Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі КП «Броваритепловодоенергія») звернулось до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що є надавачем послуг постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем. Відповідачі будучи споживачами зазначених послуг належним чином не виконували зобов`язання щодо оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Оскільки у добровільному порядку відповідачі заборгованість за комунальні послуги не сплачують, змушене звернутися до суду за захистом його прав та інтересів. Крім того, зазначило, що у зв`язку з розглядом справи понесені судові витрати на суму 3 071 грн, з яких 3 028 грн оплата судового збору, 43 грн оплата інформаційної довідки з державних реєстрів. На підставі викладеного, КП «Броваритепловодоенергія» просило суд: 1.Стягнути заборгованість за послуги з постачання теплової енергії по о/р [NUMBER] за період з січня 2018 року по жовтень 2024 року у сумі 45 635,31 грн, а саме: із [PERSON] 9 127,07 грн (1/5 суми боргу), [PERSON] 9 127,07 грн (1/5 суми боргу), [PERSON] 9 127,07 грн (1/5 суми боргу), [PERSON] 9 127,07 грн (1/5 суми боргу) та [PERSON] 9 127,07 грн (1/5 суми боргу). 2.Вирішити питання щодо відшкодування судових витрат. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зазначена ухвала в електронному вигляді направлена представнику позивача та як вбачається із Довідок про доставку електронного документа доставлена до її Електронного кабінету 25 жовтня 2024 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачам направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Представник КП «Броваритепловодоенергія» через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, зазначив, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Представник відповідачів адвокат Коваленко М.В. подала до суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначила, що 03 листопада 2005 року між КП «Броваритепловодоенергія» та [PERSON] укладено договір № 22/2, умовами якого передбачено своєчасне надання відповідної якості послуг з централізованого опалення та постачання підігрітої води за своєчасну оплату за надані послуги за встановленими тарифами. Відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Проте, у зв`язку із минуванням потреби в отримані послуг, відповідач згідно п. п. 9.1., 9.2. такого договору, 22 жовтня 2009 року направив заяву на ім`я директора КП «Броваритеплоенергомережа» щодо розірвання такого договору. Зазначені обставини установлені у судовому рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2011 року при розгляді цивільної справи № 2-2857/11, провадження № 2/1007/2857/11, та у відповідно до вимог п. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2011 року вирішено розірвати договір № 22/2 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 03 листопада 2005 року, який укладений між [PERSON] та КП «Броваритеплоенергомережа». Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2011 року вищевказане судове рішення залишено без змін. Із огляду на вказані обставини, відповідачі відмовилися від послуг, які надає позивач та не отримують їх. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені жодними допустимими та належними доказами, а тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити. КП «Броваритепловодоенергія» подало до суду відповідь на відзив, в якому зазначило, що твердження відповідачів про не отримання житлово-комунальних послуг у зв`язку із відсутністю письмового договору є неправомірними. Відповідачі хибно стверджують, що відмовились від надання послуг позивача, шляхом розірвання договору, і це є підставою для припинення в односторонньому порядку споживачем отримання відповідної комунальної послуги. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 23 вересня 2011 року у справі № 2-2857/11 на яке посилаються відповідачі, позовні вимоги задоволено в частині, що стосується розірвання договору з моменту набрання рішенням суду законної сили, а не з 22 жовтня 2009 року, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюються або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Судове рішення у справі № 2-2857/11 скасовує письмовий договір, укладений з одним із співвласників, але не скасовує обов`язок споживачів сплачувати за надані послуги, тому не стосується обставин, викладених у позові. З урахуванням положень статті 319 ЦК України, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України). Відповідачі продовжують отримувати послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, водопостачання та централізованого водовідведення, та обслуговування внутрішньобудинкових систем, які надаються КП «Броваритепловодоенергія» багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно рішень ВК Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 8 та № 877 від 24 листопада 2020 року, оскільки не виконали дій з відключення від систем централізованого опалення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наказу Мінрегіону від 26 липня 2019 року № 169, яким затверджено порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Порядком відключення передбачено від`єднання від мереж лише будинком в цілому та лише за рішенням співвласників будинку у спосіб, передбачений Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та Порядком відключення. До дати від`єднання будинку від комунальних теплових мереж міста на умовах, передбачених порядком відключення, розірвання договору у фактичному та юридичному аспектах неможливе, незалежно від кількості звернень. На адресу позивача документи про відключення квартири відповідачів та/або будинку, в порядку, передбаченому на дату відключення не надходили. Ніяких дій з боку відповідачів для відключення квартири від послуг постачання теплової енергії та постачання гарячої води здійснено не було, оскільки відключення квартири від послуг постачання теплової енергії та постачання гарячої води здійснюється, відповідно до ч. 2 п. 6 ст. 4 Закону України «Про ЖКП» та чинного, станом на 2011 рік порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2005 року № 4. Проектним рішенням при будівництві будинку передбачено саме централізоване теплопостачання, водопостачання та водовідведення та приєднання до комунальних мереж (вуличних магістральних), балансоутримувачем яких є КП «Броваритепловодоенергія». Рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради від 11 січня 2011 року № 8 та № 877 від 24 листопада 2020 року (зі змінами) підприємство визначено виконавцем комунальних послуг в будинку [ADDRESS] . Тобто, органом місцевого самоврядування підтверджено приєднання будинку до комунальних мереж теплопостачання, що перебувають на балансі підприємства. Враховуючи, що співвласниками багатоквартирного будинку, в якому розміщена квартира, не прийнято рішення про обрання моделі договірних відносин з виконавцем послуг КП «Броваритепловодоенергія», з відповідачами, як співвласниками будинку, згідно вимог ст. 13 та п. 3 ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладено індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання. Відповідачам надавались послуги безперебійно, оскільки позивач забезпечує розподіл, регулювання подачі теплової енергії, відповідно до діючих норм, та забезпечує централізоване опалення зазначеного вище будинку єдиним технологічно-централізованим процесом. Оскільки відповідач не відключений від постачання теплової енергії, і продовжує користуватись послугами, які надає позивач, тож згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір із відповідачами вважається укладеним. На виконання Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для розрахунку за послуги будинку застосовується Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315, яка встановлює порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. Плата за теплопостачання в будинку нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії (вузол комерційного обліку), а потім розподіляється пропорційно між споживачами в будинку. Зменшення нарахування за одне приміщення в будинку призводить до збільшення нарахування за інші приміщення, так як розподіл в межах будинку повинен відповідати обсягу теплової енергії за показниками будинкового засобу обліку. Таким чином, позивач вважає обставини, викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими та просить позов задовольнити в повному обсязі. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. КП «Броваритепловодоенергія» є надавачем послуг постачання теплової енергії відповідно до рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 8, послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення згідно з рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 24 листопада 2020 року № 877. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна від 16 жовтня 2024 року № 399417923 квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] 1/5 частки власності, [PERSON] 1/5 частки власності, [PERSON] 1/5 частки власності, [PERSON] 1/5 частки власності та [PERSON] 1/5 частки власності на підставі свідоцтва на право власності, наказ № 74 від 23 лютого 2012 року виданий Управлінням комунальної власності. Враховуючи, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , між ними та позивачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 859655 від 22 жовтня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01 вересня 2005 року. Відповідно до інформації, яка надана Центром обслуговування «Прозорий офіс» від 23 жовтня 2024 року № 1.12.4-15/1.12.3/19565, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14 жовтня 2010 року і дотепер; від 23 жовтня 2024 року № 1.12.4-15/1.12.3/19564, [PERSON] , 25 липня 2000 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01 вересня 2005 року і до тепер; від 23 жовтня 2024 року № 1.12.4-15/1.12.3/19562, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 06 грудня 2011 року і до тепер; від 23 жовтня 2024 року № 1.12.4-15/1.12.3/19563, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01 вересня 2005 року і до тепер. Відносини щодо майна неповнолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Неповнолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власниками, неповнолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають неповну цивільну дієздатність (ст. 32 Цивільного кодексу України). Тому, майном, що належить неповнолітній дитині, управляють інші особи і, у першу чергу, її батьки (ч. 1 ст. 77 Сімейного кодексу України). Право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах неповнолітньої особи, яка є власником майна. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Відтак, обов`язок оплати житлово-комунальних послуг за неповнолітніх власників житлового приміщення несуть їхні батьки. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , та її батькам, обов`язок оплати житлово-комунальних послуг за неповнолітніх власників житлового приміщення відповідно до вимог закону покладено на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Співвласники багатоквартирного будинку, в якому знаходиться, у тому числі квартира відповідачів, письмового договору про надання комунальних послуг між КП «Броваритепловодоенергія» не укладали, проте відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності 01 травня 2021 року, передбачено впровадження публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Публічні договори приєднання опубліковані на офіційних сайтах Броварської міської ради та підприємства: 27 жовтня 2021 року про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, 10 лютого 2022 року про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, та вважаються акцептованим споживачем, який отримав послугу та не відключився від системи відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води». Умови опублікованих (укладених) публічних договорів приєднання відповідають умовам типового індивідуального договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Зміни про затвердження форми публічних договорів набрали чинності: 01 жовтня 2021 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Договорами передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачеві житлово-комунальні послуги, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до чинного законодавства. Нарахування за послугу теплопостачання здійснюється за показниками будинкового засобу обліку теплової енергії (вузол комерційного обліку), відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. У встановленому законом порядку відповідачі не відмовлялися від надання послуг позивачем, тому останній проводить щомісячне нарахування за надані послуги відповідно до затверджених тарифів. Розмір абонплати за послугу у розрахунку на одного абонента: постачання теплової енергії 23,79 грн, постачання гарячої води 9,48 грн, згідно з наказів КП «Броваритепловодоенергія» від 01 листопада 2021 року № 353/1, від 30 червня 2022 року № 224, постачання теплової енергії 23,76 грн, згідно з наказом КП «Броваритепловодоенергія» від 31 грудня 2023 року № 507. Як вбачається із розрахунку КП «Броваритепловодоенергія» сума боргу за послуги з постачання теплової енергії по о/р № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , опалювальна площа 65,7 кв. м, за період з січня 2018 року по жовтень 2024 року становить 45 635,31 грн. На час розгляду справи відповідачі не надали доказів ненадання їм послуг або надання послуг неналежної якості, а також доказів щодо сплати заборгованості у добровільному порядку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на частину першу статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги відповідно до законодавства і умов укладених договорів, при цьому з огляду на п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України сплата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З огляду на положення Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила). Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За загальним правилом, власність зобов`язує власника, в тому числі утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 10 Житлового кодексу України (далі ЖК України), громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 12/8916/17 та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20, від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22. З урахуванням положень статті 319 ЦП України, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено. У відповідності до Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 споживач може відмовитися від отримання послуг з постачання теплової енергії у встановленому порядку самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Таким чином, на сьогодні відповідач відповідних документів про те, що він в установленому порядку відмовився від централізованого опалення не надав. Отже, відповідно відповідач користується послугами з постачання теплової енергії. Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, що був чинним на час виникнення правовідносин, а також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У п. п. 24, 25 зазначених вище Правил передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно із пунктом 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок № 4, втратив чинність з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформлюється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169 від 06 листопада 2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за №1320/14587, були внесені зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише у будинку в цілому. Згідно із п. п. 2.1-2.7 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі ЦО і ГВП) його власник повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії по розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі Комісія) із письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП, у якій зазначає причини відключення. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких йому слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі ЦО виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі ЦО і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Водночас, як вбачається з наданих відповідачами документів, ними не було вчинено дій, направлених на відключення квартири [ADDRESS] від централізованого опалення у встановленому законом порядку. Водночас, як було встановлено, КП «Броваритепловодоенергія» продовжувало надавати відповідачам послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, водопостачання та централізованого водовідведення, то обслуговування внутрішньобудинкових систем, які надаються багатоквартирному житловому будинку за адресою [ADDRESS] , згідно рішень виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 8 та № 877 від 24 листопада 2020 року, оскільки не виконали дій з відключення від систем централізованого опалення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наказу Мінрегіону від 26 липня 2019 року № 169, яким затверджено Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Порядком відключення передбачено від`єднання від мереж лише будинком в цілому та лише за рішенням співвласників будинку у спосіб, передбачений Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та Порядком відключення. Так, судом встановлено, що КП «Броваритепловодоенергія» надає послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, централізоване постачання гарячої води, водопостачання та централізованого водовідведення, та обслуговування внутрішньобудинкових систем до багатоквартирних житлових будинків у місті Броварах Київської області, у тому числі до житлового будинку [ADDRESS] , у якому знаходиться належна відповідачам квартира [ADDRESS] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2011 року розірвано договір № 22/2 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 03 листопада 2005 року укладений між [PERSON] та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритеплоенергомережа». Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2011 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2011 року залишено без змін. З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду договір № 22/2 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 03 листопада 2005 року між [PERSON] та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритеплоенергомережа» розірвано. Судове рішення у справі № 2-2857/11 скасовує письмовий договір, укладений з одним із співвласників, але не скасовує обов`язок споживачів сплачувати за надані послуги, тому не стосується обставин, викладених у позові. Суд зазначає, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Крім того, до суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] здійснив відключення квартири від мережі центрального опалення у відповідності до вимог чинного законодавства на той час та у спосіб, визначений Порядком (у чинній редакції). Також не надано й доказів на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлялися від отримання вищевказаних послуг. Доводи відповідачів та його представника про те, що відповідачі не користується наданими позивачем послугами, оскільки рішенням суду договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води розірвано, тому не повинні оплачувати нараховані їм послуги є необґрунтованими та безпідставними. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялись від надання послуг позивачем, не надали доказів ненадання їм послуг або надання послуг неналежної якості, доказів щодо сплати заборгованості у добровільному порядку та доказів на спростування розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку проте, що позовні вимоги КП «Броваритепловодоенергія» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] є неповнолітньою, суд дійшов висновку, що обов`язок оплати житлово-комунальних послуг за частку квартири, яка перебуває у її власності відповідно до вимог закону покладено на її батьків [PERSON] та [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається із матеріалів справи КП «Броваритепловодоенергія» за подачу позову сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн, за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав 43 грн, з яких 40 грн за послугу та 3 грн комісія. Понесені судові витрати у розмірі 3 068 грн підлягають стягненню із відповідачів, на користь позивача, оскільки комісія банку за здійснення операції з перерахування коштів не є судовими витратами відповідно до статті 133 ЦПК України, тому такі витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved