Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2025 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якому просить скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 13873549, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вих.№1440 від 31.10.2007, виданою Державною виконавчою службою в м.Біла Церква, зареєстрованою 31.10.2007 Другою Черкаською державною нотаріальною конторою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 04.01.2005 є власником гаража з оглядовою ямою, що знаходиться в гаражному кооперативі «Тецовик» по вулиці Петра Запорожця, 361, гараж № [NUMBER] в місті Біла Церква Київської області та є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАІ 260303 від 25.03.2016, загальною площею 2,2480 га, призначену для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, що розташована в Черкаській області, Чигиринського району, Тіньківської сільської ради. У липні 2025 позивач звернувся до органів нотаріату щодо проведення майнових дій із належним йому майном, але дізнався, що все його майно перебуває під арештом, який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вих.№1440 від 31.10.2007 виданою Державною виконавчою службою в м.Біла Церква зареєстрованою 31.10.2007 Другою Черкаською державною нотаріальною конторою. Позивач звернувся у серпні 2025 року до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області із заявою про надання інформації стосовно наявних виконавчих проваджень та причин не виключення відомостей про наявне обтяження у зв`язку з повним виконанням судового рішення. На звернення отримав відповідь, що на виконанні у Білоцерківському відділі ДВС у період з 20.07.2002 по 19.09.2012 перебувало виконавче провадження ВП №4874420 з примусового виконання виконавчого листа №2-17255 виданого 29.11.2002 Білоцерківським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Білоцерківтепломережа» заборгованості по оплаті за наданні послуги опалення та гарячого водопостачання в сумі 270 грн 51 коп. за рішенням Білоцерківського міського суду в справі № 2-17255. У рамках даного виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про відкриття ВП, а в подальшому постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження та було накладено арешт на все майно. Відомості про накладення арешту були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Разом з тим, борг на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 4874420 фактично був погашений ще у 2002 році, у зв`язку з цим позивач вважав, що всі його зобов`язання перед К ПБМР «Білоцерківтепломережа» виконані у повному обсязі. Жодних повідомлень, вимог або викликів від ДВС щодо наявності заборгованості він не отримував протягом 23 років, і не було жодних підстав вважати, що арешт накладений у межах зазначеного провадження досі залишається чинним. У жовтні 2025 позивач звернувся повторно до Білоцерківського відділу ДВС з вимогою про скасування арешту, але отримав відмову у знятті заборони відчуження з об`єкта нерухомого майна по причині неможливості ідентифікувати конкретне виконавче провадження, у межах якого була винесена постанова про арешт майна та заборони на його відчуження, вих.№1440 від 31.10.2007, реєстраційний номер обтяження 13873549, додатково повідомлено, що виконавче провадження № 4874420 було знищено за терміном зберігання і на сьогодні державний виконавець позбавлений можливості самостійно зняти арешт і рекомендовано звернутись до суду. Враховуючи наведене, позивач вимушений звернутися з даною позовною заявою, оскільки наявне обтяження у вигляді арешту на праві власності його майна, позбавляє можливості як власника розпорядитися своїм правом на відчуження майна. Заяви та клопотання, позиції учасників справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Сомок О.А. 12.11.2025 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження. 17.12.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. 10.02.2026 у судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 10.02.2026 до канцелярії суду позивачем подано заяву, у якій останній просив здійснювати розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечував. 10.02.2026 в судове засідання відповідач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. В судове засідання 10.02.2026 третя особа свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що позивач [PERSON] , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 447953711 є власником гаража з оглядовою ямою, що знаходиться в гаражному кооперативі «Тецовик» по [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в місті Біла Церква Київської області та є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАІ 260303 від 25.03.2016, загальною площею 2,2480 га, призначену для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, що розташована в Черкаській області, Чигиринського району, Тіньківської сільської ради. Згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області, вих. №240148 від 10.10.2025 вбачається, що відповідно до даних АСВП у період з 20.07.2002 по 19.09.2012 на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №2-17255 виданий 29.11.2002 Білоцерківським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь К ПБМР «Білоцерківтепломережа» боргу в сумі 270,51 грн (ВП 4874420). 16.04.2008 державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, однак реєстри на відправлену кореспонденцію за 2007 рік знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Встановити в якому виконавчому провадженні виносилась постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не можливо. В матеріалах справи також наявна відповідь Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області від 27.05.2025 за № 114324, що у Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області, виконавчих проваджень стосовно [PERSON] на примусовому виконанні не перебуває. З довідки К ПБМР «Білоцерківтепломережа» №58 від 01.10.2025 вбачається, що [PERSON] сплатив усю суму боргу - 270 грн 51 коп. та судовий збір за рішенням Білоцерківського міського суду №2-17255 від 29.11.2002, та зазначено, що станом на день видачі довідки позивачу заборгованість за послуги з теплопостачання відсутня. Мотиви, з яких виходить суд та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зі змісту наведених вище норм вбачається, що мета застосування процедури арешту майна боржника, для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Як було встановлено судом, арешт на нерухоме майно [PERSON] було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вих. №1440 від 31.10.2007, виданою державною виконавчою службою в місті Біла Церква. При цьому, виконавчі провадження відносно [PERSON] в Білоцерківському відділі ДВС на сьогодні відсутні. Наведені обставини свідчать, про відсутність правових підстав у відділу ДВС зберігати накладений ним арешт на майно, в силу неможливості виконавчого органу надати матеріали виконавчого провадження чи виконавчий документ за яким відповідний арешт було застосовано. А також, існування арешту майна порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано - відсутнє. Разом з тим, згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили (є редакції Закону № 2518-ІХ від 15.08.2022). Тому належним способом захисту прав позивача є припинення обтяження речового права на нерухоме майно. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В даному випадку, суд вважає, що підлягають захисту права позивача, як власника, саме в спосіб припинення обтяження нерухомого майна (номер запису про обтяження 13873549 (реєстраційний номер обтяження до перенесення в спеціальний розділ Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 5940472), з наведених вище підстав. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника (постанова Верховного Суду 28 серпня 2024 року по справі № 947/36027/21) Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Позивач просить зняти арешт з майна яке належить йому на праві приватної власності. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єктом обтяження зазначено невизначене майно, все нерухоме майно боржника [PERSON] , а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом припинення обтяження майна [PERSON] (номер запису про обтяження 13873549 (реєстраційний номер обтяження до перенесення в спеціальний розділ Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 5940472), адже обтяження майна, необхідність у якому відпала/невідома, позбавляє позивача права розпоряджатись власністю. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved