Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

01 грудня 2025 року до Тростянецького районного суду Вінницької області від представника позивача адвоката Усенко М. І. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стислий виклад позиції позивача. 14.01.2023 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №7410988 в електронній формі, за яким відповідач отримав 3000 грн на платіжну картку, однак зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів і комісії належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 11670 грн (3000 грн тіло кредиту, 8370 грн проценти, 300 грн комісія). 29.05.2023 на підставі договору відступлення права вимоги №97-МЛ право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке набуло статусу нового кредитора відповідно до ст. 512, 514 ЦК України. Позивач вказує, що кредитний договір укладений із дотриманням вимог законодавства про електронну комерцію, відповідач був належним чином ідентифікований та підписав договір одноразовим ідентифікатором, а кошти були фактично перераховані на його банківську картку. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань та безрезультатністю досудового врегулювання спору позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості 11670 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано від АТ «УКРСИББАНК» докази по справі. 20 січня 2026 року від АТ «УКРСИББАНК» на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація. Представник позивача в судове засідання свого представника не направив, водночас разом з позовом клопотав про проведення розгляду справи без участі представника позивача у разі неявки відповідача, позовні вимоги підтримує та заперечень проти заочного розгляду справи не висловлює. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку передбаченому ЦПК України. Відзиву на позовну заяву, клопотання чи інші письмові пояснення від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. У встановлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбуваєся за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 14.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №7410988 в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 3000 грн зі сплатою процентів та комісії на умовах, визначених договором. Договір укладено шляхом реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, прийняття оферти в особистому кабінеті та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 47-48). Факт перерахування кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням про зарахування 3000 грн на банківську картку відповідача (а.с. 49 на звороті). Також, виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань перед [PERSON] підтверджується наданою на виконання ухвали суду інформацією АТ «УКРСИББАНК» (а.с. 30). 29.05.2023 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №97-МЛ, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, у тому числі щодо відповідача (а. с. 49-52) У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 11670 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту, 8370 грн заборгованість за процентами, 300 грн заборгованість за комісією (а.с. 49). На адресу відповідача позивачем направлена претензія щодо виконання договірних зобов`язань, однак відповідачем дана вимога не виконана (а.с. 52 на звороті). Отже, спірні правовідносини виникли з кредитного договору та стосуються обов`язку відповідача повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти й комісію, а також права нового кредитора на стягнення заборгованості в судовому порядку. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Відповідно до ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний вебсайт кредитодавця, обрав у вбудованому калькуляторі бажану суму кредитних коштів та строк кредитування, заповнив анкету із зазначенням персональних даних, у тому числі реквізитів банківської картки, на яку в подальшому було перераховано грошові кошти. Після проходження передбачених процедурою електронної ідентифікації та підтвердження наміру укласти договір, відповідач акцептував оферту та уклав кредитний договір в електронній формі без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. Зазначене свідчить про те, що волевиявлення відповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно дост. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц. Таким чином, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» має право вимоги до [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано, а тому розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Вказана позиція суду відповідає позиції, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц, провадження №061-40036св18. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів, що відповідачу були надані кредитні кошти, якими він користувався, однак, допустив неналежне виконання своїх обов`язків, порушив умови договору щодо повернення первинному кредитодавцеві суми позики та відсотків за користування нею, а також доведено перехід права вимоги від попередніх кредиторів до позивача. Оскільки відповідачем не виконано умов за кредитним договором №7410988 від 14.01.2023, тобто не погашено заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 11670 грн, тому суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови укладеного договору. З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено 2422,40 грн судового збору (а.с. 11), а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження надання адвокатських послуг позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 (а. с. 52 на звороті), Акт наданих послуг від 12.11.2025 (а.с. 53 на звороті), ордер (а.с. 53) та детальний опис наданих послуг від 12.11.2025 (а.с. 53) відповідно до яких встановлено, що АО «Апологет» надано правничу допомогу позивачу. Таким чином, оскільки позивач скористався допомогою адвоката, а заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved