Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 23 січня 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Михайлов С.І. звернувся до суду, заінтересовані особи: [PERSON] , Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Тернопільський ВДРАЦС), Міністерство оборони України (далі МОУ) із заявою про оголошення фізичної особи померлою, в якій просить: 1) оголосити померлим громадянина України [PERSON] ; 2) причиною смерті [PERSON] вважати загибель під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України під час бойового зіткнення в районі м. Бахмут, Покровського району, Донецької області; 3) місцем смерті [PERSON] вважати м. Бахмут, Покровського району, Донецької області. В обґрунтування вказаної заяви представник [PERSON] адвокат Михайлов С.І. зазначив, що заявниця є дружиною загиблого військовослужбовця, молодшого сержанта [PERSON] , якого призвано на військову службу 29 липня 2021 року. Адвокат вказує, що згідно з актом службового розслідування від 01 листопада 2022 року, складеного командиром 3 штурмової роти з морально-психологічного забезпечення військової частини [NUMBER] старшим лейтенантом [PERSON] [PERSON] вважається таким, що зник безвісти з 22 жовтня 2022 року. У заяві вказано, що оголошення померлим чоловіка заявниці необхідно для отримання виплат, пільг та гарантій, як дружині загиблого військовослужбовця. Крім того, згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дій або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, Бахмутська міська територіальна громада, до складу якої входить м. Бахмут в період з 24 лютого 2022 року по 12 грудня 2023 року була територією активних бойових дій. З 12 грудня 2023 року м. Бахмут Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. З урахуванням цього, шестимісячний строк для звернення до суду має відраховуватися саме з цієї дати. 2. Стислий зміст заперечень на заяву Від заінтересованої особи військової частини [NUMBER] надійшли пояснення, в яких вказано, що [INFO] близько 19 години 30 хвилин під час бойового зіткнення з підрозділами збройних сил російської федерації поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області було втрачено зв`язок зі старшим бойовим медиком 3 штурмової роти молодшим сержантом [PERSON] . На цей час інформація про місцезнаходження військовослужбовця відсутня. Територія, на якій відбулись бойові дії, що призвели до зникнення військовослужбовця тимчасово непідконтрольна. Точні, достовірні відомості щодо можливої загибелі або захоплення в полон у розпорядженні в/ч [NUMBER] на сьогоднішній день відсутні. Заінтересовані особи: [PERSON] , Тернопільський ВДРАЦС, МОУ своїм правом на заперечення, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалися. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Прийнято рішення витребувати у Тернопільського РУП ГУНП України в Тернопільській області, військової частини [NUMBER] , Міністерства юстиції України, Державної прикордонної служби України, Головного управління державної податкової служби у Тернопільській області, регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області, Консультаційного центру Західного регіону Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, Об`єднаного Центру з пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України відповідні докази. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року залучено до участі у справі № 607/1501/25 як заінтересовану особу: військову частину [NUMBER] . У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Михайлов С.І. заяву підтримали у повному обсязі, з мотивів наведених у ній та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи МОУ Ткачук В.В. заперечив щодо задоволення заяви про оголошення особи померлою. Заінтересовані особи: [PERSON] , Тернопільський ВДРАЦС, в/ч [NUMBER] у судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення заявниці, її представника та заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] у м. Ворошиловград, батьками якого вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00049453519 від 13 лютого 2025 року (а.с. 76, 77), свідоцтво про народження, серія [NUMBER] , актовий запис № 1200 (а.с. 165), паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 06 серпня 1997 року (а.с. 13 15, 162, 163, 167) та присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с. 16, 167). 01 липня 1989 року [PERSON] було видано диплом серія [NUMBER] , середнім ПТУ № 3 м. Маріуполя Донецької області, професія: електрослюсар черговий по ремонту обладнання (а.с. 166). 06 січня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 01, місце реєстрації: міський відділ реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00049449816 від 13 лютого 2025 року (а.с. 78, 79, 151 153). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , актовий запис № 839, місце реєстрації: Орджонікідзевський відділ реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 20, 146 150). 17 жовтня 1997 року вказаний шлюб було розірвано, актовий запис № 412, місце реєстрації: Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00049462254 від 13 лютого 2025 року (а.с. 84, 85). 20 липня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 176, місце реєстрації: Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00049453944 від 13 лютого 2025 року (а.с. 80, 81). 14 листопада 2003 року цей шлюб був розірваний, актовий запис № 401, місце реєстрації: Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00049463733 від 13 лютого 2025 року (а.с. 86, 87, 154 156). 30 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що свідчать свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис за № 81, місце реєстрації: виконком Новотроїнької селищної ради Волноваського району Донецької області (а.с. 17, 144, 164) та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00049454602 від 13 лютого 2025 року (а.с. 82, 83, 157 159). У відповіді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 143/9-6-25/96 від 14 лютого 2025 року вказано, що у них відсутні відомості про смерть [PERSON] , [INFO] (а.с. 74, 75). У матеріалах справи міститься автобіографія [PERSON] від 17 січня 2018 року (а.с. 160, 161). Згідно з витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 212 від 29 липня 2021 року, молодшого сержанта [PERSON] призначено на посаду старшого бойового медика 3 штурмової роти військової частини [NUMBER] військової частини [NUMBER] (а.с. 141). Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] № 04/649 від 09 квітня 2022 року, що видана молодшому сержанту [PERSON] , він дійсно є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] (а.с. 8). Як вказано у витязі із наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) № 981 від 22 жовтня 2022 року за фактом зникнення безвісти молодшого сержанта [PERSON] призначено службове розслідування (а.с. 137). [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення щодо факту зникнення [PERSON] (а.с. 139, 140). У доповіді військової частини [NUMBER] № 1806 вказано, що 22 жовтня 2022 року близько 19 години 30 хвилин під час бойових дій в районі н.п. Бахмут Донецької області зі ЗС РФ, зник безвісти молодший сержант [PERSON] . Військовослужбовець знаходився в засобах індивідуального захисту (бронежилет, каска кевларова), зі зброєю (а.с. 138). У журналі бойових дій військової частини [NUMBER] від 22 жовтня 2022 року вказано, що зник безвісти старший бойовий медик 3 штурмової роти молодший сержант [PERSON] (а.с. 142). Сповіщенням сім`ї № 5804 від 25 жовтня 2022 року [INFO] , адресованого [PERSON] про те, що її чоловік, молодший сержант [PERSON] , старший медик 3 штурмової роти військової частини [NUMBER] , призваний на військову службу 29 липня 2021 року [INFO] , зник безвісти, 22 жовтня 2022 року біля населеного пункту Бахмут Донецької області (а.с. 7). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що відкрито кримінальне провадження № 12022211040001678 від 26 жовтня 2022 року за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК України) на підставі заяви [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] останній раз виходив на зв`язок 22 жовтня 2022 року та на даний час місце перебування якого не відоме (а.с. 12). У акті службового розслідування від 01 листопада 2022 року зазначено, що старшого бойового медика 3 штурмової роти молодшого сержанта [PERSON] вважати таким, що зник безвісти з 22 жовтня 2022 року. 22 жовтня 2022 року близько 19 години 30 хвилин під час бойового зіткнення з підрозділами збройних сил російської федерації поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області, було втрачено зв`язок зі старшим бойовим медиком 3 штурмової роти молодшим сержантом [PERSON] . На даний час інформація про місцезнаходження військовослужбовців відсутня (а.с. 9 11, 133 136); акт затверджений наказом командира військової частини [NUMBER] № 914 від 01 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування за фактом безвісти зниклого молодшого сержанта [PERSON] » (а.с. 143). Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) № 31/19-358 за [PERSON] транспортні засоби зареєстрованими не значаться (а.с. 38). Як вказано у відповіді Головного управління ДПС у Тернопільській області № 2627/6/19-00-24-01-05 від 05 лютого 2025 року громадянину [PERSON] станом на 31 січня 2025 року з доходів нарахованих виплачених [PERSON] нараховано та перераховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 520 900,10 грн та військового збору 41 908,28 грн (а.с. 66 68). У відповіді Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № 23534-2025 від 12 лютого 2025 року зазначено, що до них 26 жовтня 2022 року о 14:50 год. із заявою звернулась [PERSON] жителька [ADDRESS] , про те, що 22 жовтня 2022 року поблизу міста Бахмут Донецької області, під час бойових дій з військовослужбовцями російської федерації зник безвісти її чоловік [PERSON] , старший медик третьої штурмової роти військової частини [NUMBER] , молодший сержант. За цим фактом СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області було внесено відомості в ЄРДР № 12022211040001678 від 27 жовтня 2022 року за частиною першою статті 115 КК України (а.с. 71). Згідно з відповіддю об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при СБУ № 34.7-зв-736 від 21 лютого 2025 року, у цього центру наявна інформація щодо зникнення військовослужбовця [PERSON] ; відомості про утримання в полоні держави-агресора [PERSON] не надходили (а.с. 105). У відповіді Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими № 222/Кш/4487 від 10 березня 2025 року зазначено, що в інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про [PERSON] (а.с. 108). Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України надало відповідь № 08-14/8775 від 21 березня 2025 року, що дані про [PERSON] внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, однак відомості про перебування запитуваної особи в полоні відсутні (а.с. 110). Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за № 4213.2/4274/1/25/25/42.1.1 від 20 березня 2025 року надав інформацію, що станом на 19 березня 2025 року інформація про перебування в полоні військовослужбовця [PERSON] до них не надходила (а.с. 112). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша); законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина друга); судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя); при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта); обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята). Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 2.2. Особливим різновидом цивільного судочинства є окреме провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України). За приписами пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна (стаття 305 ЦПК України). У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку (стаття 306 ЦПК України). У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що суду слід звернути увагу на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Суд встановив, що у межах цієї цивільної справи у заявниці виникла юридична необхідність у оголошенні померлим її чоловіка [PERSON] ураховуючи ту обставину, що він пропав безвісти за особливих обставин, а саме у зв`язку з воєнними діями. 2.3. Інститут оголошення фізичної особи померлою головним чином унормовано статтями 46 48 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною другою цієї статті ЦК України визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина третя статті 46 ЦК України). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини (частини перша та друга статті 47 ЦК України). Якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника (частини перша та друга статті 48 ЦК України). Отже, законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до вимог частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Утім, якщо особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Крім того, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. 2.4. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність (пункти 38 40 постанова від 11 грудня 2024 року, справа № 755/11021/22). У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге); відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні; приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким (пункти 45, 49, 50). Таким чином, шестимісячний темпоральний проміжок для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою слід визначати беручи за основу момент закінчення воєнних дій або збройного конфлікту. 2.5. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII). Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про оборону» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII збройний конфлікт збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт). 2.6. Як було зазначено, визначення темпорального проміжку для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою необхідно здійснювати з урахуванням закінчення воєнних дій або збройного конфлікту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року (справа № 755/11021/22) щодо цього зазначила, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України (пункт 78). Стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи (пункт 80). Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість (пункт 81). Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309) (пункт 82). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території (пункт 83). Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України (пункт 84). Велика Палата Верховного Суду у цій постанові наголосила, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (пункт 85). Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси (пункт 92). Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди (пункт 94). Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України (пункт 95). Крім того, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом (пункти 96 98 постанови від 11 грудня 2024 року, справа № 755/11021/22) . Наведена правова позиція Верховного Суду орієнтує суд на те, що шестимісячний строк має обчислюватися з дня закінчення активних бойових дій на відповідній території, оскільки саме з цього моменту національні органи правопорядку матимуть можливість встановити всі фактичні обставини, пов`язані з можливою загибеллю особи, щодо якої вирішується питання про оголошення її померлою. Це унеможливить ухвалення передчасного та необґрунтованого рішення про загибель особи й, відповідно, настання юридичних наслідків, які в подальшому буде складно або взагалі неможливо виправити. 2.7. Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005; речення перше, абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010). Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017). Конституційний Суд України також зазначав, що зі змісту статті 8 Основного Закону України, заснованих на її приписах юридичних позицій Конституційного Суду України, а також міжнародних актів, у яких викладено розуміння юридичної визначеності, убачається, що принцип верховенства права вимагає від законодавця встановлювати чітке, зрозуміле, однозначне, прогнозоване правове регулювання суспільних відносин для забезпечення стабільного правового становища людини, не допускати довільної відмови від взятих державою на себе зобов`язань, гарантувати належний захист правомірних (легітимних) очікувань особи (абзац дев`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 вересня 2023 року № 7-р(І)/2023). Особливої ваги принцип правової визначеності набуває у ситуаціях, пов`язаних з оголошенням фізичної особи померлою, оскільки непевність юридичного статусу особи, про яку тривалий час немає відомостей, а її зникнення відбулося за особливих обставин, що дають обґрунтовані підстави вважати її померлою, породжує юридичну невизначеність для інших суб`єктів цивільних правовідносин, права та законні інтереси яких тісно пов`язані зі зниклою особою. Суд зазначає, що усунення стану невизначеності, який порушує принцип правової певності, у справах про оголошення особи померлою в умовах воєнного стану, введеного в Україні, до зміни статусу території, на якій, можливо, загинула особа, зокрема до моменту закінчення активних бойових дій або відновлення юрисдикції України на відповідній території та можливості проведення необхідних юридичних заходів, є можливим лише у виняткових випадках. Такими випадками можуть бути, зокрема, наявність беззаперечних доказів загибелі особи (фото- та відеоматеріали, численні показання свідків), перебування місця загибелі протягом певного часу під контролем Збройних Сил України та проведення там першочергових розшукових заходів тощо. 2.8. З матеріалів справи вбачається, що військовослужбовець [PERSON] зник безвісти 22 жовтня 2022 року біля населеного пункту Бахмут Бахмутського району Донецької області у зв`язку з воєнними діями. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, населений пункт Бахмут Бахмутської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області (код UA14020010010059145) з 24 лютого 2022 року і до 12 грудня 2023 року належав до зони активних бойових дій. Крім того, згідно з цим наказом м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області дата початку тимчасової окупації 13 грудня 2023 року. Тобто, на території населеного пункту Бахмут, поблизу якого відповідно до матеріалів службового розслідування військової частини зник безвісти [PERSON] , активні бойові дії згідно з Переліком закінчилися 12 грудня 2023 року, тобто до дати можливої загибелі останнього [PERSON] , а з 13 грудня 2023 року цей населений пункт є тимчасово окупованою територією, відомості про завершення тимчасової окупації відсутні. Суд зауважує, що у матеріалах справи окрім сповіщення сім`ї № 5804 від 25 жовтня 2022 року, про те, що [PERSON] зник безвісти 22 жовтня 2022 року в районі населеного пункту Бахмут, Бахмутського району, службового розслідування військової частини [NUMBER] від 01 листопада 2022 року, відповідно до якого [PERSON] , отримавши поранення руки висунувся до пункту евакуації, однак до нього не прибув, інших доказів, які б давали підстави припустити можливу загибель військовослужбовця, суду надано не було. В аспекті цієї справи з метою захисту прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту, для унеможливлення передчасного оголошення особи померлою, враховуючи триваючі умови війни, беручи до уваги правові позиції, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року (справа № 755/11021/22), суд не може застосувати строк, встановлений частиною другою статті 46 ЦК України, оскільки в районі міста Бахмут з 24 лютого 2022 року до 12 грудня 2023 року тривали активні бойові дії, а з 13 грудня 2023 року територія біля цього населеного пункту є тимчасово окупованою територією. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви Таким чином, незважаючи на те, що з моменту зникнення безвісти [PERSON] за особливих обставин під час бойових дій минуло понад 40 місяців, місце його ймовірної загибелі перебуває під тимчасовою окупацією, у зв`язку з чим не може вважатися територією, де активні бойові дії завершені та правоохоронні органи мають можливість провести належні розшукові заходи з метою встановлення всіх обставин зникнення особи, а суду не надано доказів, які б із високим ступенем імовірності підтверджували факт смерті, тож слід констатувати відсутність підстав для оголошення [PERSON] померлим. Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що у задоволенні заяви [PERSON] про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] , в районі населеного пункту Бахмут, Бахмутського району, Донецької області необхідно відмовити. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.

Outcome: dismissed