Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У грудні 2024 року ТОВ «АВІКОН ГРУП» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , яким просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком станом на 01.12.2024, а саме 12434,04 грн. заборгованості із сплати послуги за утримання багатоквартирного будинку, 1087,49 грн. пені, 3292,52 грн. інфляційних втрат, 903,08 грн. відсотків, а всього 17 717,13 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на наступне. 18.09.2019 між співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] та ТОВ «АВІКОН ГРУП» укладено договір № 014/у про надання послуги з управління Будинком. За умовами вказаного Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління Будинком згідно з визначеним в Договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати послугу за узгодженим сторонами тарифом. Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна послуги на момент його укладення становила 6,05 грн за 1 кв. м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення. В зв`язку із збільшенням окремих складових кошторису витрат, які не залежать від управителя та змінилися на державному рівні (зокрема, підвищення цін і тарифів на паливо-енергетичні ресурси, а також розміру мінімальної заробітної плати), на підставі пункту 3.6. Договору з 01.06.2023 р. ціну Послуги було збільшено до 4,19 грн за 1 кв. м. (Наказ 205-А/93 від 31.05.2023 р.), а з 01.02.2024 р. - до 6,97 грн за 1 кв. м. (Наказ № 216-А/24 від 31.01.2024 р.). Пунктом 3.3 Договору визначено, що кожен співвласник багатоквартирного будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Позивача щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Так, Договір набрав чинності 01.12.2021 (пункт 10.1 договору) та в результаті автоматичної пролонгації (відсутність письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за два місяця до закінчення річного строку дії), продовжує діяти й на момент звернення позивача до суду. Відповідач [PERSON] є власником розташованого в Будинку нежитлового приміщення № 23 загальною площею 33,2 кв.м, однак в порушення згаданого вище пункту 3.3 Договору зобов`язання по оплаті послуги не виконує, заборгованість за період з грудня 2019 року по грудень 2024 року складає 12434,04 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авікон Груп» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» 12 434,04 грн заборгованості із сплати послуги з управління багатоквартирним будинком, 1 087,49 грн пені, 3 292,52 грн інфляційних втрат, 903,08 грн трьох відсотків річних, а всього 17 717,13 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. 21.04.2025 через систему «Електронний суд» від [PERSON] , в особі представника - адвоката Тивоненка Д.Р., надійшла заява про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 у справі №335/14105/24. Ухвалою від 23.04.2025 заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення виявлених недоліків 10 днів з дня отримання копії ухвали. 02.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника заявника надійшла заява про усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення. До заяви про усунення недоліків додано, зокрема, копію свідоцтва про шлю серії [NUMBER] , виданого повторно 24.03.2018 Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, з якого вбачається, що 19.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище подружжя після укладення шлюбу [PERSON] . 05.05.2025 року ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя [PERSON] поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авікон Груп» до [PERSON] про стягнення заборгованості, прийнято до розгляду, та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд заяви [PERSON] про перегляд (скасування) заочного рішення від 06.03.2025 у справі №335/14105/24 розглянути за наявними у справі матеріалами без участі позивача. Представник заявника Тивоненко Д.Р. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд заяви без його участі, у разі задоволення заяви про перегляд заочного рішення просить призначити справу з урахуванням його відпустки, після 05.08.2025 року. Ухвалою від 07.07.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 06.03.2025 у справі №335/14105/24 задоволено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 скасовано. Призначено судове засідання для розгляду справи на 20.08.2025. 12.08.2025 від представника позивача Поддубної І.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «АВІКОН ГРУП», 14 478,15 грн заборгованості із сплати послуги з управління багатоквартирним будинком, 1 431,74 грн пені, 4 284,40 грн інфляційних втрат, 1 161,92 грн 3% річних, а всього 21 356,21 грн та, крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. Розгляд справи проводити за відсутності позивача. 15.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача-адвоката Тивоненка Д.Р. надійшов відзив на позовну заяву. Щодо нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків річних представник відповідача посилається на положення Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 року №206. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, з 01.02.2023 року Запорізька міська територіальна громада відноситься до територій можливих бойових дій. Дата припинення можливості бойових дій у вказаному Переліку щодо Запорізької міської територіальної громади не вказана. Виходячи із спірного розрахунку, позивачем протиправно здійснювалося нарахування неустойки (пені) на основну суму заборгованості після 01.02.2023 року. Надані позивачем розрахунки заборгованості не можуть слугувати документами, які підтверджують факт надання та об`єм послуг, оскільки це односторонні документи, складені лише позивачем. Щодо надання послуг позивачем з управління багатоквартирним будинком представник відповідача посилається на те, що відповідачці є незрозумілим механізм надання послуг позивачем з управління будинком. В матеріалах справи відсутні документи, які могли б підтвердити спрямування обов`язкових внесків власників квартир на утримання будинку, актів виконаних робіт з управління будинок із зазначенням відповідних послуг, затвердженого порядку виконання робіт з управління будинком із чітким розподілом обов`язків та відповідальних за реалізацію цього порядку осіб. Відповідачка, як і інші мешканці вказаного будинку, не мали можливості спостерігати за наданням вказаних послуг з управління будинку збоку працівників позивача. Прибирання прибудинкової території будинку здійснюється двірником, який не є працівником ТОВ «Авікон Груп», а який є мешканцем вказаного будинку [ADDRESS] . Інші роботи з утримання будинку здійснюються мешканцями цього будинку самотужки. Щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачки основної суми заборгованості. До суду позивач звернувся з позовом 26 грудня 2024 року. Матеріали вказаної справи містять розрахунок заборгованості за вказаним договором, який охоплює період з грудня 2019 року по грудень 2024 року. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. та дія карантину неодноразово продовжувалася. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Отже, карантин в Україні було безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Відповідач вважає посилання позивача на дію карантину в Україні в період з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року в обґрунтування щодо зупинення строку перебігу строку позовної давності та можливості стягнення з відповідачки заборгованості за період 5 років є необґрунтованими та безпідставними, оскільки карантин в Україні було відмінено 30.06.2023 року, а з позовною заявою позивач звернувся лише 26.12.2024 року. Зауважує, що строк позовної давності не переривався, оскільки відповідачкою не здійснювалися оплати за вказаним договором. Відтак, до вказаної вимоги позивача необхідно застосувати строки позовної давності. Таким чином, враховуючи наведене вище, позивач якщо і може стягнути з відповідачки суму заборгованості, то лише за період з 30.11.2021 року по 30.11.2024 року, яка становитиме 7 171,51 грн. 17.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача в обґрунтування заперечень щодо доводів представника викладених у відзиві на позов зазначає наступне. Жодною нормою чинного законодавства, зокрема, й Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не передбачено зв`язку між обов`язком споживача оплачувати такі послуги з наявністю «первинних документів», зокрема, актів приймання-передачі цих послуг тощо і це є абсолютно зрозумілим, адже регулярне підписання таких актів кожним виконавцем із кожним споживачем (навіть колективним) призвело б до колапсу в комунальній сфері або, якнайменш, до кратного зростання вартості житлово-комунальних послуг. З іншого боку, ненадання послуги або надання її не в повному обсязі (неналежної якості) має оформлюватися складанням акту-претензії, а, отже, відсутність актів-претензій та претензій як таких від співвласників Будинку (включно з Відповідачкою) є достатнім доказом того, що передбачені Договором зобов`язання виконуються Позивачем належним чином. Алгоритм нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків Позивач додатково (у вигляді приміток) пояснив в доданому до позовної заяви розрахунку. Той факт, що Відповідачці та її представнику цей алгоритм незрозумілий, не звільняє Відповідачку від сплати штрафних санкцій, а також компенсаційних платежів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. За змістом статті 12 та частини 3 статті 178 ЦПК України Відповідачка, не погоджуючись з застосуванням до неї заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання в частині певного періоду, мала надати суду контррозрахунок щодо тієї частини позовних вимог, з якою вона не згодна. За відсутністю такого контррозрахунку суд, на переконання Позивача, не зобов`язаний самостійно виконувати відповідну роботу за учасника провадження. Дотримання співвласниками Будинку порядку скликання загальних зборів, на яких приймалося рішення про укладення Договору з Позивачем, не є предметом розгляду і, відповідно, доказування у цій справі. Позивач, більше того, не може ані контролювати ці процеси, ані впливати на них. Укладенню Договору передувало надання Позивачеві уповноваженою співвласниками особою матеріалів зборів, які Позивач, не маючи підстав для протилежного, сприймав як дійсні. В позовній заяві Позивачем було зазначено, що строки позовної давності в Україні, продовжені на строк дії карантину, були згодом зупинені на строк дії воєнного стану (пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України). Карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на усій території України, дійсно, було скасовано 30.06.2023 р. А воєнний стан, введений Указом Президента України з 24 лютого 2022 року, діє дотепер. Позивач звернувся до суду 27.12.2024 з позовом про стягнення з Відповідачки заборгованості за період з грудня 2019 року (граничний строк сплати послуги за перший місяць спірного періоду 21 січня 2020 року). Станом 12.03.2020 р. - дата введення в України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк позовної давності щодо оплати послуги, наданої Відповідачці в грудні 2019 року, не сплив, а після цієї дати строк позовної давності було спочатку продовжено на період дії карантину, а з 24.02.2022 р. зупинено на період дії воєнного стану. Таким чином, твердження Відповідача про пропуск строку позовної давності стосовно частини боргу є хибним і не відповідає нормам чинного законодавства України. 23.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. На думку представника відповідача обставини проведення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку мають значення для вирішення даної справи, оскільки у матеріалах цієї справи відсутні документи, які свідчать про належне проведення установчих зборів та вирішення питань, які були включені у порядок денний. Представником позивача не було надано та у матеріалах справи відсутні саме протокол створення ініціативної групи та голоси співвласників будинку, які були за створення ініціативної групи, повідомлення співвласників про збори та про прийняте рішення. Наведене може свідчити про неправомочність такої ініціативної групи, що впливає на юридичну силу зазначених документів, які були затверджені. Крім того, представник відповідача вважає, що до вказаної вимоги позивача необхідно застосувати строки позовної давності, позивач якщо і може стягнути з відповідачки суму заборгованості, то лише за період з 30.11.2021 року по 30.11.2024 року, яка становитиме 7 171,51 грн. 20.08.2025 до суду надійшла заява від представника відповідача про перенесення справи, у зв`язку з перебуванням представника у відпустці поза межами міста Запоріжжя. Розгляд справи відкладено на 15.09.2025. 03.09.2025 до суду надійшла заява від представника позивача Поддубної І.В. про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «АВІКОН ГРУП» 14 737,11 грн заборгованості із сплати послуги з управління багатоквартирним будинком за період з грудня 2019 року по серпень 2025 року, 1 431,74 грн пені, 4 284,40 грн інфляційних втрат, 1 193,41 грн 3% річних, а всього 21 646,66 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. В судове засідання 17.10.2025 року представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. Просить задовольнити позовні вимоги з урахування заяви про збільшення позовних вимог. Під час судового засідання представник відповідача [PERSON] усно уточнив клопотання про виклик свідків та витребування доказів, яке викладено у відзиві на позов. Ухвалою суду від 17.10.2025 прийнято до провадження заяву позивача про збільшення позовних вимог у справі в редакції заяви від 03.09.2025. Крім того, задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик свідків та витребування доказів. Судове засідання відкладено до 21.11.2025. 29.10.2025 через систему «Електронний суд» від позивача на виконання ухвали суду надійшли витребувані документи. При цьому, в заяві зазначено, що через значний обсяг документів на адресу відповідача такі документи не надсилалися. У судовому засіданні 21.11.2025 представник відповідача повідомив, що він не ознайомлений з документами, наданими позивачем, оскільки не отримував такі документи ані засобами поштового зв`язку, ані в системі «Електронний суд». За таких обставин, а також враховуючи неявку у судове засідання свідків просив відкласти судове засідання. У судовому засіданні 21.11.2025 оголошено перерву до 16.12.2025 для надання можливості представнику відповідача ознайомитися з наданими позивачем документами. Крім того, задоволено усне клопотання представника позивача про допит у якості свідка [PERSON] 04.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по суті спору. 06.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по суті спору. 08.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. 16.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що узгоджуючи дату та час засідання адвокат вважав, що він вчасно встигне прибути до суду після судового засідання у справі № 334/3030/25, призначеному до розгляду у приміщенні Запорізького апеляційного суду на 16.12.25 р. об 11 год 40 хв. У той же час, повідомляє суду, що станом на 16.12.2025 року 12 год 14 хв. адвокат ще перебуває в приміщенні Запорізького апеляційного суду, судове засідання призначене об 11 год 40 хв. ще не розпочалось, судова колегія слухає справу на 10 год. 40 хв. (ще 5 засідань). Відповідачка не зможе з`явитись до суду через догляд за дитиною до 3 років, і остання не є фахівцем у галузі права. Судове засідання 16.12.2025 відкладено до 21.01.2026. У судовому засіданні 21.01.2026 представником відповідача заявлено клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні у зв`язку з тим, що представником відповідача та керівництвом ТОВ «Авікон Груп» ведуться перемовини щодо врегулювання спору мирним шляхом. Представник позивача заперечив проти оголошення перерви у судовому засіданні та наполягав на розгляді справи по суті з ухваленням остаточного рішення у справі. Судом з врахуванням клопотання представника відповідача, а також враховуючи безпекову ситуацію у м. Запоріжжі (оголошено повітряну тривогу та лунали вибухи у м. Запоріжжі) оголошено перерву у судовому засіданні до 17.02.2026. 30.01.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про відвід головуючому судді Сиротенко В.К. через наявність обставин, які викликають у позивача сумніви в неупередженості та об`єктивності судді. Враховуючи, що заява про відвід надійшла після закінчення робочого часу, таку заяву зареєстровано та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. 02.02.2026. Ухвалою від 02.02.2026 через необґрунтованість заяву про відвід головуючого судді Сиротенко В.К. передано для вирішення іншому судді. Ухвалою від 03.02.2026 у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Сиротенко В.К. відмовлено. У судове засідання 17.02.2026 викликалися свідки, проте останні в судове засідання вчергове не з`явилися. У судовому засіданні 17.02.2026 судом поставлено на обговорення питання про доцільність допиту свідків позивача та відповідача. Представник позивача відмовився від допиту свідка [PERSON] . Представник відповідача відмовився від допиту свідка [PERSON] . Питання про допит свідка [PERSON] просив вирішити на розсуд суду. Судом прийнято відмову представників позивача та відповідача від допиту свідків. При цьому, враховуючи, що свідок [PERSON] неодноразово викликалася до суду у встановлено законодавством порядку, проте у судові засідання не з`являлася, при цьому представником відповідача не було забезпечено явку такого свідка, судом ухвалено розгляд справи проводити за наявними матеріалами. У судовому засіданні 17.02.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги у редакції заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду 03.09.2025, та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні 17.02.2026 завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у судовому засіданні оголошено перерву до 23.02.2026. У судове засідання 23.02.2026 представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, фіксування судового засідання 23.02.2026 за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За визначенням, викладеним у частині 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; управитель багатоквартирного будинку це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком належить до житлово-комунальних послуг та включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Кожен співвласник, згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Згідно з частинами 1 та 2 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним (в тому числі витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та оплату комунальних послуг стосовно цього майна; ... витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення тощо) - розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Згідно із приписами статті 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 08.09.2017 є власником нежитлового приміщення № 23 загальною площею 33,2 кв.м, у будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується наявною у справі інформацією з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Відповідач цього факту не заперечував. 18 вересня 2019 року між співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» укладено договір № 014/у про надання послуги з управління Будинком. За умовами Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління Будинком згідно з визначеним в Договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати Послугу за узгодженим сторонами тарифом. Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна Послуги на момент його укладення становила 6,05 грн за 1 кв. м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення. В зв`язку із збільшенням окремих складових кошторису витрат, які не залежать від управителя та змінилися на державному рівні (зокрема, підвищення цін і тарифів на паливо-енергетичні ресурси, а також розміру мінімальної заробітної плати), на підставі пункту 3.6 Договору з 31.05.2023 р. ціну Послуги було збільшено до 31.05.2023 грн за 1 кв. м (Наказ 205-А/93 від 31.05.2023 р.), а з 01.02.2024 р. - до 6,97 грн. за 1 кв. м (Наказ № 216-А/24 від 31.01.2024 р.). Пунктом 3.3 Договору визначено, що кожен співвласник багатоквартирного будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Позивача щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Так, Договір набрав чинності 01 грудня 2021 року (пункт 10.1 договору) та в результаті автоматичної пролонгації продовжує свою дію. Відповідачем не надано доказів щодо письмового повідомлення ТОВ «АВІКОН ГРУП» про відмову від договору. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2018 року, ухваленій у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18). Статтею 629ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою ст.615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування ( у тому числі допоміжні) несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. При цьому, суд звертає увагу, що необізнаність співвласника багатоквартирного будинку про укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком також не звільняє співвласника від обов`язку сплачувати відповідні послуги. Таким чином, чинне законодавство України зобов`язує всіх співвласників багатоквартирного будинку нести витрати з утримання спільного майна, зокрема, шляхом оплати житлової послуги з управління багатоквартирним будинком, яка надається управителем і споживається всіма співвласниками. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку за період з грудня 2019 року по серпень 2025 року позивач надав відповідачу послуги з управління будинком на загальну суму 14 737,11 грн, а відповідач свого обов`язку щодо оплати наданих послуг не здійснив. Суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є вірним, відповідає фактичним обставинам справи, оскільки будь-яких інших розрахунків заборгованості матеріали справи не містять. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є письмовим доказом, який іншими доказами не спростований. Відповідач заходів по погашенню заборгованості за час розгляду справи не здійснював. Судом встановлено, що позивачем здійснювалось управління багатоквартирним будинком, в якому знаходиться квартира відповідача в період, за який нараховано борг. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями наведеними в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок вирішення питань у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг і право споживача викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг, за результатами яких складається акти-претензії. Матеріали справи не містять даних, що між відповідачем та позивачем у встановленому законом порядку складалися акти-претензії у спірний період, як і відсутні докази виклику представника ТОВ «Авікон Груп» для підписання акту-претензії чи необґрунтованої відмови у його підписанні, які б були відповідними доказами неналежного надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком, або докази відмови від надання позивачем послуг у спірний період. Отже, обставини неналежного виконання чи невиконання позивачем обов`язків по утриманню будинку та прибудинкової території у спірний період, які за законом мають бути підтверджені відповідними актами-претензіями, відповідачем не доведені. Судом не встановлено задокументованого у передбаченому законом порядку факту не надання послуг ТОВ «Авікон Груп» по утриманню будинку за адресою: [ADDRESS] . З огляду на зазначене, суд вважає що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами її доводи з приводу того, що позивачем не здійснювалось належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території. Досліджені у судовому засіданні документи (щодо господарської діяльності позивача з третіми особами), які були надані позивачем на виконання ухвали суду від 17.10.2025 (якою було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів) не свідчить про ненадання або неналежне надання позивачем послуг згідно укладеного договору з урахуванням ненадання актів-претензій складених у спірний період або виклику представника ТОВ «Авікон Груп» для підписання акту-претензії чи необґрунтованої відмови у його підписанні. Відповідачем не були надані суду такі докази, а тому заперечуючи проти позову, останній не спростував твердження позивача, що ним надані послуги належної якості, а тому його вимога про стягнення нарахованих сум оплати за надані послуги є обґрунтованою. Щодо доводів відповідача про неправомірність укладеного договору, то встановлено таке. 18.09.2019 між співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» укладено договір № 014/у про надання послуги з управління вказаним будинком. За умовами Договору Позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління Будинком згідно з визначеним в договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати такі послуги за узгодженим сторонами тарифом. Договір набрав чинності 01 грудня 2019 року (пункт 10.1 договору) та, за відсутності письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за місяць до закінчення річного строку дії (пункт 10.2 договору), наразі продовжує діяти. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг. Прийняття рішення співвласників багатоквартирного будинку про вибір моделі організації договірних відносин здійснюється відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», яким передбачено, що такі рішення мають прийматися на зборах співвласників. Відповідно до пункту 6 статті 10 Закону, рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, про що має бути зазначено в протоколі зборів співвласників. Вказані норми Закону відповідають змісту договору, укладеному між Позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку у спірних відносинах. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ст. 382 ч.2 ЦК України). Власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону (ст. 385 ч.ч.1,2 ЦК України). Органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників, зокрема, відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників (ст. 10 ч. ч. 1, 2, 5, 9 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ). Прийняті загальними зборами рішення, є обов`язковими для всіх співвласників, відомості щодо визнання договору №014/у від 18.09.2019 недійсним або його розірвання в матеріалах справи відсутні. Повноваження Таранець Т.І, яка діяла на підставі Протоколу загальних зборів співвласників №1 від 25.07.2019 на укладення та підписання договору з позивачем від імені співвласників багатоквартирного будинку, у предмет доказування у цій справі не входить і стосуються внутрішніх відносин між такими співвласниками. Даних щодо оспорювання його будь-ким, визнання його недійсним відповідачем надано суду не було. Тим більше, навіть у випадку відсутності договору житлово-комунальні послуги повинні бути оплачені (статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Предметом розгляду у даній цивільній справі є стягнення заборгованості зі сплати послуги з управління багатоквартирним будинком за період з грудня 2019 року по серпень 2025 року. З відповідним позовом позивач звернувся до суду 26.12.2024. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257, 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому його дія неодноразово продовжувалася, зокрема по теперішній час. Таким чином, позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості було подано в межах строку позовної давності, тому у суду відсутні підстави для відмови у позові із підстав пропуску строку позовної давності. Приймаючи до уваги, що відповідачем не було жодним чином доведено, що у неї відсутній борг перед позивачем за вказаний період, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачем також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з грудня 2019 року по серпень 2025 року у сумі 14 737,11 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1 431,74 грн, 3% річних у сумі 1 193,41 грн та інфляційні втрати у сумі 4 284,40 грн. Як свідчить розрахунок позивача, нарахування відповідних сум здійснювалися з моменту прострочення кожного щомісячного платежу по 20.08.2025, а на заборгованість за серпень 2025 року нараховано 3% річних за період з 21.08.2025 по 15.09.2025 за 26 днів (при цьому, заява про збільшення позовних вимог подана до суду 03.09.2025). Пунктом 7.6 Договору встановлено, що за порушення строків оплати послуг, які надаються позивачем, співвласники будинку сплачують пеню із розрахунку 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше суми заборгованості. Пеня нараховується окремо кожному співвласнику, який несвоєчасно та/або не в повному обсязі оплатив послугу з управління Будинком. Згідно з частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, зокрема, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України визначено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Незважаючи на те, що згідно з частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, за приписами пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на усій території України безперервно діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023, а також пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (воєнний стан введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому його дія неодноразово продовжувалася, зокрема по теперішній час) тож, строк позовної давності щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за порушення зобов`язань за договором позивачем не пропущено. Разом з цим, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України 05.03.2022 від № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» з наступними змінами та доповненнями заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 з наступними змінами та доповненнями, Запорізьку міську територіальну громаду включено до переліку територій можливих бойових дій з 01 лютого 2023 року. Як вбачається з розрахунку, передбачена договором неустойка (пеня) за несвоєчасну оплату послуг з управління будинком, а також 3% річних та інфляційні втрати нараховані позивачем після 31.01.2023. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, судом встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі 415,68 грн, 3% річних у сумі 342,07 грн (перераховані судом за період до 31.01.2023 включно), а також інфляційні нарахування у сумі 1878,03 грн (відповідно до розрахунку позивача на заборгованість, яка виникла до 31.12.2022 включно). При цьому суд зауважує, що заперечуючи проти нарахувань позивача, відповідачем (його представником) не надано контррозрахунку відповідних сум. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Слід звернути увагу, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі №910/14452/20, від 25.06.2020р. у справі №924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц. За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1944,14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial