Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

09 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] визнати за нею право власності на: - 3/4 часток квартири [ADDRESS] ; - 3/4 часток вкладу, що становить 5625 доларів США, з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку [NUMBER] , відкритому в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», згідно умов договору, укладеного на ім?я [PERSON] ; - 3/4 часток вкладу з додатково нарахованими відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку [NUMBER] , відкритому в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», згідно умов договору, укладеного на ім?я [PERSON] та станом на 12.05.2025 складає 328,73 доларів США. Обгрунтувано позов, зокрема, тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . В шестимісячний строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а саме: 3/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 3/4 частки грошових коштів, які знаходяться в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] . Так, мати позивача, проживала разом з [PERSON] та перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 12.06.1982. [PERSON] [INFO] помер. У період перебування в шлюбі [PERSON] видано ордер № 100 серії Т на право зайняття кооперативної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У 1991 році, перебуваючи в шлюбі, [PERSON] та [PERSON] спільно було повністю виплачено грошові кошти за кооперативну квартиру, про що видано довідку. На підставі наданої довідки за [PERSON] у 1994 році зареєстровано право власності на вказану квартиру. Дана кооперативна квартира була спільною сумісною власністю матері позивача та її чоловіка, кожному належало по 1/2 частці квартири. Також, [PERSON] , перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , уклав з Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» договір банківського вкладу «Класичний № [NUMBER] , на який він разом з дружиною вносив спільні заощаджені грошові кошти, загальна сума яких складає 7500 доларів США. Крім того, в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» [PERSON] відкрито рахунок [NUMBER] , куди нараховуються відсотки по депозиту та станом на 12.05.2025 знаходиться 438,30 доларів США. Грошові кошти на вказаних рахунках також є спільним сумісним майном подружжя. В шестимісячний строк після смерті [PERSON] мати позивача звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. із заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право власності вона не отримувала. Також, після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини від його дочки - [PERSON] , проте свідоцтво про право на спадщину остання також не отримувала. Мати позивача успадкувала, але не оформила 1/2 частку майна, яке належало її чоловіку - [PERSON] на день його смерті, а саме 1/4 частку квартири та коштів. Відповідач після смерті свого батька [PERSON] також успадкувала 1/2 частку майна, яке належало її батьку - [PERSON] на день смерті. Таким чином, матері позивача фактично належала 1/2 частка вказаного майна в порядку закону як спільне сумісне майно, набуте в період шлюбу, та 1/4 частка майна в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Однак, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки мати позивача за життя не звернулася за отриманням свідоцтв після смерті чоловіка та, враховуючи наявність іншого спадкоємця за законом після смерті [PERSON] , нотаріус не має можливості самостійно встановити розмір спадкового майна. Позивач позбавлена можливості належним чином оформити своє право власності на майно, а тому звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Задоволено клопотання позивача та витребувано в приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Матвієнко Оксани Василівни належним чином завірені копії спадкових справ щодо майна після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] . В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що в позовній заяві помилково ототожнено частку в майні, що є спільною сумісною власністю, та частку в спадковому майні, правове регулювання та правовий режим визначення яких передбачений різними правовими інститутами та не можуть бути поєднані та підмінені. Якщо спадкодавець, а саме: [PERSON] , як власник квартири за адресою: [ADDRESS] , та власник вкладу разом з нарахованими відсотками на момент смерті не вчинив дій щодо зміни обсягу спадщини між спадкоємцями, частки мають визнаватись рівними. Частка співвласника у майні, а саме: квартирі та грошових коштах на банківських рахунках, що входить до спадкової маси, жодним чином не підтверджується належними і допустимими доказами, не є виокремленою, індивідуалізованою (приналежною) та визначеною. Питання поділу майна, визнання такого майна спільною сумісною чи частковою власністю мають вирішуватись в окремому позовному провадженні саме сторонами таких правовідносин. У разі відсутності однієї із сторін треті особи не мають правових підстав для визначення частки в індивідуально визначеному майні, яке їм не належало і не належить. У такому випадку в судовому порядку мало бути спочатку вирішено питання щодо того, чи належить об?єкт до спільної сумісної власності, чи є особистим майном спадкодавця, чи має будь-яке майнове право на таке майно в даному випадку відповідач. Такі твердження відповідають принципу правової визначеності, сталості правовідносин, розумності та добросовісності здійснення майнових прав учасниками відповідних правовідносин. Члени кооперативу, які беруть участь своєю працею в його діяльності, а також особи, які працюють у кооперативі за трудовим договором, становлять трудовий колектив кооперативу. В цій ситуації чітко простежується особистий причинно-наслідковий зв?язок між об?єктом права власності (зокрема квартирою) та членом кооперативу ЖБК, який особистою працею за рахунок особистих коштів лише мав право набути право власності на таку кооперативну квартиру, з урахуванням мети та суті створення ЖБК у період 1984-1993 років. Тобто, кооперативна квартира не може вважатись спільним майном навіть у відповідності до норм законів, якими регламентувалась діяльність та функціонування ЖБК. В даному випадку спадкодавець - мати позивача не є співвласником квартири, а тому позивач має право на 1/2 частину спадкового майна, що мало бути визначено нотаріусом в межах спадкової справи. Твердження позивача, що [PERSON] на момент відкриття спадщини в день його смерті [INFO] належало лише 1/2 частка квартири та 1/2 частка грошових коштів на рахунках в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» не відповідає письмовим доказам, доданим до матеріалів справи, і є хибним. Позивач відповідь на відзив не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2025 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано в Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» інформацію щодо оформлення вкладів, відкриття рахунків, проведення верифікації клієнта, платіжних документів щодо зарахування коштів на рахунки: [NUMBER] та [NUMBER] , їх зняття, відповідних розпоряджень клієнта, укладених договорів між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), який помер [INFO] , та банком, а також щодо документів, які подавались клієнтом до банківської установи та, які складались при відкритті таких рахунків, оформленні банківських вкладів і їх веденні (з наданням відповідних документів, що це підтверджують). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Позивач додатково вказала, що грошові кошти, які містяться на рахунках і вносилися [PERSON] як вклад це грошові кошти матері позивача і [PERSON] , отримані ними від продажу іншої спільної квартири, що знаходилася по [ADDRESS] . Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши доводи позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до копії свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 69). 16 липня 2021 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 68 на звороті). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (записи здійснено російською мовою), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). 20 лютого 1988 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 12 вересня 2025 року (а.с. 10). 11 липня 1973 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 1973 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу 12 червня 1982 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 19), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Так, [INFO] [PERSON] , сім`я якого складається з 3 чоловік, видано ордер № 100 серії Т на право зайняття квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка) (а.с. 13). Копією довідки № 206 від 02 березня 1993 року підтверджується, що квартира [ADDRESS] , виплачена повністю у 1991 році (а.с. 14). Згідно із копією реєстраційного посвідчення, виданого Чернігівським обласним виробничим об`єднанням технічної інвентаризації, кооперативна квартира [ADDRESS] , зареєстрована в цілому за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки № 206 від 02.03.1993, виданої Жеком житлово-будівельних кооперативів про повністю виплачену квартиру та записано в реєстрову книгу № 153 за реєстровим номером 15695 04 лютого 1994 року (а.с. 15). Копією інформаційної довідки № 3131 від 18.08.2022, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», підтверджується, що за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 16). З копії ощадної книжки № 653-909 слідує, що в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» [PERSON] 05.06.2018 відкрито вкладний (депозитний) рахунок (а.с. 18). 07 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 55), у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 9/2022. 15 лютого 2022 року до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулася [PERSON] (а.с. 65 на звороті-66). Згідно з копією довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 16 жовтня 2021 року № 1672 від 23 лютого 2022 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім нього, в указаній квартирі також зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 65). Відповідно до копії листа № БТ/0766101/3527-22 від 08 вересня 2022 року, наданого Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В., у філії АТ «Укрексімбанк» у м. Чернігові станом на 07.09.2022 на ім?я [PERSON] відкрито рахунки: депозитний рахунок № [NUMBER] , відкритий 05.06.2018, сума коштів на якому становить 7500 доларів США; рахунок для обслуговування депозитного рахунку № [NUMBER] , відкритий 05.06.2018, сума коштів на якому становить 192,56 доларів США. Суми коштів на рахунках можуть змінюватись відповідно до умов договору. Заповідальні розпорядження від імені [PERSON] у банку відсутні (а.с. 70 на звороті). Також, листом № БТ/00258001/4464-25 від 12 травня 2025 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» повідомило приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] , що на ім?я [PERSON] відкрито рахунки, залишок коштів на яких складає: рахунок № [NUMBER] - 7500 доларів США; № [NUMBER] - 438,30 доларів США (а.с. 71 на звороті). На виконання вимог ухвали суду Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» надало виписки по рахунках на ім?я [PERSON] , з яких, зокрема, слідує, що залишок коштів на рахунку № [NUMBER] складає 7500 доларів США; № [NUMBER] - 463,19 доларів США. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 21), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно з копією довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 15 грудня 2024 року № 545 від 31 січня 2025 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також, за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] (а.с. 79 на звороті). З копії спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої суду приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В., слідує, що із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої [PERSON] звернулася [PERSON] (а.с. 73). 27 лютого 2025 року позивач змінила прізвище «Гребенник» на « [PERSON] » (а.с. 95 на звороті). 04 вересня 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 101). Однак, постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 вересня 2025 року № 207/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну частку в спадщині на квартиру [ADDRESS] та на належну частку в спадщині на грошові кошти, які знаходяться в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , оскільки оригінал правовстановлюючого документа на вказану частку квартири спадкоємцем не був наданий, що унеможливлює оформлення права на спадщину в загальному порядку, а також у зв`язку з тим, що [PERSON] мала право на отримання свідоцтв про право власності на належну їй частку в спільному майні подружжя, яке видається у разі смерті одного з подружжя та при житті не зверталася за отриманням вказаних свідоцтв після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, враховуючи наявність іншого спадкоємця за законом після смерті [PERSON] - його дочки [PERSON] , у нотаріуса не має можливості самостійно встановити розмір спадкового майна, що складається з квартири [ADDRESS] , та грошових коштів, які знаходяться в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» на рахунках: [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 23). Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтями 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинним на час виникнення спірних відносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам роз`яснено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Нормами статті 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За частиною першою статті 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Також, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (частини перша, друга статті 1228 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У статті 1296 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину, видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя. Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Відповідно до підпунктів 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Враховуючи викладене, положення законодавства, а також те, що на час вступу в члени ЖБК та викупу спірної квартири [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , вкладний депозитний рахунок на [PERSON] також був відкритий у період шлюбу з [PERSON] , а тому спірна квартира та грошові кошти, які знаходяться на вкладному депозитному рахунку та рахунку для обслуговування цього депозиту відповідно до норм законодавства є їхньою спільною сумісною власністю, однак після смерті чоловіка мати позивача - [PERSON] не отримала відповідне свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні подружжя та свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, беручи до уваги те, що позивач є спадкоємцем майна останньої, а також те, що рахунок [NUMBER] є таким, що призначений для обслуговування депозитного рахунка і саме на ньому обліковуються проценти, нараховані на вклад, а не сам вклад, а тому суд знаходить підстави для часткового задоволення позову. Доводи відповідача про те, що позивач мала б звернутися з позовом про визначення розміру частки її матері в спільній сумісній власності, а не про визнання права власності, суд вважає необгрунтованими, оскільки визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, адже у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є саме позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 14 серпня 2024 року в справі № 522/3974/20, від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19, від 20 червня 2018 року в справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року в справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року в справі № 550/1040/16-ц; від 22 квітня 2020 року в справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року в справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року в справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року в справі № 464/1663/18. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович на підставі договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2025 року (а.с. 26). Квитанцією до прибуткового касового ордера від 07 жовтня 2025 року підтверджується сплата позивачем адвокату Прокоф`єву Богдану Івановичу 15000 грн. за надання правничої допомоги в Деснянському районному суді м Чернігова по договору від 20 вересня 2025 року (а.с. 28). Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи положення законодавства,

Outcome: partial