Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Короткий виклад обставин справи Ужгородська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені грошові кошти у формі орендної плати у розмірі 454 612,58 грн. та суму сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.03.2012 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ФОП [PERSON] укладено договір № 1484 оренди земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0107) площею 2451 кв.м. під придбаною будівлею та для її обслуговування по [ADDRESS] терміном до 08.04.2012 року. Відомості про вказану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру 06.04.2012. 30.05.2019 року рішенням Ужгородської міської ради №1563 Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради надано згоду на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0107) на земельні ділянки площею 0,0729 га та 0,1722 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] з подальшою реєстрацією права комунальної власності. 24.12.2019 року рішенням Ужгородської міської ради №1852 Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:000:0107) на земельні ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0211) площею 0,0729 га та (кадастровий номер 2110100000:58:001:0212) площею 0,1722 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] з подальшою реєстрацією права комунальної власності. Відомості про вказані земельні ділянки внесено до Державного земельного кадастру 27.06.2019 року. Цільове призначення земельних ділянок- для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 25.06.2024 року рішенням Ужгородської міської ради гр. [PERSON] надано згоду на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0212 загальною площею 0,1722 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] на земельні ділянки площею 0,1050 га та 0,0672 га. 24.10.2024 року рішенням Ужгородської міської ради № 1990 гр. [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а саме земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 2110100000:58:001:0212 загальною площею 1722 кв.м. на земельні ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0251) площею 0,0672 га та (кадастровий номер 2110100000:58:001:0252) площею 0,1050 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] та передано їх в оренду строком на 5 років. 02.12.2024 року між департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради та гр. [PERSON] укладено договір № 2554 оренди земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0252) площею 0,1050 га строком на 5 років з протоколом розбіжностей по пункту 40 договору. Сторонами виключено умови щодо сплати плати за фактичне використання земельної ділянки, та нарахування орендної плати за умовами вказаного договору розпочалось з 02.12.2024. Відомості про дану ділянку внесено до Державного земельного кадастру 15.10.2024. Окрім того зазначено, що станом на 21.06.2019 року у Державному реєстрі речових прав зазначалось, що на земельній ділянці з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107 розміщувався цех літ. Ж загальною площею 1465,7 кв.м., а саме: приміщення 1-го поверху поз. 1-5, поз. 7-9, приміщення 2-го поверху поз. 12-18, частина 21,25,26, частина 21,22,23,24, поз. 27-35, що перебував у власності гр. [PERSON] . Вказане майно перебуває у власності відповідача з 23.12.2014 року (договір купівлі - продажу від 23.12.2014 року, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 520496321101). 20.11.2019 року згідно довідки виданої управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради №182-АД, об?єкту нерухомого майна з реєстраційним № 520496321101 присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Таким чином, фактично змінено поштову адресу, в частині літер, зокрема з літ. «ж» на літ. «б». За умовами договору № 2554 оренди землі від 02.12.2024 року, на земельній ділянці розміщено частину вбудованих приміщень 1 та 2 поверхів (2 поверх площею 195,7 кв.м.- присвоєно поштову адресу [ADDRESS] ; 1 поверх - 196,3 кв.м. - присвоєно поштову адресу [ADDRESS] приміщення 101). Вказані об?єкти нерухомого майна утворені в результаті поділу будівлі літ. Ж у відповідності до висновку від 22.11.2019 року № 258/1 щодо технічної можливості поділу об?єкта нерухомого майна. Вказано, що у гр. [PERSON] впродовж 2017-01.12.2024 були відсутні будь-які договори оренди земель, Ужгородською міською радою не приймалось рішення про передбачу земельних ділянок з кадастровим номером 2110100000:58:001:0212, 2110100000:58:001:0107 гр. [PERSON] ; договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107 припинив свою дію ще 08.04.2012 року, та відповідно за таким правочином припинено всі зобов?язання Орендаря. В свою чергу, відповідачем набуто право власності на вбудовані приміщення літ. Ж у 2014 році, в період відсутності у первісного орендаря чинного договору оренди землі, що в свою чергу унеможливлює застосування механізмів автоматичного переходу речових прав на земельну ділянку в силу приписів статті 120 Земельного кодексу України. Земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107 припинила існування як об?єкт цивільних прав 26.06.2019 року та була перенесена до архівного шару відомостей Державного земельного кадастру, так само як й земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:58:001:0212. Між Ужгородською міською радою та відповідачем почали існувати договірні відносини з приводу земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0252 саме з дати укладання договору №2254, тобто 02.12.2024 року. Отже, впродовж 01.01.2017 року до 01.12.2024 року гр. [PERSON] здійснювала фактичне використання земельних ділянок з кадастровими номерами 2110100000:58:001:0107 (впродовж 01.01.2017 -26.06.2019 року); 2110100000:58:001:0212 з 27.06.2019 року - 31.07.2024 року) та 2110100000:58:001:0252 з 01.08.2024 - 01.12.2024 року, виходячи з розміру фактичної площі території необхідної для обслуговування вбудованих приміщень будівлі літ. Ж в розмірі 1050 кв.м., по [ADDRESS] без достатньої правової підстави, тобто без належного оформлення права користування земельними ділянками. Виходячи з принципу добросовісності, враховуючи, що саме відповідач своїми зверненнями та розробленою технічною документацією у 2024 році підтвердила фактичний розмір площі земельної ділянки - 1050 кв.м., який необхідний для обслуговування об?єктів нерухомого майна, що розміщені на останній, що знайшло своє відображення у пункті 3 договору № 2554 оренди землі від 02.12.2024 року, тому вважають правомірним застосування саме цієї площі земельної ділянки при обрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у формі орендної плати впродовж 2017 - 2024 років. 16.12.2024 проводилось комісійне обстеження умов використання земельної ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0252, про що сформовано протокол. За результатами обстеження відповідачу скеровано лист-вимогу від 22.04.2025 про повернення безпідставно збережених грошових коштів, станом на дату подання позову відповідачем не сплачено відповідних коштів. Враховуючи нормативну грошову оцінку землі, за період з 01.01.2017 до 02.12.2024 сума безпідставно збережених коштів становить 454 612,58 грн, що й підлягає стягненню в порядку ст. 1212 ЦК України. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 14.01.2026 року представник відповідача адвокат Скоблик Х.В. подав до суду відзив на позовну заяву, з доказами його направлення іншим учасникам, в якому серед іншого зазначає, що обставини та доводи позивача викладені у позовній заяві відповідач повністю не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть бути взяті до уваги судом при винесенні рішення у справі, вказує на пропуск строку позовної давності в частині позовних вимог на суму 231 257, 72 грн., що охоплюють період з 01.01.2017 р. до 12.03.2021 р. Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0252 протягом періоду з 01.08.2024 р. до 14.10.2024 р., та що у позивача відсутні підстави для нарахування безпідставно збережених грошових коштів у формі орендної плати за користування вищезазначеною земельною ділянкою протягом періоду з 01.08.2024 р. до 14.10.2024 р. не надано доказів формування земельних ділянок як об`єкту цивільних прав, доказів яка частина площі земельної ділянки перебувала у фактичному використанні відповідача протягом періоду з 01.01.2017 р. до 01.12.2024. Розроблення технічної документації та укладення договору оренди землі від 02.12.2024 р. жодним чином не може свідчити, що частина земельної ділянки, яку фактично використовував відповідач до моменту укладення договору оренди землі від 02.12.2024 р. дорівнює 1050 кв.м. Також звертає увагу, що договір оренди землі №2554 від 02.12.2024 р. був підписаний між позивачем та відповідачем разом з протоколом розбіжностей до договору від 02.12.2024 р., виключивши дане формулювання із п.40 договору оренди землі №2554 від 02.12.2024 р., позивач визнав відсутність підстав для сплати відповідачем коштів за фактичне використання земельною ділянкою до 02.12.2024. У задоволенні позовних вимог позивача в рамках цивільної справи №308/15498/25 просить відмовити в повному обсязі. 16.01.2026 року представником відповідача адвокатом Скоблик Х.В. подано до суду заяву, в якій заявлено про сплив позовної давності щодо вимог на суму 231 257,72 грн. що охоплюють період з 01.01.2017 по 12.03.2021 року. 16.01.2026 року представник відповідача адвокат Скоблик Х.В. подав до суду клопотання про надання доступу до цивільної справи №308/15498/25 через Електронний суд для ознайомлення. Та просить надати представнику відповідача у цивільній справі №308/15468/25 адвокату Скоблику Христіану Володимировичу доступ до матеріалів цивільної справи №308/15498/25 через Електронний суд для можливості ознайомитися з матеріалами цивільної справи №308/15498/25. 20.01.2026 року представником позивача Данканич А.Е. подано до суду відповідь на відзив, з доказами його направлення іншим учасникам. У відповіді на відзив вказується, що всі твердження Відповідача про сплив строків позовної давності є безпідставними та необґрунтованими. Вказано що всі твердження відповідача зводяться до незгоди з відомостями про вартість 1 кв.м. земельних ділянок, наведених у листі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 08.01.2025 року № 18-7-0.2-109/2-25, що у відповідності до вимог чинного законодавства і є безпосереднім компетентним органом. Також до матеріалів справи долучено як лист Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 08.01.2025 року № 18-7-0.2-109/2-25, так й всі витяги з рішень Ужгородської міської ради щодо формування земельних ділянок, в т.ч. й підтвердження факту, що цільове призначення всіх земель впродовж 2017 2024 років було незмінним, а саме для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Щодо визначення розміру площі земельної ділянки у всі періоди існування окремих земельних ділянок як об`єктів цивільних прав, то у позовній заяві наведено належне обґрунтування обрахунку базового її розміру 1050 кв.м., яке також підтверджено протоколом комісійного обстеження з перевірки умов її використання від 02.12.2024 року. Крім того, відповідач також ініціювала звернення до Ужгородської міської ради про викуп земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0252) безпосередньо площею 0,1050 га. Відповідач безпосередньо своїми діями та численним зверненнями до Ужгородської міської ради підтвердила власний намір як щодо оренди, так й згодом викупу земельної ділянки площею 1050 кв.м., як таку, що необхідна для обслуговування наявного нерухомого майна, що на останній розміщено, та яке перебуває у приватній власності гр. [PERSON] . Також звертає увагу що Відповідачем не доведено та не спростовано тверджень Позивача про необхідність за весь час існування земельних ділянок як об`єктів цивільних прав, встановлення їх площі у розмірі 1050 кв.м. для обслуговування власного майна Відповідача. Щодо тверджень Відповідача про добровільну відмову Позивача від стягнення безпідставно збережених грошових коштів у зв`язку із підписанням договору оренди землі № 2554 з протоколом розбіжностей, в частині пункту 40 вважають такі безпідставними. Вказано, що ні умовами договору, ні протоколу розбіжності не досягнуто згоди щодо відмови Позивача від стягнення з Відповідача безпідставно збережених грошових коштів. 20.01.2026 року представником відповідача - адвокатом Скоблик Х.В. подано до суду письмові пояснення з доказами їх направлення іншим учасникам, у яких зазначено, що єдиним документом на підставі якого позивач встановив нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107 впродовж періоду з 01.01.2017 26.06.2019 року та земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0212 впродовж періоду з 27.06.2019 року до 31.07.2024 року є лист Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Будь-яких інших доказів, на підтвердження нормативної грошової оцінки вищезазначених земельних ділянок за період з 01.01.2017 р. до 31.07.2024 р. позивачем до суду надано не було. Вказує, що лист ГУ Держгеокадастру в будь-якому разі не є доказом на підставі якого можна встановити нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на той чи інший період. Враховуючи відсутність в матеріалах даної цивільної справи №308/15498/25 належних та допустимих доказів, які б підтверджували нормативну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107 та 2110100000:58:001:0212, слід констатувати відсутність у позивача підстав для нарахування безпідставно збережених грошових коштів у формі орендної плати за користування вищезазначеними земельними ділянками протягом періоду з 01.01.2017 р. до 31.07.2024 р. Також, 20.01.2026 року представником відповідача - адвокатом Скоблик Х.В. подано до суду заяву, в якій просить стягнути з Ужгородської міської ради на користь [PERSON] суму в розмірі 50 000, 00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цивільної справи №308/15498/25 у суді першої інстанції Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, та вирішити питання про розподіл судових витрат в частині понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, під час ухвалення рішення по суті у даній справі. 20.01.2026 року представником позивача Данканич А.Е. подано до суду додаткові пояснення у справі, та заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до розумного та спів мірного розміру, з доказами їх направлення іншим учасникам. Представник позивача Клещева С.С. у судовому засіданні у вступному слові та поясненнях позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обгрунтування навела аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Крім того зазначила, що впродовж 01.01.2017 року до 01.12.2024 року гр. [PERSON] здійснювала фактичне використання земельних ділянок з кадастровими номерами 2110100000:58:001:0107 (впродовж 01.01.2017 -26.06.2019 року); 2110100000:58:001:0212 з 27.06.2019 року - 31.07.2024 року) та 2110100000:58:001:0252 з 01.08.2024 - 01.12.2024 року, виходячи з розміру фактичної площі території необхідної для обслуговування вбудованих приміщень будівлі літ. Ж в розмірі 1050 кв.м., по [ADDRESS] без достатньої правової підстави, тобто без належного оформлення права користування земельними ділянками. В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази правомірності розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачам грошових коштів у формі орендної плати.. Відповідачем не доведено та не спростовано тверджень позивача про необхідність за весь час існування земельних ділянок як об`єктів цивільних прав, встановлення їх площі у розмірі 1050 кв.м. для обслуговування власного майна відповідача. Просила позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Скоблик Х.В., який діє на підставі ордера серія АО №1213260 від 13.01.2026 у судовому засіданні у вступному слові та поясненнях щодо позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях. Окрім того, зазначив що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували нормативну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107 та 2110100000:58:001:0212 за період з 01.01.2017 р. до 31.07.2024 р., не надано доказів формування земельних ділянок як об`єкту цивільних прав. Просив про застосування строку позовної давності до вимог які охоплюють період з 01.01.2017 до 12.03.2021. В задоволенні позову просив відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом 23.12.2014 [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір який посвідчено Парамоновим О.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за №5615, за яким Продавець передав, а Покупець прийняла у власність 5/7 часток у праві власності на нерухоме майно цех літ. Ж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п.1 Договору). Відповідно до п.6 Договору нерухоме майно , що є предметом цього договору, розташоване на земельні ділянці площею 0,2451 га, кадастровий номер якої 2110100000:58:001:0107, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, і перебуває в оренді Продавця, на підставі договору оренди землі №1484, укладеного 14.03.2012 року. Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №447439498 від 13.10.2025, параметрами запиту реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 520496321101. 07.05.2018 [PERSON] була замовником технічної інвентаризації, та ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на приміщення будівлі цеху літ. «Ж», а саме прим. 1-го поверху поз. 1-5; поз. 7-9; прим.2-го поверху поз. 12-18; частина 21,25,26, част. 21,22,23,24; поз.27-35 загальною площею 1465,7 кв. м. будинок [ADDRESS] . Додано копію плану 1-го та 2-го поверхів будівлі літ. «Ж» по [ADDRESS] , експлікацію внутрішніх площ до плану будівлі літ. «Ж» по [ADDRESS] . Згідно копії витягу з рішення Ужгородської міської ради №1563 від 30.05.2019 року слідує, що міська рада вирішила надати згоду Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на складання технічної документації щодо поділу та об`єднанню земельної ділянки загальною площею 0,2451га на земельні ділянки площами 0,0729 га та 0,1722 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] з подальшою реєстрацією права комунальної власності. Витягом з рішенням Ужгородської міської ради №1852 від 24 грудня 2019 року підтверджується, що міська рада вирішила затвердити Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (кадастровий номер 2110100000:58:001:0211) площею 0,0729 га та (кадастровий номер 2110100000:58:001:0212) площею 0,1722 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] з подальшою реєстрацією права комунальної власності. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №385693346 від 05.07.2024 право власності щодо земельної ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0212, площею 0,1722 га зареєстровано 09.01.2020 за Територіальною громадою, Ужгородською міською радою, на підставі рішення органу місцевого самоврядування ХLII сесія VII скликання (2-е пленарне засідання) серія та номер:1852, виданий 24.12.2019, видавник: Ужгородська міська рада. Згідно довідки №182-АД від 20.11.2019 Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради така видана [PERSON] що належній суб?єкту звернення частині нерухомого майна (будівля цеху літ. «Ж») по [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу N? 5615 від 23.12:2014, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №139495248 від 28.09.2018, Номер запису про право власності: 8201464, Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 520496321101, Договір купівлі-продажу N?6521 від 28.12.2016, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності N?139496359 від 28.09.2018, Номер запису про право власності: 184251190, Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 520496321101) згідно адресного плану міста та відповідно до наказу начальника Управління містобудування та архітектури №244-А від 20.11.2019р. з метою впорядкування, надана адреса: [ADDRESS] ). ФОП [PERSON] 22.11.2019р. №258/1 видано висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна в натурі власниці [PERSON] , якій належить цех літ. «Ж» згідно Договору купівлі-продажу №5615 від 23.12.2014р. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2019р.Індексний номер витягу 189744818.Договір купівлі-продажу №6521 від 28.12.2016р.Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2019р. Індексний номер витягу 189745147, та розташовано Закарпатська область м. Ужгород Українська 16 «б» Увесь об`єкт нерухомого майна складається з цеху літ. «Ж» загальною площею -1465,7 кв.м. Оскільки: вбудовані приміщення II-го поверху загальною площею 195,7 кв.м. а саме: пл.-45,2кв.м.,поз.1 4пл.-89,9кв.м.,поз.1 5пл.- 22,3 кв.м. поз.30пл.26,7 кв.м.,поз.31 пл.2,3 кв.м.,поз.32пл.6,5кв.м.,поз.33 пл. 1,4кв.м., поз.34 пл. 1,4кв.м., мають окремий вхід, можуть використовуватися незалежно від іншої частини будівлі то за технічними показниками можуть бути виділені в натурі в окремий об?єкт нерухомого майна, без проведення будівельних робіт що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення. Також 22.11.2019 на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на вбудовані приміщення цеху літ. Ж І1-го поверху загальною площею 195,7 кв.м. [ADDRESS] . Також додано копію схеми розташування будівель та споруд, план на приміщення будівлі цеху літери «Ж», експлікацію на нежитлові приміщення цеху літера «Ж». Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно №401904948 від 01.11.2024. Згідно витягу з рішення Ужгородської міської ради №1849 від 25.06.2024 року «Про надання згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» вбачається, що міська рада вирішила надати згоду гр. [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднанню земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 2110100000:58:001:0212, площею 0,1722 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] на земельні ділянки площами 0,1050 га та 0,0672 га. Витягом з рішення Ужгородської міської ради №1990 від 24.10.2024 року міська рада вирішила затвердити гр. [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднанню земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 2110100000:58:001:0212 загальною площею 0,1722 га на земельні ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0251) площею 0,0672 га (кадастровий номер 2110100000:58:001:0252) площею 0,1050 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] та передати їх в оренду строком на 5 років. Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно 423588829 від 22.04.2025. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-0002626432024 від 24.10.2024 щодо земельної ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0252, розташованої за адресою: [ADDRESS] , категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення - 03.07 «Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі»., площа земельної ділянки 0,1050 га, дата нормативної грошової оцінки 15.10.2024. Також додано Додаток до витягу з Державного земельного кадастру від 24.10.2024р. № НВ-0002626432024 кадастровий план земельної ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0252; координати поворотних точок меж земельної ділянки, та експлікацію земельних угідь., розробник документації із землеустрою ТОВ «ЮЛЕНД», [PERSON] . 02.12.2024 Територіальна громада міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (Орендодавець) та гр. [PERSON] (Орендар) уклали договір оренди землі №2554, за яким Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в [ADDRESS] , кадастровий номер 2110100000:58:001:0252. За умовами договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1050 га (п.2 Договору). На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: згідно пояснюючої записки по ТД наявне двоповерхова нежитлова будівля, а саме: частина вбудованих нежитлових приміщень 1 та 2 поверху (2 поверх площею 195,7 кв.м.: 1 поверх 196,3 кв.м. присвоєно поштову адресу [ADDRESS] приміщення 101), а також інші об`єкти інфраструктури: плиткове мощення (п. 3 Договору). Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 2024 рік становить 2256166,50 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданої управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (електронні послуги) №НВ-2100453862024 від 15.10.2024 року (п.5 Договору). Строк дії договору 5 років (п.8 Договору).Вказаний договір підписано сторонами. Додано також Додаток 1 до договору оренди від 02.12.2024 року №2554, а саме розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку по [ADDRESS] оцінка якої проведена 15.10.2024 року, та розмір орендної плати становить 5640,42 грн./міс., та підписаний сторонами договору Акт приймання-передачі земельної ділянки. З копії протоколу розбіжностей до договору оренди землі №2554 від 0212.2024 року вбачається що такий підписано Орендодавцем та Орендарем, за яким сторони вирішили викласти п. 40 договору оренди землі №2554 від 02.12.2024 року в іншій редакції. Укладення договору оренди землі між сторонами підтверджується і Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №423588829 від 22.04.2025. З наданого позивачем витягу № НВ-2100453862024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок слідує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0252 станом на 15.10.2024 становить 2 256 166,50 гривень. Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області у відповіді від 08.01.2025 року № 18-7-0.2-109/2-25 на лист Ужгородської міської ради від 18.12.2024 серед іншого повідомило що відповідно до даних Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород Закарпатської області, затвердженої рішенням 23 сесії Ужгородської міської ради шостого скликання від 14.07.2014 № 1398 "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради", нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0212 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за 2019 - 2021 роки становить 1616,17 грн, за 2022 рік - 1777,79 грн, за 2023 рік - 2044,46 гривень. Відповідно до листа відділу від 08.01.2025 № 20/0/420-25-0.36,1 нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за 2017 - 2018 роки становить 1892,97 гривень. Також додано копію рішення XXVII сесії VI скликання Ужгородської міської ради №1651 від 19.02.2015 року Про Порядок встановлення ставок орендної плати у м. Ужгороді за земельні ділянки, які перебувають у розпорядженні Ужгородської міської ради, згідно п.2.4 якого розмір річної орендної плати встановлюється на рівні: землі громадської забудови з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ставка орендної плати (% від нормативної грошової оцінки) становить -3%. Згідно протоколу засідання комісії з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної власності від 02.12.2024, серед іншого в розділі 3 наведені висновки та рекомендації комісії: гр. [PERSON] впродовж загального строку позовної давності до 02.12.2024 року використовувала земельну ділянку комунальної власності площею 1050 кв.м. з відповідними кадастровими номерами (утвореними в результаті поділу земельних ділянок): - 2110100000:58:001:0107 - до 27.06.2019 року; - 2110100000:58:001:0212 - 3 27.06.2019 року до 15.10.2024 року; - 2110100000:58:001:0252 - з 15.10.2024 року до 02.12.2024 року; -рекомендувати департаменту міської інфраструктури підготувати розрахунок суми безпідставно набутого гр. [PERSON] доходу (у формі використання земельної ділянки комунальної власності без сплати орендної плати), та направити лист-вимогу про повернення безпідставно збережених коштів. 22.04.2025 р. Ужгородська міська рада направила за адресою проживання [PERSON] вимогу про повернення безпідставно збережених коштів, у якій серед іншого зазначено, що за результатами обстеження проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у формі орендної плати, у розмірі 454 612,58 грн., у такій наведено відповідний розрахунок, та запропоновано у місячний термін здійснити оплату коштів за фактичне використання земельної ділянки. Вказана вимога отримана [PERSON] 25.04.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача, як власника об`єкту нерухомого майна з 23.12.20114 на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за фактичне користування земельними ділянками з кадастровими номерами 2110100000:58:001:0107 (яка існувала як об`єкт цивільних прав з 06.04.2012 до 27.06.2019 року); 2110100000:58:001:0212 (існувала як об`єкт цивільних прав з 27.06.2019 року до 01.08.2024 року) та 2110100000:58:001:0252 (існує як об`єкт цивільних прав з 01.08.2024 до дати подання позову до суду), загальною площею 1050 кв.м. по [ADDRESS] , без належних на те правових підстав, за період з 01.01.2017 до 02.12.2024 в розмірі 454 612,58 грн. Відтак спірні правовідносини у цій справі стосуються стягнення із власника нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій це майно розташовано, без належної правової підстави (стаття 1212 ЦК України), й регулюються положеннями ЗК України, ЦК України, Законів України «Про оренду землі», «Про оцінку земель». Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Згідно з вимогами статті 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Статтями 122, 123, 124 Земельного кодексу України передбачено, що селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Частинами 1, 2 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з положеннями частини першої та другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але надалі відпала. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 04.06.2019 у справі №914/1925/18. Водночас для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17. Саме до таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, та виклала їх у постанові від 13.02.2019 у справі №320/5877/17. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна. Ця позиція узгоджується з правовим висновком викладеним у Постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19 (провадження № 61-8954cв24). У випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20. Статтею 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Як вбачається з положень ст.120 ЗК України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Однак відсутність укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки не може свідчити про відсутність факту використання такої. Більше того, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України регулюють дещо інші правові відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Таким чином, з часу виникнення права власності на нерухоме майно, відповідач без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі. Отже внаслідок присвоєнням спірній земельній ділянці кадастрового номера, відповідно до положень ст. ст. 79, 79-1 ЗК України вона, як індивідуально визначене майно комунальної власності, набула статусу об`єкта майнових прав. Як встановлено з матеріалів справи, власником земельних ділянок з кадастровими номерами 2110100000:58:001:0107 (існувала як об`єкт цивільних прав з 06.04.2012 до 27.06.2019 року); 2110100000:58:001:0212 (існувала як об`єкт цивільних прав з 27.06.2019 року до 01.08.2024 року) та 2110100000:58:001:0252 (існує як об`єкт цивільних прав з 01.08.2024 до дати подання позову до суду), які розташовані за адресою: [ADDRESS] у вказані періоди була Територіальна громада, Ужгородська міська рада. Рішенням Ужгородської міської ради №1852 від 24.12.2019 року Департаменту міського господарства затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки 2110100000:58:001:0107 на земельні ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0211 площею 0,0729га та кадастровий номер 2110100000:58:001:0212 площею 0,1722 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] . Також було встановлено, що відповідач [PERSON] з 23.12.2014 року є власником частини нерухомого майна, приміщення цеху літ. Ж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (в подальшому присвоєно літ. Б), загальною площею 1453,70 кв.м. та розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 2110100000:58:001:0107. Рішенням Ужгородської міської ради №1990 від 24.10.2024 року було затверджено гр. [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 2110100000:58:001:0212 загальною площею 0,1722 га на земельні ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0251) площею 0,0672 га (кадастровий номер 2110100000:58:001:0252) площею 0,1050 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по [ADDRESS] . Крім того, судом з наданих матеріалів встановлено, що 02.12.2024 між Департаментом міської інфраструктури та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:58:001:0252) площею 0,1050 га строком на 5 років. Факт використання відповідачем спірних земельних ділянок підтверджується, і зокрема, протоколом засідання комісії з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної власності від 02.12.2024 за наслідками проведення обстеженням території. Вказане не спростовується відповідачем, відповідно до поданого ним відзиву на позовну заяву. З наведеного слід прийти до висновку, що належний відповідачу на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна що за адресою: [ADDRESS] (в подальшому було присвоєно літ. Б) розташований на земельних ділянках комунальної власності з кадастровими номерами 2110100000:58:001:0107 з часу набуття права власності на нерухоме майно до 27.06.2019 року, 2110100000:58:001:0212 впродовж 27.06.2019 року до 01.08.2024 року та 2110100000:58:001:0252 впродовж 01.08.2024 до 01.12.2024. Зважаючи на те, що будівля не може бути відокремлена від земельної ділянки, на якій вона розташована, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельної ділянки, на якій вона розташована, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає ст. 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою. Отже відповідач, як власник нерухомого майна, стала фактичним користувачем земельних ділянок, на яких розташований об`єкт нерухомості, фактично використовувала такі земельні ділянки, що перебували у комунальній власності відповідної територіальної громади. Відтак, у неї виник обов`язок сплати за користування земельними ділянками, на якій таке майно розташовано. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відповідачем не було надано, а матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування зазначеними земельними ділянками з часу набуття нею права власності на нерухоме майно , та до часу укладення (02.12.2024 р.) договору оренди землі №2554, та державної реєстрації такого права. Згідно статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України. Положеннями п. 2 ч. 1 ст.13, ч.1 ст.15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20 та у постанові від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 вказала, що у пункті 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Також зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 13, частини 1 статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Відповідно до частини 2 статті 20 та частиною 3 статті 23 зазначеного Закону дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка у свою чергу є основою для розрахунку орендної плати за землю. Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах Верховного суду від 20 вересня 2022 року у справі 922/3684/20, від 05.08.2024 у справі № 922/2060/20. Таким чином для визначення орендної плати застосовується нормативно-грошова оцінка, яка проведена щодо спірної земельної ділянки, адже наданий розрахунок міської ради здійснений на підставі Витягу №НВ-210045862024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки кадастровий номер 2110100000:58:001:0252 становить 2 256 166,50 грн., такий сформованого 15.10.2024. Окрім того, при здійсненні розрахунку взято до уваги лист ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області 08.01.2025 року № 18-7-0.2-109/2-25, який надано у відповідь на лист Виконавчого комітету УМР 18.12.2024 та рішення сесій Ужгородської міської ради «Про порядок встановлення ставок орендної плати у м. Ужгороді за земельні ділянки, які перебувають у розпорядженні Ужгородської міської ради». Позивачем було застосовано річні ставки орендної плати відповідно до рішень Ужгородської міської ради: 3 % від нормативної оцінки за 2017-2024 роки згідно рішення УМР № 1651 від 19.02.2015. А площа земельних ділянок для розрахунку вказана позивачем лише в розмірі 1050 кв.м., які фактично були необхідні відповідачу для обслуговування вбудованих приміщень будівлі літ. Ж по [ADDRESS] , та на яку 02.12.2024 між сторонами було укладено договір оренди землі. Позивач у розрахунку визначив розмір безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2017 по 01.12.2024 на загальну суму 454 612,58 грн., з яких 59 628,56 грн за 2017 рік, 59 628,56 грн за 2018 рік, 50 909,36 грн за 2019 рік, 50 909,36 грн за 2020 рік, 50 909,36 грн за 2021 рік, 56 000,39 за 2022 рік, 64 400,49 за 2023 рік, за період з 01.01.2024 до 02.12.2024 в розмірі 62 226,53 грн. З огляду на категорію та функціональне використання спірних земельних ділянок суд визнає правомірним застосування при розрахунку суми несплаченої відповідачем орендної плати ставки у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі. Вихідні дані у наведеному розрахунку перевірені судом і містять достовірні дані про кадастровий номер земельних ділянок, їх категорію та цільове призначення, площу, нормативну грошову оцінку, ставку орендної плати тощо. За наведеного вказаний розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати поданий на основі належних та допустимих доказів, не спростований відповідачем, є арифметично правильним. Доводи відзиву наведеного вище не спростовують. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог за період з 01.01.2017р. до 12.03.2021р. суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). З огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився. Вказане зупинення строків позовної давності в Україні припинено з 4 вересня 2025 на підставі Закону № 4434-ІХ, який виключив з Цивільного кодексу норму, що зупиняла ці строки на час дії воєнного стану. З цієї дати перебіг строків позовної давності, зупинених раніше, відновлено, враховуючи час, що минув до зупинення. Підсумовуючи вищевказане суд зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану до 04.09.2025 року. За наведеного, беручи до уваги дату звернення до суду 21.10.2025, позивачем не пропущено позовну давність щодо вимог про стягнення безпідставно збережених коштів починаючи з 02.04.2017, та враховуючи час, що минув після відновлення строків позовної давності, вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період з 19.05.2017 р. до 02.12.2024 р. підлягають задоволенню в розмірі 431 904,72 грн: 36920,70 грн. ( 1987618,50 грн. (НГО 2017) * 3% / 365 * 226)- за період 19.05.2017 - 31.12.2017 року; + 59 628,56 грн. за 2018 рік,.+ 50 909,36 грн. за 2019 рік + 50 909,36 грн. за 2020 рік + 50 909,36 грн. за 2021 рік + 56 000,39 за 2022 рік + 64 400,49 за 2023 рік + 62 226,53 грн. за період з 01.01.2024 до 02.12.2024. При цьому, позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2017 по 18.05.2017, тому такі задоволенню не підлягають. Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне позовні вимоги задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача 431 904,72 грн. безпідставно збережених коштів у формі орендної плати за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів за період з 19.05.2017 до 02.12.2024. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Задовольняючи позовні вимоги суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 6 478,57 грн. Щодо заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги №1 від 09.01.2026 укладений між [PERSON] та адвокатом Скоблик Христіаном Володимировичем, за умовами якого гонорар за представництво інтересів Клієнта в суді у справі №308/15498/25 складає 50000,00 грн.; копію акту №1/26 про надання правової допомоги від 19.01.2026 р., в якому наведено перелік наданих послуг, період затраченого часу та розмір винагороди в розмірі 50000,00 грн. Представником позивача заявлено щодо неспівмірності понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, та їх зменшення до розумного та співмірного розміру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial