Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1441380 від 15.04.2024 року в розмірі 58424,99 грн, а також 2422,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказав, що 15.04.2024 року між [PERSON] та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1441380, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 9000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені Договором. Пункт 9.2 кредитного договору №1441380 від 15.04.2024 року визначає, що Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань. Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» вчинили дії, визначені статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит на суму 9000 грн. Однак, відповідач не виконала умов кредитного договору. 28.11.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу №28112024. Згідно цього Договору та у відповідності до ст.512 ЦК України ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримано право грошової вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 1441380 від 15.04.2024 року. Станом на час звернення до суду з позовом заборгованість відповідача перед позивачем становить 58424,99 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8999,99 грн; заборгованість за процентами 44925 грн; заборгованість за штрафом 4500 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Разом із цим, було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію: чи була успішною транзакція здійснена 15.04.2024 року на банківську картку № [NUMBER] в сумі 9000 грн? Якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ?; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] ? 08.12.2025 року, на виконання вимог ухвали суду від 05.11.2025 року, представник АТ «Універсал Банк» Примаченко Т. надіслала до суду лист, яким повідомила про неможливість надати суду затребувані докази в зв`язку із недостатністю зазначених даних для ідентифікації особи, зазначеної у запиті. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 08.01.2026 року повторно витребувано в АТ «Універсал Банк» зазначені докази. 09.02.2026 року представник АТ «Універсал Банк» Примаченко Т., на виконання ухвали суду від 08.01.2026 року, надіслала лист, у якому вказала, що банківська картка № [NUMBER] була емітована Банком на ім`я [PERSON] . Надходження від 15.04.2024 року в сумі 9000 грн на банківську картку № [NUMBER] не було. Представник позивача до суду не з`явився, згідно прохальної частини позову просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Крім того, 08.01.2026 року представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Усенко М.І. надіслав до суду клопотання про підтримання позовних вимог, у якому просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином. Зокрема, надіслані за місцем реєстрації відповідача рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження у справі, повідомленнями про розгляд справи, [PERSON] не були вручені, а поштові відправлення повернуто з відмітками «адресат відсутній». Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд судом цивільної справи, учасником якої вона є. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізувала та не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Згідно із ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з?явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене та те, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст.280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.04.2024 року між [PERSON] та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений Договір № 1441380 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», згідно умов якого відповідач отримала кредит на суму 5000 грн, строк кредитування - 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Селфі Кредит» вчинили дії визначені ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник підписала договір №1441380 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А472». Факт перерахування кредитних коштів на суму 5000 грн на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» за вих. № 20250422-656 від 22.04.2025 року. 20.04.2024 року між [PERSON] та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Додаткову угоду до Договору №1441380 від 15.04.2024 року. Відповідно до пп.1.1, 1.2 Додаткової угоди сторони домовились збільшити суму кредиту на 4000 грн, в зв`язку з чим погодили внести зміни до Договору, зазначивши, що сума кредиту (загальний розмір) складає 9000 грн; тип кредиту - кредит. Денна процентна ставка (стандартна) за весь строк користування кредитом: 2,48% в день. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 1350 грн на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 99 грн, починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Згідно з п.4 додаткової угоди, споживач підтвердила, що перед укладенням цієї Додаткової угоди їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), з урахуванням збільшення суми кредиту. Укладаючи додаткову угоду до договору №1441380 від 15.04.2024 року, відповідач та ТОВ «Селфі Кредит» вчинили дії визначені ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник підписала додаткову угоду від 20.04.2024 року до договору №1441380 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 15.04.2024 року, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Х091». Окрім того, відповідачем за допомогою електронного підпису було також підписано паспорт споживчого кредиту. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором «Х091» в паспорті споживчого кредиту. Факт перерахування кредитних коштів на суму 4000 грн на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» за вих. № 20250422-657 від 22.04.2025 року. Відповідно до відомостей, що містяться в реєстрі платіжної інфраструктури ТОВ «Пейтек» (код ЄДРПОУ 44103264) є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг. Відповідно до отриманої ліцензії від Національного банку України (рішення від 29.05.2023 №21/990-РК), що переоформлена Національним банком України 24.05.2024 (витяг Національного баку України із Державного реєстру фінансових установ про внесення 24.05.2024 запису до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензій), Товариство надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. З урахуванням викладеного суд установив, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит на загальну суму 9000 грн, яка була перерахована на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] двома транзакціями, а саме: 15.04.2024 року о 14:26:10 год. у розмірі 5000 грн та 20.04.2024 року о 09:15:09 год. у розмірі 4000 грн. Таким чином, суд вважає встановленими ті обставини, що відповідач отримала грошові кошти відповідно до умов договору належним чином, оскільки позивачем доведено факт надання первісним кредитором грошових коштів відповідачу, яка в свою чергу зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни. Однак, відповідач умов кредитного договору не виконала. 28.11.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу №28112024. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 1441380 від 15.04.2024 року, що укладеним між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем. Згідно із Договором відступлення права вимоги №28112024 від 28.11.2024 року позивачу від первинного кредитора ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передано право вимоги за кредитним договором № 1441380 від 15.04.2024 року. Сума заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №28112024 від 28.11.2024 року становить 58424,99, з них: заборгованість за тілом кредиту - 8999,99 грн; заборгованість за відсотками - 44925 грн; заборгованість по штрафам - 4500 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. №5596/638 від 14.10.2025 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст.526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як зазначено в ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будь-яких заперечень проти позову чи доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок, або свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, суду не надано. Враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем взятих на себе за Договором №1441380 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 15.04.2024 року, з урахуванням Додаткової угоди від 20.04.2024 року, зобов`язань, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості на суму 53924,99 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8999,99 грн; заборгованість за відсотками - 44925 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за штрафом у розмірі 4500 грн, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які були чинні, як на день укладення кредитного договору між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] , тобто станом на 15.04.2024 року, так і на час ухвалення судового рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на те, що кредитний договір між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладено 15.04.2024 року, відповідач належним чином кредитні зобов`язання не виконує, з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у стягненні заборгованості за штрафом з відповідача на користь позивача слід відмовити. Отже, позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано такі докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію Акту наданих послуг №1161 від 08.10.2025 року та копію ордеру на надання правничої допомоги. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial