Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

09.07.2025 року адвокат Гетьман О.М. через систему "Електронний суд" звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовною заявою , в якій просила звільнити з-під арешту нерухоме майно шляхом виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони на нерухоме майно - земельної ділянки, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, площею 0,3301 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, та розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладеної на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2012 у справі № 2014/1743/2012 Зміївською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 12420810 від 20.04.2012. Протоколом автоматизовного розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025 року справу розподілено в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області І. Вельможної (а.с.28). Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області І. Вельможної від 22.07.2025 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання. (а.с.37) На підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області № 02-06/158 від 13.10.2025 року, в зв`язку з тривалою хворобою судді І.Вельможної, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено для розгляду справи суддю В.Філіп`єву. (а.с.61-63) Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області В.Філіп`євої від 18.11.2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду з повідомленням її учасників про дату, час і місце судового засідання. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат О.Гетьман подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. (а.с.53-56) Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: В обґрунтування позову зазначено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, площею 0,3301 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці червня 2025 року [PERSON] вирішила продати земельну ділянку і під час підготовки документів з`ясувала, що земельна ділянка перебуває під арештом, який накладений 20.04.2012 року Зміївською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2012 року у справі № 2014/1743/2012. З наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації позивачці стало відомо, що у провадженні Зміївського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа № 2014/1743/2012 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Учасником вказаної цивільної справи позивач [PERSON] не була. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2012 року у справі № 2014/1743/2012 було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На виконання вказаної ухвали суду Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області як державним реєстратором було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 12420810 від 20.04.2012. Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.11.2012 року у справі № 2014/1743/2012 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та стягнуто з останнього на користь позивача грошові кошти у розмірі 8060,00 гривень та судові витрати. На підставі виданого 25.12.2012 року Зміївським районним судом Харківської області виконавчого листа у справі № 2014/1743/2012, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження № 35954073. 15.03.2013 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області Пілат О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2014/1743/2012, виданого 25.12.2012 року Зміївським районним судом Харківської області, у межах суми звернення стягнення 8168,12 гривень, накладено арешт на майно боржника [PERSON] , а саме: земельну ділянку, площею 0,3301 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, при примусовому виконанні судового рішення у справі № 2014/1743/2012, державною виконавчою службою організовано продаж на прилюдних торгах належної боржникові [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, площею 0,3301 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 25.11.2013 року, на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, затвердженого 05.11.2013 року відділом державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. видано позивачці [PERSON] Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстровий № 1406, згідно з яким остання набула право власності на спірну земельну ділянку, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, площею 0,3301 га, що раніше належала [PERSON] . Однак, як з`ясувалося, під час реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за позивачкою, обтяження, що накладене ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2012 у справі №2014/1743/2012, не було скасоване, і до теперішнього часу наявність заборони на відчуження позбавляє [PERSON] можливості володіти й розпоряджатися в повній мірі належним їй нерухомим майном. Враховуючи викладене, позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно шляхом виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони на нерухоме майно - земельної ділянки, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, площею 0,3301 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, та розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладеної на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2012 у справі № 2014/1743/2012 Зміївською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 12420810 від 20.04.2012. (а.с.1-7) Відповідач [PERSON] , за заявою якого було постановлено ухвалу Зміївського районного суду Харківської області про накладення заборони відчуження на спірну земельну ділянку, до початку розгляду справи по суті подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. (а.с.53-56) З письмових доказів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що: Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є громадянкою України, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Червонозаводським РВ УМВСУ в Харківській області 10.07.1997 року (а.с.9-10) Згідно Свідоцтва від 25.11.2013 року, виданого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. за реєстровим номером 1406, позивачці [PERSON] , на підставі Акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 05.11.2013 року, на праві власності належить майно, що складається з земельної ділянки номер [NUMBER] , площею 0,3301 га, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке придбане [PERSON] за 19400,00 гривень, що раніше належала [PERSON] (а. с. 15). Реєстрація права власності на вказану земельну ділянку проведена 25.11.2023 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 13368115 від 25.11.2013 року (а. с. 11 - 12). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів вбачається, на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2012 року по справі № 2014/1743/2012 накладено заборону № 5/2012, щодо об`єкта обтяження: земельну ділянку, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, площею 0,3301 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13 - 14). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/27539854 та відомостей документообігу Зміївського районного суду Харківської області, 17.04.2012 року по цивільній справі № 2014/1743/2012, провадження 2/2014/522/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено заборону [PERSON] , [INFO] , вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки розташованої на території [ADDRESS] . (а.с. 23-24) Згідно інформації Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/27789363 та відомостей документообігу Зміївського районного суду Харківської області, 20.11.2012 року по справі № 2014/1743/2012, провадження 2/2014/522/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 8 060 (вісім тисяч шістдесят) гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 108 грн. 12 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Питання щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 17.04.2012 року, при ухваленні заочного рішення від 20.11.2012 року судом не вирішувалось. (а.с.18-22) Згідно відповіді Голови Зміївського районного суду Харківської області від 25.07.2025 року, цивільні справа № 2014/1743/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів знищена за закінченням строку зберігання (а.с.44) З відповіді в.о. начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області від 08.07.2025 року вбачається, що у відділі Державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження АСВП 35954073 з примусового виконання виконавчого листа № 2014/1743/2012, виданого 25.12.2012 року Зміївським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 8168,12 гривень. Зазначене виконавче провадження відкрито 15.01.2013 року та завершено 23.12.2013 року в зв`язку з фактичним виконанням рішення. Арешти на майно боржника, які були накладені в межах виконавчого провадження,- зняті. Матеріали виконавчого провадження № 35954073 знищені в зв`язку з закінченням строку зберігання (а. с. 16). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обтяження, накладене на спірну земельну ділянку, належну позивачці, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вжито як захід забезпечення позову у цивільній справі № 2014/1743/2012, розгляд якої завершено 20.11.2012 року. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, надані до матеріалів справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначив Верховний Суд у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №757/23139/18 (провадження № 61-14832св19). Таким чином, позивачем обґрунтовано визначено в якості відповідача особу, в інтересах якої судом постановлювалася ухвала про забезпечення позову від 17.04.2012 року Згідно ч.1, ч.3 статті 151 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення ухвали суду про забезпечення позову), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно пункту 2 ч.1, ч.3 статті 152 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення ухвали суду про забезпечення позову), позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно ч.3, ч. 6 статті 154 ЦПК України (в редакції на дату ухвалення судового рішення), заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Згідно ч. 1 статті 158 ЦПК України (в діючій редакції), суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивачка [PERSON] стала власницею спірної земельної ділянки, кадастровий номер 6321782504:00:000:0045, площею 0,3301 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після її придбання з прилюдних торгів під час примусового виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області в цивільній справі № 2014/1743/2012. Вказане рішення суду набрало законної сили, на даний час є фактично виконаним, в зв`язку з чим заходи забезпечення позову у виді накладення заборони на нерухоме майно, вжиті на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2012 підлягають скасуванню. Тривале обтяження власності позивача є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не заявляв вимоги про стягнення судового збору з відповідачів та просив залишити за ним судові витрати, в зв`язку з чим,

Outcome: approved