Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

29 січня 2025 року представник позивача позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - Дармограй Анастасія Тимофіївна, через систему «Електронний суд», звернулася до Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями, укладено договір № 491242-КС-002 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» зобов`язалось надати позичальнику грошові кошти в сумі 16000,00 грн на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1, 15184513% за кожен день користування кредитом, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання виконав належним чином, а саме зарахував на банківську картку відповідача № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 16000,00 грн. Проте, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, лише частково сплатив на виконання своїх зобов`язань за договором, а саме у розмірі 3470,00 грн, внаслідок чого станом 14.01.2025 утворилася заборгованість в розмірі 64124,80 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 46430,30 грн; суми прострочених платежів за комісією 1694,50 грн, у зв`язку з чим просила стягнути вищевказану заборгованість. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», заборгованість за Договором № 491242-КС-002 про надання кредиту від 14 квітня 2024 року у розмірі 62430 (шістдесят дві тисячі чотириста тридцять) грн 30 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовилено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», судовий збір у розмірі 2358 (дві тисячі триста п`ятдесят вісім) грн 45 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2025 року скасовано заочне рішення по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якій просила задовольнити позов повністю. В обгрунтування вказала, що до матеріалів справи позивачем не надано будь-яких доказів перерахування/ зарахування зазначений грошових коштів на розрахунковий банківський рахунок відповідача [PERSON] на номер електронного платіжного засобу: № 4441-1144 1927- 1653. Зазначений номер платіжного засобу № 4441-1144-1927- 1653 та зазначений в позові номер телефону [NUMBER] не належить відповідачу. [PERSON] не здійснював часткову оплату за Договором № 491242-КС-002 в сумі 3470,00 грн та не вчиняв буд-яких конклюдентних дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Також зазначила, що відповідно до умов кредитного договору № 491242-КС-002 від 14.04.2024 року кінцевий строк погашення кредиту 29.09.2024. Разом з тим, за наданим позивачем розрахунком сума відсотків розрахована до 14.01.2025 (включно), що є незаконним з урахуванням зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного суду, нарахування відсотків мало припинитися 29.09.2024, тобто визначеною в договорі датою кінцевого строку погашення кредиту. Отже, безпідставним є нарахування до стягнення суми відсотків, що передбачені договором, після спливу визначеного договором строку кредитування. Крім того, вказала, що необґрунтованими доводи позивача про те, що встановлення комісії за надання кредиту є правомірним, а положення Договору № 491242-КС-002 від 14.04.2024 про сплату позичальником комісії, пов`язану з наданням Кредиту у розмірі 2400 грн. суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі цих положень договору комісії у вказаному розмірі задоволенню також не підлягають. Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позовній заяві,0. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням правової позиції, зазначеної нею у відзиві на позовну заяву. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14 квітня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 491242-КС-002 про надання кредиту (а.с.27-31). 14 квітня 2024 року останній за допомогою електронного одноразового ідентифікатора ИА-6097 надісланого на номер телефону [NUMBER] , підписано прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 491242-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с.32-35). Таким чином, 14 квітня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями укладено договір № 491242-КС-002 про надання кредиту, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1 договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 16000 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі- Правила). Пунктами п. 2.2-2.1 договору визначено наступні умови кредитування: тип Кредиту: кредит; строк, на який надається Кредит: 24 тижнів; стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована, знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15184513, фіксована; комісія за надання Кредиту (надалі- Комісія): 2400,00 грн, яка нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту; строк дії Договору: до 29.09.2024; орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 41640,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9219,16 процентів; дата видачі Кредиту: 14.04.2024; дата повернення Кредиту: 29.09.2024. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів. Пунктом 3.1 передбачено, що кредитодавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня укладання Договору надати позичальнику кредит в сумі, вказаній в п. 2.1 Договору шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок позичальника. Також пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору (а.с.22-26). При цьому [PERSON] у встановленому порядку ознайомився з аналогічними умовами кредитування в ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», зазначеними у Паспорті споживчого кредиту (а.с.19-21). 14 квітня 2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» здійснило переказ грошових коштів на банківську картку [PERSON] у загальному розмірі 16000,00 грн (призначення платежу: «Перерах. коштiв [PERSON] , ІПН [NUMBER] зг. до кредитного дог. №491242-КС-002 від 14.04.2024 Без ПДВ»), що підтверджується довідкою директора ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 16.01.2025 (а.с.39). Відповідно до листа АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» від 12 червня 2025 року на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , в Банку емітовано картку № [NUMBER] , власник [PERSON] (а.с.90). З розрахунку заборгованості за кредитом у гривні, складеним ТОВ «Бізнес Позика» станом на 14 січня 2025 року, вбачається, що [PERSON] частково повернув здійснив оплату за користування кредитом у розмірі 3470,00 грн у зв`язку з чим має перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором 64124,80 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 46430,30 грн; суми прострочених платежів за комісією 1694,50 грн (а.с.16-17). За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. З договору № 491242-КС-002 від 14 квітня 2024 року вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладений на сайті позикодавця, та [PERSON] підписав його 14.04.2024 одноразовими ідентифікатором ИА-6097, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства, такий договір не був би укладений. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Договір містить податковий номер, паспортні дані, адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону [PERSON] . До договору долучено фотокопію паспорта та ідентифікаційного коду позичальника. При цьому, як встановлено судом, на підставі договору № 491242-КС-002 від 14 квітня 2024 на банківську картку [PERSON] було зараховано кредитні кошти у розмірі 16000,00 грн. Зі змісту Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом у строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючі надані сторонами докази, судом встановлено [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, суму кредиту у розмірі 16000,00 грн позивачу не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. При цьому, суд не погоджується з розміром процентів, нарахованих у вищевказаному розрахунку заборгованості, з огляду на на те, що їх слід нараховувати за період з 14.04.2024 по 29.09.2024 в розмірі 23240,00 грн. Щодо стягнення комісії, судова колегія зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача, як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2 400,00 грн, а також подальше нарахування комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З урахуванням викладеного, враховуючи, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 491242-КС-002 від 14 квітня 2024 року виконав неналежним чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 41640,00 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 16000,00 грн; сума прострочених платежів по процентах 23240,00 грн, та комісія у розмірі 2400,00 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1573,00 грн.

Outcome: partial