Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 1934457 від 20.05.2021 в розмірі 6202 грн. та сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1934457 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору позикодавець надає позичальнику кредит у розмірі 1900 грн. шляхом перерахунку на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування коштами. Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору не виконав, в той час як позикодавець зобов`язання виконав у повному обсязі. 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] . Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем складає 6202 грн., з яких: 1900 грн. - заборгованість за кредитом, 4302 грн. - заборгованість за процентами. Ухвалою судді 30.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача у позові просив про розгляд справи без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась,про час і місце розгляду справи сповіщена шляхом вручення судової повістки під розписку. У поданій до суду заяві від 27.01.2026 [PERSON] просила провести розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечує. Вказаного кредитного договору від 20.05.2021 не укладала, оскільки на той час перебувала за кордоном, а повернувшись у червні 2021 року додому виявила, що з її будинку викрадено речі та документи, за допомогою яких могли оформити на її ім`я кредитні договори. Кошти за кредитним договором вона не отримувала, так як вони не зараховувались на її банківську картку, при цьому фізично у відділенні банку дані кошти вона також не могла отримати, оскільки перебувала за кордоном. У заяві від 10.02.2026 відповідачка також позовні вимоги не визнала із указаних підстав, додатково зазначивши, що у період з 15.03.2021 по 03.06.2021 вона перебувала в Єгипті, де уклала шлюб з громадянином Єгипту. Протягом цього часу її племінник [PERSON] проник до неї в будинок, викрав речі, в тому числі банківські картки, отримав доступ до сім-картки з її мобільним номером телефону та оформив ряд кредитних договорів, в тому числі і з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна». Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 05.10.2022 [PERSON] було засуджено. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію). Частиною 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення ( відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. На підтвердження позовних вимог позивачем надано, зокрема, укладений 20.05.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1934457, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Згідно умов договору товариство надає клієнту кредит у розмірі 1900 на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається на 30 днів; стандартна процентна ставка - 1,9% в день (а.с.9зворот-15). У довідці про ідентифікацію вказано, що клієнт [PERSON] , ідентифікована ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Для підписання кредитного договору №1934457 від 20.05.2021 одноразовий ідентифікатор «Н789» надіслано позичальнику 20.05.2021 на номер телефону [NUMBER] (а.с.17 зворот). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1934457 станом на 04.12.2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» склала 6202 грн. (а.с 16 зворот) Також позивачем надано договір факторингу №02-24122001 від 24.12.2021, укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.20 зворот -23). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №02-2412201 від 24.12.2021, позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 6202 грн., з яких: 1900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4302 грн. - сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, відповідачка стверджує, що кредитного договору з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» не укладала, кредитних коштів не отримувала, на час укладення договору була за межами України, а її племінник [PERSON] незаконно отримав доступ до її сім-карти та банківських карток та оформив від її імені ряд кредитних договорів. За твердженням [PERSON] у період з березня 2021 року по червень 2021 року вона перебувала у Єгипті, на підтвердження чого надала копії: авіаквитків (а.с.38-39), закордонного паспорту, протоколів тесту COVID-2019 від 14.03.2021 та 03.06.2021, тимчасової посвідки на проживання в Єгипті дійсної до [INFO] , офіційного шлюбного договору (в оригіналі арабською мовою та перекладу з арабської мови), яким підтверджується реєстрація шлюбу 30.05.2021 громадянки України [PERSON] з громадянином Єгипту [PERSON] (а.с. 49-54). Також відповідачкою надано копію вироку Ніжинського міськрайонного суду від 05.10.2022 по справі № 740/470/22, згідно якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 361 КК України. Згідно вироку, судом установлено наступні обставини: « [PERSON] у невстановлений досудовим розслідуванням час на початку травня 2021 року, не пізніше 4 травня 2021 року, умисно, з корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, що полягають у порушенні недоторканості володіння [PERSON] , користуючись тим, що остання перебувала за кордоном, шляхом підбору ключа, незаконно, всупереч волі власника (володільця), за відсутності визначених законом підстав, проник до відокремленої частини будинку [ADDRESS] , у якій проживає [PERSON] , де отримав неправомірний доступ до документів щодо банківських карток банку Ощадбанк, відкритих на імя [PERSON] з пін-кодом до них, та картку-тримач сім-карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ Київстар за номером [NUMBER] з PIN та PUK кодами, що належить [PERSON] . В подальшому [PERSON] 4 травня 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час звернувся до профільного магазину Київстар, розташованого в [ADDRESS] , де, видаючи картку-тримач сім-карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ Київстар за номером +38068-151-96-58 за власну, всупереч волі дійсного власника та без відома останнього, під вигаданим приводом втрати сім-карти, отримав нову сім-карту за тим же номером. В подальшому [PERSON] 4 травня 2021 року близько 19 год. 56 хв., не маючи на це ні дійсного, ні передбаченого права, будучи обізнаним з користуванням послугами автоматизованих банківських систем, маючи злочинний намір, спрямований на несанкціоноване втручання у роботу автоматизованих систем, з корисливих мотивів, за допомогою власного мобільного телефону [NUMBER] та отриманої неправомірним способом сім-карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ Київстар за номером [NUMBER] , авторизувався у мобільному додатку Ощад24 АТ Ощадбанк, зареєстрованого та належного [PERSON] з банківськими картками АТ Ощадбанк (розрахунковий рахунок [NUMBER] , [NUMBER] ), отримавши при цьому можливість розпоряджатись коштами та функціями вищезазначених банківських рахунків, а також отримав доступ до всіх послуг, які пропонує Інтернет-банкінг Ощад24, змінив пін-код до вказаного облікового запису, чим спричинив витік інформації, що відповідно до Закону України Про банки і банківську діяльність становить банківську таємницю, та блокування інформації для [PERSON] . В подальшому [PERSON] , продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел щодо заволодіння грошовими коштами [PERSON] , у період часу з 23 год. 33 хв. 4 травня 2021 року до 21 год. 39 хв. 5 травня 2021 року, отримавши несанкціонований доступ до її банківських рахунків [NUMBER] , [NUMBER] через мобільний додаток Ощад24 на мобільному телефоні марки Samsung GT-S5830i сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ Київстар з номером телефону [NUMBER] потерпілої [PERSON] , здійснив ряд операцій на переказ грошових коштів на загальну суму 33472 грн. 50 коп з рахунків потерпілої на інші невстановлені під час досудового розслідування рахунки, і таким чином повторно викрав грошові кошти [PERSON] , чим спричинив їй матеріальну шкоду на 33472 грн. 50 коп.». Суд зауважує, що номер телефону « [NUMBER] », до якого незаконно отримав доступ у період з березня 2021 року по червень 2021 року [PERSON] відображений також і в довідці ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» про ідентифікацію клієнта [PERSON] , як номер телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20. Виписка за картковим рахунком, відкритим на ім`я [PERSON] , у матеріалах цієї справи відсутня. Наявна у матеріалах справи Виписка з особового рахунку за Кредитним договором №1934457 є внутрішнім документом ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та по суті є довідкою про наявність заборгованості особи, прізвище якої не збігається із прізвищем відповідачки та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти [PERSON] в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи первинних банківський документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Довідка ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 04.03.2024, видана ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про успішне перерахування коштів у сумі 1900 грн. 20.05.2021 на карту [NUMBER] також не дає змоги ідентифікувати особу-користувача картки, а отже і особу позичальника за кредитним договором № 1934457 . Даючи правову оцінку дослідженим доказам, суд доходить до висновку, що позивачем не надано достатніх і належних та допустимих доказів як укладення кредитного договору саме відповідачкою, так і отримання нею кредитних коштів, що позбавляє суд можливості прийти до беззаперечного висновку щодо правової природи, суттєвих умов та дійсності договірних зобов`язань, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на його користь не стягуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed