Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» Варшавський К.А. звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 лютого 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3477031 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «В563», який був відправлений його особистий номер телефону. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту 11 600 грн, строк кредиту 359 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % в день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед позичальником виконало, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що була вказана позичальником при оформленні кредиту. Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг - довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. 26 жовтня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Профіт» уклали договір факторингу № 26102023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Профіт» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 21 лютого 2023 року № 3477031. В подальшому, 09 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Профіт» та ТОВ «ФК «Сіті колект» уклали договір факторингу № ДО-20250909/001, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті колект» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 21 лютого 2023 року № 3477031. Так, внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк за ним утворилась заборгованість в розмірі 62 408 грн, з яких: 11 600 грн тіло кредиту та 50 808 грн нараховані відсотки. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 62 408 грн, а також понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору в сумі 2422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Ухвалою від 08 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 29 січня 2026 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалено справу розглядати з повідомленням сторін. Відповідачу за місцем реєстрації було направлено судову повістку та матеріали. Судова повістка та матеріали, що направлялись відповідачу повернулись до суду не врученими із відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою, тобто відповідач не вважався належним чином повідомленим про розгляд справи в суді, тому ухвалою від 29 січня 2026 року було вирішено проводити розгляд справи у заочному порядку, розгляд справи відкладено на 25 лютого 2026 року, про місце, дату і час судового засідання повідомлено відповідача [PERSON] шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідача повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, яке розміщено 29 січня 2026 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просили суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, про дату час і місце судового розгляду повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Суд, за згодою позивача, ухвалює провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Судом встановлено, що 21.02.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» т а [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3477031, який підписаний позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором В563 21.02.2023. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту 11 600 грн, строк кредиту 359 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % в день. (а.с.6-10) Згідно з умовами Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернуті Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Крім того позичальником [PERSON] електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора В563 підписано паспорт споживчого кредиту, у якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а.с. 10 зв-11 зв) На підтвердження перерахування коштів позичальнику [PERSON] позивачем надано повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 28.02.2024 року, згідно з яким відповідно до Договору про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 21.02.2023 в 09:06:08 на суму 7 000 грн, зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.13 зв) 26 жовтня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Профіт» уклали договір факторингу № 26102023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Профіт» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 15 зв-16) 09 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Профіт» та ТОВ «ФК «Сіті колект» уклали договір факторингу № ДО-20250909/001, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті колект» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (16 зв- 17 зв) Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 3477031 від 21.02.2023 року заборгованість [PERSON] складає розмірі 62 408 грн, з яких: 11 600 грн тіло кредиту та 50 808 грн нараховані відсотки. (а.с.11 зв 13) Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ході розгляду справи судом було встановлено, що згідно позовної заяви позичальнику надано грошові кошти в сумі 11 600 грн, які перераховано на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яка була вказана позичальником при оформленні кредиту. Згідно долученої до позовної заяви копії договору № 3477031 від 21.02.2023 року сума кредиту 11 600 грн, (п.1.2). пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . В той же час на підтвердження перерахування позичальнику кредитних коштів позивачем надано повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 28.02.2024 року, згідно з яким відповідно до Договору про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022 було перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 21.02.2023 на суму 7 000 грн, зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Тобто судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування позичальнику [PERSON] кредитних коштів в сумі 11 600 грн на реквізити платіжної картки, що була ним зазначена, а саме на картку № [NUMBER] . Зазначення факту переказу коштів у самій позовній заяві з посиланням на відповідне повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не можна вважати належним доказом, оскільки будь-які вимоги в кредитних договорах повинні бути підтверджені доказами. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили факт переказу відповідачу [PERSON] коштів в сумі 11 600 грн за договором № 3477031 від 21.02.2023 року. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. За вказаних обставин, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог п.2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат. На основі викладеного,

Outcome: dismissed