад з німецької мови на українську виконано перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. 06.02.2024 року. [INFO] донька сторін, [PERSON] , подала до суду пояснення, в яких зазначила, що вона навчається у Німеччині на безоплатній основі, отримує допомогу від держави Німеччина у розмірі 250 євро щомісяця. Крім цього, [PERSON] зазначила, що не потребує матеріальної допомоги від матері, яка за можливості й так надає їй фінансову підтримку. 23.01.2026 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Кучерявою Т.Ю., було подане клопотання про приєднання доказів, а саме договору про організацію вивчення курсів німецької мови на безоплатній основі громадянкою України, [PERSON] , початок курсів з 17.11.2025 року з перекладом на українську мову, що нотаріально посвідчений. З матеріалів справи, судом встановлено, що на утриманні відповідачки є двоє малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно серії [NUMBER] , виданим Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідачка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, не працює, не перебуває у шлюбі. Відповідно до долучених до матеріалів справи квитанцій встановлено, що мати повнолітньої [PERSON] [PERSON] добровільно надає доньці матеріальну допомогу шляхом перерахування коштів на її особисту банківську картку. Зокрема, згідно з платіжними інструкціями, відповідач здійснювала перекази у таких розмірах: 03.08.2024 року 1000 грн; 28.08.2024 року 1000 грн; 17.10.2024 року 1000 грн; 29.10.2024 року 1000 грн; 01.12.2024 року 2000 грн; 26.12.2024 року 3000 грн; 24.02.2025 року 680 грн; 04.03.2025 року 600 грн; 05.03.2025 року 200 грн; 04.04.2025 року 800 грн; 22.04.2025 року 1017,50 грн; 26.04.2025 року 1133 грн; 01.06.2025 року 1000 грн; 08.09.2025 року 700 грн; 16.09.2025 року 1900 грн; 03.09.2025 року 1000 грн; 02.10.2025 року 800 грн; 29.10.2025 року 1000 грн, що свідчить про надання відповідачем доньці матеріальної допомоги на добровільній основі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд робить наступні висновки. Мотиви суду Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися, виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд враховує, що аліменти є власністю дитини, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків. Бере до уваги потреби дитини в коштах на навчання, харчування, придбання підручників, канцелярії (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 24.02.2016 року, справа № 6-1296цс15: "при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження"). Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Аналізуючи норми чинного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, а також надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У ході розгляду справи встановлено, що повнолітня донька сторін зарахована до Е10-го класу Державного професійного училища з харчування та обслуговування м. Регенсбург за напрямом «Харчування та обслуговування» на денну форму навчання, яке триватиме до 31.07.2027 року, що підтверджується відповідною довідкою з перекладом. Разом з тим судом встановлено, що вона відвідує курси німецької мови на безоплатній основі та отримує матеріальну допомогу від держави Німеччина, що підтверджується наданими до суду доказами та поясненнями самої [PERSON] . Суд враховує, що відповідачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має постійного доходу та має на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про обмеженість її матеріальних можливостей. Крім того, у ході розгляду справи та на підставі поданих сторонами доказів не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо наявності у повнолітньої дитини потреби у матеріальній підтримці з боку батьків у зв`язку з навчанням. Подаючи до суду позовну заяву, позивач не довів наявність юридичних фактів, які надають право на стягнення аліментів, зокрема не надано доказів, що підтверджують існування потреби повнолітньої доньки у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, а саме витрат на оплату навчання, проїзд, проживання, придбання підручників тощо, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Щодо судових витрат Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, такі витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Outcome: dismissed