Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

16 серпня 2024 року [PERSON] , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Розанова О.З., пред`явив позов до товариства з обмеженою відповідальністю «НЬО АГРО ПОДІЛЛЯ» (надалі ТОВ «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ») з участю третьої особи Зіньківська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області в особі державного реєстратора Савіцького В.В., про визнання відсутнім права оренди земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки з незаконного володіння. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється власником земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер 6824281000:05:024:0024, розташованої на території колишньої Великомацевицької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ПОДІЛЛЯ» (надалі ТОВ «СІГНЕТ-ПОДІЛЛЯ»), назва якого в подальшому була змінена на ТОВ «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ», 01 серпня 2012 року було укладено договір оренди даної земельної ділянки строком на п`ять років. За умовами договору він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. ТОВ «СІГНЕТ-ПОДІЛЛЯ» своєчасно не зареєструвало договір оренди до 01 січня 2013 року, а лише 24 березня 2014 року зареєструвало вже право оренди на підставі договору. Однак враховуючи, що договір виконувався сторонами, а позивачу не було відомо про те, що договір не пройшов державну реєстрацію у встановленому на момент його укладення порядку, тому факт його укладення позивачем не заперечується. Навіть, якби обраховувати його п`ятирічний строк з моменту реєстрації права оренди 24 березня 2014 року, то строк його дії завершився 24 березня 2019 року. Умовами договору сторони визначили припинення його дії закінченням строку, на який його було укладено. Весною 2024 року позивач отримав наручно від представників відповідача примірник договору оренди від 01 серпня 2012 року з додатками, додаткову угоду від 19 лютого 2020 року та витяг з Державного реєстру речових прав від 01 травня 2024 року. З яких він дізнався про те, що товариство зареєструвало за собою право оренди на його земельну ділянку на підставі додаткової угоди від 19 лютого 2020 року до договору оренди землі №208 від 01 серпня 2012 року строком на 22 роки до 31 грудня 2034 року. Окрім того з Державного реєстру речових прав йому стало відомо про наявність додаткового договору №1 від 01 серпня 2015 року про внесення змін та доповнень до договору оренди землі №1 від 01 серпня 2012 року щодо продовження строку дії договору на 7 років до 01 серпня 2024 року. Ні додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі №1 від 01 серпня 2015 року, ні додаткову угоду від 19 лютого 2020 року позивач не підписував, однак право оренди на його земельну ділянку за відповідачем було зареєстроване державним реєстратором Савіцьким В.В. З огляду на те, що він отримував орендну плату до 2024 року, тому додатковий договір від 01 серпня 2015 року не оспорює, проте вважає, що після його завершення 01 серпня 2024 року відсутні правові підстави у відповідача щодо користування його земельною ділянкою на праві оренди, так як договір оренди землі від 01 серпня 2012 року є припиненим. Додаткову угоду від 19 лютого 2020 року з ТОВ «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ» він не визнає, так як її не підписував, відповідно істотні умови додаткової угоди ним не погоджувались. Сторона позивача направила до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила справу розглянути без їх участі. До того ж у відповіді на відзив представник позивача зауважила, що отримання орендної плати не означає автоматичне укладення спірної додаткової угоди до договору оренди, не тільки через не підписання позивачем правочину, але й через не досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову з огляду на отримання позивачем з 2020 року орендної плати за користування земельною ділянкою, що розцінює доказом його бажання виконувати договір, погодження умов договору та додаткової угоди і підтвердженням того, що укладення додаткової угоди відповідало його волевиявленню. Дії позивача, спрямовані на припинення договору при отриманні протягом 2020-2024 років орендної плати вважає недобросовісними. Представник третьої особи направив до суду клопотання про розгляд справи без їх представника, щодо заявлених вимог не заперечив. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі на час її проведення зупинено. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 липня 2025 року повторно направлено ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням висновку експерта. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 14 грудня 2011 року за р.№1-1826 являється власником земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер 6824281000:05:024:0024, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишньої Великомацевицької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області (на даний час Старокостянтинівська ТГ Хмельницького району Хмельницької області). 01 серпня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «СІГНЕТ-ПОДІЛЛЯ» укладено договір оренди даної земельної ділянки строком на п`ять років (п. 8 договору), також передбачено, що: зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (п. 36 договору), дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 37 договору), договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 договору). Право оренди даної земельної ділянки за ТОВ «СІГНЕТ-ПОДІЛЛЯ» зареєстровано 24 березня 2014 року на підставі договору оренди землі від 01 серпня 2012 року між орендарем ТОВ «СІГНЕТ-ПОДІЛЛЯ» та орендодавцем [PERSON] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23 березня 2014 року, індексний номер витягу 19451940). Додатковим договором №1 від 01 серпня 2015 року внесено зміни та доповнення до договору оренди землі від 01 серпня 2012 року, яким продовжено строк дії договору оренди землі на 7 років до 01 серпня 2024 року (стаття 1 додаткового договору), збільшено розмір орендної плати (стаття 2 додаткового договору), додатковий договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та є невід`ємною частиною договору оренди землі (стаття 4). Позивач заперечує його укладання, проте в силу того, що отримував орендну плату до 2024 року, його не оспорює. Додатковою угодою від 19 лютого 2020 року до договору оренди землі №280 від 01 серпня 2012 року внесено зміни до умов договору оренди землі №280 від 01 серпня 2012 року, зокрема, щодо строку його дії на 22 роки, тобто до 31 грудня 2034 року (п. 1.1. додаткової угоди), додаткова угода набирає чинності після підписання сторонами, а зміни до права оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації змін відповідно до чинного законодавства України (п. 4 додаткової угоди). Право оренди земельної ділянки за ТОВ «СІГНЕТ-ПОДІЛЛЯ» за додатковим договором №1 від 01 серпня 2015 року та за ТОВ «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ» за додатковою угодою від 19 лютого 2020 року зареєстровані 01 травня 2024 року (витяг з Державного реєстру речових прав від 01 травня 2024 року, індексний номер витягу 376825281). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтями 14, 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Укладення договору оренди землі, зокрема укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до вимог ч.1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Підпис у договорі це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (ч. 1 ст. 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони. Підписуючи договір оренди, особа надає свою згоду не тільки на передачу земельної ділянки в оренду, а саме на передачу її в оренду на певних умовах (розмір орендної плати, строк договору та інше), а не підписання позивачем договору оренди свідчить про відсутність погодження істотних умов договору із власником земельної ділянки. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правова позиція Верховного суду України, висловлена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі №6-127цс13). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З висновку судово-почеркознавчої експертизи №СЕ-19/123-25/10435-ПЧ Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 14 жовтня 2025 року вбачається, що підпис від імені [PERSON] в додатковій угоді від 19 лютого 2020 року до договору оренди землі №208 від 01 серпня 2012 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ» у графі «Орендодавець» виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд вважає доведеним факт того, що позивач не підписував додаткову угоду від 19 лютого 2020 року до договору оренди землі №208 від 01 серпня 2012 року. Тому відсутнє волевиявлення [PERSON] на продовження його цивільних прав та обов`язків щодо укладення договору оренди землі, яка перебуває у його власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі від 01 серпня 2012 року. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України). Спосіб захисту порушеного права має бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту має гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі №910/10784/16). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1статті 16 ЦК України). Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України). За змістом пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України такий спосіб захисту слід застосовувати тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло, і якщо його порушує (оспорює або не визнає) інша особа (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі №127/23627/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №233/4580/20). Цей спосіб захисту можна застосовувати для захисту різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності тощо). За змістом такий спосіб охоплює визнання права як наявним, так і відсутнім. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22). Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини 1статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №513/879/19). Як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду послідовно дотримують підходу, згідно з яким належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім цього права. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі № 144/1440/22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказані обставини, які не спростовані відповідачем, орендні відносини між сторонами припинено з 02 серпня 2024 року за спливом строку договору оренди від 01 серпня 2012 року та додаткового договору від 01 серпня 2015 року, оскільки позивач не підписував (не укладав) додаткову угоду від 19 лютого 2020 року до договору оренди землі №208 від 01 серпня 2012 року, тому станом на дату звернення до суду з даним позовом право оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ «НЬО АГРО ПОДІЛЛЯ» відсутнє і ефективним способом захисту права позивача, є саме усунення перешкод у користуванні належної йому земельної ділянки, строк дії договору оренди якої закінчився, шляхом її повернення позивачу. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, позов задоволено у повному обсязі, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1211,20 судового збору.

Outcome: approved