Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом РАЦС м. Черкаси 12 лютого 1993 року. 27 серпня 1993 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудка Г.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом,яке зареєстровано в реєстрі за № 1-6350, на 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , що належали померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Черкаським житлово експлуатаційним об`єднанням 11 лютого 1983 року та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 9706. 20 листопада 2023 року позивач отримала лист від своєї матері [PERSON] , в якому остання повідомила позивача про існування заповіту, складеного [PERSON] 27 червня 1980 року, згідно якого, належні йому на праві особистої власності 11/25 частин будинку з відповідно частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , останній заповів [PERSON] . 08 грудня 2023 року позивач звернулась до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 11/25 частки житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . 08 грудня 2023 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. за результатами розгляду заяви [PERSON] від 08 грудня 2023 року, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 11/25 часток житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивач з вернулась до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, у зв`язку з пропуску встановленого законом шестимісячного строку з поважних причин, а саме: її необізнаністю як спадкоємця про існування заповіту та неповідомленням нотаріусом позивача як спадкоємця про існування заповіту. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому остання заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог в зв`язку їх необґрунтованістю та безпідставністю. В обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . 27 серпня 1993 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудка Г.І. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , що належали померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Черкаським житлово експлуатаційним об`єднанням 11 лютого 1983 року та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 9706. 27 червня 1980 року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому на праві особистої власності 11/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , останній заповів [PERSON] ». Зазначає, що обставини, викладені [PERSON] у листі від 17 листопада 2023 року є такими, що не відповідають дійсності, оскільки ще 27 серпня 1993 року, під час візиту [PERSON] та [PERSON] до Першої черкаської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 3/10 частини будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] показувала [PERSON] заповіт, складений 27 червня 1980 року [PERSON] , яким останній заповів [PERSON] 11/25 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . Крім того, у 2021 році було сімейне свято, на якому була присутні, [PERSON] та її мати - [PERSON] , [PERSON] та її донька - [PERSON] , а також інші родичі. Під час святкування [PERSON] почала говорити [PERSON] , чому вона не оформлює спадщину за заповітом, складеним дідом на її ім`я. Вказані обставини може підтвердити в судовому засіданні [PERSON] , про допит якої в якості свідка відповідачем [PERSON] заявлено клопотання. Крім листа від 17 листопада 2023 року, адресованого [PERSON] її доньці - [PERSON] , доводи позивача, що про існування заповіту їй стало відомо лише після отримання цього листа в листопаді 2023 року, не підтверджені жодними доказами. Вказаний лист є штучно створеним та не є достатнім достовірним доказом на підтвердження доводів позивача про необізнаність останньої з фактом існування заповіту до 20 листопада 2023 року. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому остання заявлені позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Зазначила, що вона є матір`ю позивача - [PERSON] . У листопаді 2023 року, передивляючись давні речі та документи, відповідач знайшла серед цих документів заповіт, складений її батьком - [PERSON] на ім`я [PERSON] , який посвідчений 28 червня 1980 року нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Жижик Л.Г., про існування якого відповідачу не було відомо до листопада 2023 року. На момент складання заповіту позивачу було два роки, на момент відкриття спадщини позивачу було чотирнадцять років, про існування заповіту їй не було відомо, поки його не знайшла відповідач. З огляду на вищевикладене, просила визнати причину пропуску звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом за померлим [PERSON] поважною та задовільнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Соснівськго районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2024 року підготовче провадження у справі було закрите; призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином; представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі та без участі позивача в зв`язку з проживанням останньої за межами території України. Позивач звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі матеріалами. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином; звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі за станом здоров`я. Відповідач - [PERSON] , в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Підтримала клопотання про допит свідка [PERSON] безпосередньо в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона є донькою відповідача [PERSON] . Зазначила, що позивачу було давно відомо про існування заповіту, як і іншим родичам. У 2021 році було сімейне свято, на якому була присутня свідок, її мати [PERSON] , позивач - [PERSON] , мати позивача - [PERSON] та інші родичі. Під час святкування [PERSON] почала говорити [PERSON] , чому вона не оформлює спадщину за заповітом, складеним дідом на її ім`я. Тобто [PERSON] було відомо про існування заповіту задовго до отримання листа від її матері [PERSON] . Заслухавши представника позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Позивач в позовній заяві зазначає, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом РАЦС м. Черкаси 12 лютого 1993 року. 27 серпня 1993 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудка Г.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-6350, на 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , що належали померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Черкаським житлово експлуатаційним об`єднанням 11 лютого 1983 року та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 9706. 20 листопада 2023 року позивач отримала лист від своєї матері [PERSON] , в якому остання повідомила позивача про існування заповіту, складеного [PERSON] 27 червня 1980 року, згідно якого, належні йому на праві особистої власності 11/25 частин будинку з відповідно частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , останній заповів [PERSON] . 08 грудня 2023 року позивач звернулась до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 11/25 частки житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . 08 грудня 2023 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. за результатами розгляду заяви [PERSON] від 08 грудня 2023 року, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 11/25 часток житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В обгрунтування підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. зазначила, що в порушення вимог ст 549 ЦК УРСР, [PERSON] заяву в установлений законом термін не подала, документи, що підтверджували б вступ в управління спадковим майном нотаріальній конторі не надала, а тому спадщину після смерті померлого [PERSON] не прийняла. Підпунктом 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку винення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які пітверджують вказані факти. Згідно з п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Враховуючи викладене, позивач з вернулась до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку з поважних причин, а саме: її необізнаністю як спадкоємця про існування заповіту та неповідомленням нотаріусом позивача як спадкоємця про існування заповіту. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Міським відділом РАЦС м. Черкаси, [INFO] помер [PERSON] . Позивач в позовній заяві зазначає, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений Першою черкаською державною нотаріальною конторою 27 червня 1980 року за № 1-4574, яким 11/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , останній заповів [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 83326943 від 20 листопада 2025 року по померлому [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду Першою черкаською державною нотаріальною конторою, в Спадковому реєстрі наявна наступна інформація: інформація про заповідача: [PERSON] , 1941 року народження; заповіт: номер у спадковому реєстрі: 3682929; стан: чинний; статус: архівний до 01.12.2000 бланки: номер в реєстрі нотаріальних дій: 1 - 4574 дата посвідчення: 27.06.1980 місце посвідчення: Черкаська обл., Черкаський міський. Перша черкаська державна нотаріальна контора; місце зберігання: Черкаський обласний державний нотаріальний архів. На виконання ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2025 року, Черкаським обласним державним нотаріальним архівом було надано копію заповіту, посвідченого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 27 червня 1980 року за реєстром № 1-4574 від імені [PERSON] ; щодо надання копій всіх матеріалів, що стали підставою для складення заповіту та доказів повідомлення нотаріусом спадкоємців про існування заповіту повідомлено суд, що серед документів справи з нотаріально посвідченими заповітами, відсутні такі матеріали. Згідно копії заповіту, наданого Черкаським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали суду від 27 листопада 2025 року, 27 червня 1980 року [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] ,склав заповіт, який був посвідчений нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Жижик Л.Г., наступного змісту: «належні мені на праві особистої власності 11/25 (одинадцять двадцять п`ятих) частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] заповідаю [PERSON] ». Черкаським обласним державним архівом надано суду копії матеріалів спадкової справи № 316/1993, виданої Першою черкаською державною нотаріальною конторою 27 серпня 1993 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , які були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у віці 74 роки у м. Черкаси, про що у книзі реєстрації актів смерті вчинений запис за № 376. 18 червня 1993 року до Першої черкаської державної нотаріальної контори звернулись із заявою про прийняття спадщини за законом звернулись [PERSON] та [PERSON] , в якій зазначили, що спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вони приймають; інші спадкоємці - відсутні. Позивач в позовній заяві зазначає, що на момент відкриття спадщини їй було чотирнадцять років. Таким чином, законним представником позивача на момент відкриття спадщини була саме [PERSON] , яка звернулась у передбачений законом строк з заявою про прийняття спадщини та особисто в заяві від 18 червня 1993 року зазначила про відсутність інших спадкоємців. Відповідачем [PERSON] було надано відзив на пощовну заяву, в якому остання зазначила, що обставини, викладені [PERSON] у листі від 17 листопада 2023 року є такими, що не відповідають дійсності, оскільки ще 27 серпня 1993 року, під час візиту [PERSON] та [PERSON] до Першої черкаської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 3/10 частини будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] показувала [PERSON] заповіт, складений 27 червня 1980 року [PERSON] , яким останній заповів [PERSON] 11/25 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . Вказані доводи відповідача позивачем не спростовані. Згідно матеріалів справи, досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні, саме у [PERSON] знаходився весь час заповіт,складений 27 червня 1980 року [PERSON] , який помер [INFO] , про що також зазначили позивач в позовній заяві та відповідач [PERSON] у відзиві. 27 серпня 1993 року до Першої черкаської державної нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , та грошовий вклад з належними процентами та компенсації, що знаходиться в Черкаському відділенні о/б № 220/043 рахунок № 23635, та подали документи, що підтверджують смерть спадкодавця, родинний зв`язок з спадкодавцем, належність майна; зазначивши при цьому в заяві , що крім [PERSON] та [PERSON] інші спадкоємці відсутні. 27 серпня 1993 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудка Г.І. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , що належали померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Черкаським житлово експлуатаційним об`єднанням 11 лютого 1983 року та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 9706. Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу україни, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст. 553 ЦК УРСР «Відмова від спадщини», спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого -небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст. 554 ЦК УРСР «Прирощення спадкових часток», в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно ст. 550 ЦК УРСР «Продовження строку на прийняття спадщини», строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. (із змінами, внесеними Указом ПВР N 3764-08 від 25.04.75) Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 83326943 від 20 листопада 2025 року по померлому [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду Першою черкаською державною нотаріальною конторою, в Спадковому реєстрі наявна наступна інформація: інформація про заповідача: [PERSON] , 1941 року народження; заповіт: номер у спадковому реєстрі: 3682929; стан: чинний; статус: архівний до 01.12.2000 бланки: номер в реєстрі нотаріальних дій: 1 4574 дата посвідчення: 27.06.1980 місце посвідчення: Черкаська обл., Черкаський міський. Перша черкаська державна нотаріальна контора; місце зберігання: Черкаський обласний державний нотаріальний архів. На виконання ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2025 року, Черкаським обласним державним нотаріальним архівом було надано копію заповіту, посвідченого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 27 червня 1980 року за реєстром № 1-4574 від імені [PERSON] ; щодо надання копій всіх матеріалів, що стали підставою для складення заповіту та доказів повідомлення нотаріусом спадкоємців про існування заповіту повідомлено суд, що серед документів справи з нотаріально посвідченими заповітами, відсутні такі матеріали. Згідно копії заповіту, наданого Черкаським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ували суду від 27 листопада 2025 року, 27 червня 1980 року [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] ,склав заповіт, який був посвідчений нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальнї контори Жижик Л.Г., наступного змісту: «належні мені на праві особистої власності 11/25 (одинадцять двадцять п`ятих) частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] заповідаю [PERSON] ». Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)». Відповідно до п. 100 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (Інструкція втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту N 18/5 від 14.06.94), заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Черкаським обласним державним архівом надано суду копії матеріалів спадкової справи № 316/1993, виданої Першою черкаською державною нотаріальною конторою 27 серпня 1993 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , які були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. Разом з тим, матеріали справи не містять і позивачем суду не надано доказів наявності зв`язку між зазначеним у заповіті спадкоємцем за заповітом - « [PERSON] » та позивачем [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 серпня 1952 року, яке міститься в матеріалах спадкової справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08 червня 1974 року, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи, міським бюро РАЦС м. Черкаси зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 08 червня 1974 року у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис за № 857. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка « [PERSON] », прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно заповіту, спадкоємцем є « [PERSON] ». Разом з тим, згідно Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08 червня 1974 року, міським бюро РАЦС м. Черкаси, прізвище матері позивача « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Жодних інших відомостей, які дозволяють точно ідентифікувати особу спадкоємця, зокрема: дати народження, адреси чи інших відомостей, крім прізвища, імені та по батькові спадкоємця - « [PERSON] », заповіт не містить. Крім того, матеріали справи не містять і позивачем суду не надано жодних документів про наявність зв`язку між зазначеним в заповіті спадкоємцем - « [PERSON] » та позивачем « [PERSON] ». Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.5,6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем суду не надано і матеріали справи не містять доказів зміни прізвища позивачем з « [PERSON] » (при цьому саме з « [PERSON] », а не з « [PERSON] ») на « [PERSON] ». В судові засідання позивач та мати позивача [PERSON] викликались неодноразово. В матеріалах справи містяться клопотання позивача та відповідача [PERSON] , в яких останні просять здійснювати розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи. Інтереси позивача у справі представляли два фахівця у галузі права, а саме: адвокат Шамов О.А. і адвокат Шевченко А.Л. Зі слів позивача та відповідача - [PERSON] , відповідач [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . Жодних інших доказів на підтвердження факту родинних зв`язків між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином позивачем не доведено жодними доказами наявність родинних зв`язків між спадкодавцем та позивачем, а також не доведено достатніми достовірними доказами, що саме позивач зазначений спадкоємцем у заповіті, складеному [PERSON] , який помер [INFO] , посвідченому 27 червня 1980 року нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Жижик Л.Г., тобто не доведено належними доказами виникнення у позивача права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 рокуу справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16,від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі№ 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем визначеного статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99). Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі № 465/9866/23. В позовній заяві позивач просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом в зв`язку з пропуском встановленого законом строку з поважних причин. Разом з тим, обґрунтовуючи наявність поважних причин пропуску на тридцять років встановленого законом шестимісячного строку для звернення спадкоємця з заявою про прийняття спадщини за заповітом, позивач в позовній заяві позивач посилається виключно на лист, як на єдиний доказ, який, як про це стверджує в позовній заяві позивач, остання отримала від своєї матері [PERSON] [INFO] , тобто більше ніж через 30 років після відкриття спадщини ( [INFO] ) і більше, ніж через 43 роки після складення заповіту (27 червня 1980 року) Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому остання заявлені позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Зазначила, що вона є матір`ю позивача - [PERSON] . У листопаді 2023 року, передивляючись давні речі та документи, відповідач знайшла серед цих документів заповіт, складений її батьком - [PERSON] на ім`я [PERSON] , який посвідчений 28 червня 1980 року нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Жижик Л.Г., про існування якого відповідачу не було відомо до листопада 2023 року. Тобто, відповідач [PERSON] у відзиві підтвердила, що вказаний заповіт весь час протягом щонайменше тридцяти років знаходився у неї. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому остання заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог в зв`язку їх необґрунтованістю та безпідставністю. В обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . 27 серпня 1993 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудка Г.І. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , що належали померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Черкаським житлово експлуатаційним об`єднанням 11 лютого 1983 року та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 9706. 27 червня 1980 року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому на праві особистої власності 11/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , заповів [PERSON] . Зазначила, що обставини, викладені [PERSON] у листі від 17 листопада 2023 року є такими, що не відповідають дійсності, оскільки ще 27 серпня 1993 року, під час візиту [PERSON] та [PERSON] до Першої Черкаської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 3/10 частини будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] показувала [PERSON] заповіт, складений 27 червня 1980 року [PERSON] на ім`я [PERSON] , на 11/25 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . Крім того, у 2021 році було сімейне свято, на якому була присутні, зокрема, позивач та обидва відповідачі: [PERSON] та її мати - [PERSON] , [PERSON] та її донька - [PERSON] , а також інші родичі. Під час святкування [PERSON] почала говорити [PERSON] , чому вона не оформлює спадщину за заповітом, складеним дідом на ї ім`я. Вказані обставини може підтвердити в судовому засіданні [PERSON] , про допит якої в якості свідка відповідачем [PERSON] заявлено клопотання. Крім листа від 17 листопада 2023 року, адресованого [PERSON] її доньці - [PERSON] , на підтвердження доводів позивача, що про існування заповіту їй стало відомо лише після отримання цього листа в листопаді 2023 року, жодних інших доказів до позовної заяви не додано. Вказаний лист є штучно створеним та не є достатнім достовірним доказом на підтвердження доводів позивача про необізнаність останньої з фактом існування заповіту до 20 листопада 2023 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка - [PERSON] повідомила, що вона є донькою відповідача [PERSON] . Зазначила, що позивачу було давно відомо про існування заповіту, як і іншим родичам. У 2021 році було сімейне свято, на якому була присутня свідок, її мати [PERSON] , позивач - [PERSON] , мати позивача - [PERSON] та інші родичі. Під час святкування [PERSON] почала говорити [PERSON] , чому вона не оформлює спадщину за заповітом, складеним дідом на її ім`я. Тобто [PERSON] було відомо про існування заповіту задовго до отримання листа від її матері [PERSON] . Позивачем було надано суду письмові пояснення, в яких остання заперечила факт присутності її на території України в 2021 році та спільної присутності на сімейному святі у 2021 році разом з відповідачем та її донькою. Таким чином, згідно матеріалів справи, досліджених судом безпосередньо, доводи позивача [PERSON] , наведені у позовній заяві та письмових поясненнях, та її матері - [PERSON] , яка є відповідачем у справі, викладені у відзиві, є прямо протилежними відомостям та інформації, зазначеним відповідачем - [PERSON] у її відзиві та підтвердженим останньою у судовому засіданні, а також показанням, наданим у судовому засіданні під присягою свідком [PERSON] , яка є донькою відповідача - [PERSON] . Разом з тим, згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02 вересня 2025 року № 19/Б-20547/22409, наданої позивачем, [PERSON] перебувала на території України в період з 20 грудня 2021 року по 08 січня 2022 року, тобто під час новорічних та різдвяних свят. Але, сам по собі факт перебування в період новорічних та різдвяних свят на території України не є достатнім доказом перебування позивача разом з відповідачами, донькою відповідача [PERSON] [PERSON] та іншими родичами а сімейному святі, як про це стверджували відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] в судових засіданнях. Відповідачем - [PERSON] та її донькою - [PERSON] , яка була допитана як свідок в судовому засіданні, жодних доказів, крім самих показів, на підтвердження доводів останніх про перебування позивача, свідка та відповідачів разом з іншими родичами на сімейному святі у 2021 році, суду не надано і матеріали справи не містять. Відповідач - [PERSON] , яка звернулась до суду з заявою про допит як свідка своєї доньки [PERSON] на підтвердження доводів щодо обізнаності позивача про наявність заповіту ще у 2021 році, стверджуючи про присутність на сімейному святі також й інших спільних родичів, з клопотаннями про їх виклик та допит безпосередньо в судовому засіданні як свідків до суду не зверталась. Згідно матеріалів справи, досліджених судом безпосередньо, єдиним доказом, на який посилається позивач на підтвердження своїх доводів, що про існування заповіту їй стало відомо лише 20 листопада 2023 року, є лист матері позивача [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Згідно письмових пояснень, наданих суду позивачем, остання у 2021 році виїхала за межі території України і до цього часу проживає в Естонії; періодично приїжджає додому у м. Черкаси на тиждень - два, щоб провідати матір [PERSON] та вирішити побутові питання. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02 вересня 2025 року № 19/Б-20547/22409, наданої позивачем, [PERSON] перебувала на території України в період з 12 листопада 2023 року по 25 листопада 2023 року, тобто в період написання листа 17 листопада 2023 року відповідачем [PERSON] , надсилання його позивачу за адресою, що знаходиться у місті Черкаси, та отримання 20 листопада 2023 року позивачем цього листа від її матері, яка згідно матеріалів справи, також проживає, як і позивач, у м. Черкаси. Крім того, на підтвердження факту відправлення відповідачем - [PERSON] листа від 17 листопада 2023 року позивачу [PERSON] , до позовної заяви позивачем додано копію поштового відправлення АТ «Укрпошта» 18 003 0473 8421 від 17.11.2023 року, в якому зазначено наступне: від: [PERSON] , [ADDRESS] ; кому: [PERSON] [NUMBER] . Вказаний лист не може бути достатнім доказом на підтвердження доводів позивача про те, що їй стало відомо саме 20 листопад 2023 року про існування заповіту, складеного [PERSON] , який помер [INFO] , посвідченого нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Жижик Л.Г. 27 червня 1980 року. [PERSON] у своєму відзиві підтвердила факт перебування заповіту у неї весь час протягом щонайменше 30 років (з часу відкриття спадщини у 1993 році). Доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві останньої, про те, що вона навіть на ознайомилась з документами свого батька після його смерті протягом понад тридцяти років не підтверджені жодними доказами. Згідно письмових пояснень, наданих суду позивачем, остання у 2021 році виїхала за межі території України і до цього часу проживає в Естонії; періодично приїжджає додому у м. Черкаси на тиждень - два, щоб провідати матір [PERSON] , що підтверджує наявність саме особистого спілкування та зустрічей між позивачем та відповідачем, як між матір`ю та донькою під час перебування позивача у місті Черкаси. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02 вересня 2025 року № 19/Б-20547/22409, наданої позивачем, [PERSON] перебувала на території України в період з 12 листопада 2023 року по 25 листопада 2023 року, тобто в період написання листа 17 листопада 2023 року відповідачем [PERSON] , надсилання його позивачу за адресою, що знаходиться у місті Черкаси, та отримання 20 листопада 2023 року позивачем цього листа від її матері, яка згідно матеріалів справи, також проживає, як і позивач, у м. Черкаси. Разом з тим, згідно доданих до позовної заяви матеріалів, мати позивача (відповідач у справі [PERSON] ), до якої приїхала з Естонії рідна донька з єдиною метою провідати її, чомусь спілкується зі своєю донькою під час перебування останньої протягом двох тижнів з 12 листопада 2023 року по 25 листопада 2023 року у м. Черкаси (де проживає і мати позивача), шляхом надсилання цінних листів навіть у тому випадку, коли мати позивача вперше за тридцять років передивилась документи свого батька та знайшла складенмй ним заповіт. При цьому, згідно матеріалів справи, відшукавши заповіт, мати не повідомила про це свою доньку особисто, не зателефонувала їй з використанням абонентських номерів українських операторів мобільного зв`язку, зазначених у вищевказаному поштовому відправленні, а саме надіслала доньці 17 листопада 2023 року цінний лист з описом вкладення, нічого не повідомила своїй доньці, а надіслала цінний лист з описом за адресою останньої у м. Черкаси (не в Естонію), і позивач лише через три дні 20 листопада 2023 року дізналась про існування заповіту після отримання цінного листа від матері, провідати яку вона саме в цей період приїхала з Естонії, але, чомусь протягом 17-20 листопада 2025 року не спілкувалась з нею та не відвідувала свою матір. Жодних інших доказів, крім цього цінного листа від 17 листопада 2023 року, відправленого матір`ю своїй доньці з міста Черкаси до міста Черкаси, на підтвердження доводів позивача, про те, що про існування заповіту їй стало відомо лише 20 листопада 2023 року після отримання цього цінного листа від її матері, матеріали справи не містять і позивачем суду не надано. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 28 травня 2025 року у справі № 484/3078/24, «законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Визначення поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, входить до предмета доказування у справі, тобто стосується оцінки доказів на предмет належності, допустимості, достатності доказів. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)». В постанові від 29 грудня 2025 року у справі № 759/6003/23 Верховний Суд виснував наступне: «Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування відповідних норм права, який мають враховувати суди при вирішенні спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК. Цей суд неодноразово наголошував, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі № 202/8070/23). Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщиниє порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).» Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 05 листопада 2025 року у справі № 465/9866/23, вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем визначеного статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99). На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 5, 16, 1272 ЦК України, згідно ст.ст. 549,550, 553, 554, згідно п.100 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, та

Outcome: dismissed