Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

У жовтні 2024 року заступник керівника Київської міської прокуратури М. Рябенко звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до [PERSON] , в якому просив: усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 шляхом припинення володіння [PERSON] нерухомим майном - садовим будинком [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 943602380000, номер запису про право власності 14892039); усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 шляхом зобов`язання [PERSON] знести об`єкт самочинного будівництва - садовий будинок та тимчасові споруди, що розташовані по [ADDRESS] , а також демонтувати паркан, яким огороджена земельна ділянка навколо садового будинку за вказаною адресою (за координатами у форматі десяткових градусів: 50.3768697, 30.5212560). Судові витрати стягнути з відповідача на корить Київської міської прокуратури. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що [PERSON] чиняться перешкоди територіальній громаді міста Києва у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - садово-дачний будинок. Повідомляє, що Указом Президента України від 27 серпня 2007 року № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 30 жовтня 2008 року № 976/2008) на території міста Києва створено національний природний парк «Голосіївський» (далі - НПП «Голосіївський»). Площу земель зазначеного парку встановлено у розмірі 4525,52 га, в тому числі 1879,43 га земель, що надаються НПП «Голосіївський» у постійне користування. Території, що увійшли до складу НПП «Голосіївський», згідно зі ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» набули статусу об`єкта природно-заповідного фонду національного значення, що передбачає встановлення особливого режиму охорони таких територій. У подальшому, рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 69/7406 НПП «Голосіївський» надано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 1888,18 га для експлуатації та обслуговування НПП «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі ділянку загальною площею 723,69 га - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду (площею 709,90 га) та міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 13,79 га). Отже, земельна ділянка площею 723,69 га входить до території Національного природного парку «Голосіївський», відноситься до земель природно-заповідного фонду та надана в постійне користування Парку. Право постійного користування вказаною земельною ділянкою площею 723,69 га (кадастровий номер 8000000000:79:304:0007) за НПП «Голосіївський» зареєстровано 13 січня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, на земельній ділянці комунальної власності площею 723,69 га (кадастровий номер 8000000000:79:304:0007), яка перебуває у постійному користуванні НПП «Голосіївський» та належить до земель природно-заповідного фонду, 07 червня 2016 року зареєстровано право власності [PERSON] на садово-дачний будинок загальною площею 28,3 кв.м із зазначенням адреси: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 943602380000. Підставою державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено довідку ОК «Садове товариство «Гайок-МІ» від 12 травня 2016 року, відповідно до якої [PERSON] є членом кооперативу та власником садового (дачного) будинку [ADDRESS] ; лист Голосіївської РДА від 02 листопада 2009 року про визначення рекомендованої адреси земельної ділянки; технічний паспорт на садовий будинок, виготовлений 31 травня 2016 року ТОВ «Проекттехсервісбуд» на замовлення [PERSON] . За інформацією НПП «Голосіївський», адміністрацією парку було виявлено, що на земельній ділянці загальною площею 723,6941 га кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, що розташована в урочищі «Гайок» у Голосіївському районі м. Києва, проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за рядом фізичних осіб (заява НПП «Голосіївський» від 06 червня 2023 року про вчинення кримінального правопорушення). Відповідно до акта від 24 травня 2023 року, складеного працівниками парку, вбачається, що на території земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 виявлено ряд споруд та об`єктів: садові будинки, металеві контейнери без фундамента, туалети, теплиця, сарай, альтанка. Київською міською прокуратурою установлено, що Київська міська рада не приймала рішень про надання у власність чи користування земельної ділянки на [ADDRESS] . Клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою у міському земельному кадастрі не зареєстровано (інформація Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 03 червня 2024 року). Також встановлено, що Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, а також ліквідованою у 2010 році (30 вересня 2010 року) Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією не присвоювалась поштова адреса об`єкту нерухомого майна на [ADDRESS] , (інформація Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 червня 2024 року). У реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси на [ADDRESS] (інформація Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 31 травні 2024 року). Згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське БТІ», (матеріалів інвентаризаційної справи № 115224) за адресою: [ADDRESS] нерухоме майно на праві власності не зареєстровано. Однак, за вказаною адресою проводилась технічна інвентаризація та існує інвентаризаційна справа (інформація КП КМР «КМ БТІ» від 08 березня 2024 року). З наданих КП КМР «КМ БТІ» матеріалів інвентаризаційної справи № 115224 за адресою: [ADDRESS] вбачається, що основна інвентаризація садового будинку проведена 16 жовтня 2009 року, поточна - 14 червня 2016 року. При цьому, у наявних в матеріалах вказаної інвентаризаційної справи документах при проведенні первинної інвентаризації (16 жовтня 2009 року) зазначено, що садовий будинок побудовано у 2007 році. У подальшому, при проведенні поточної інвентаризації (14 червня 2016 року) [PERSON] подано заяву до КП БТІ, в якій він просив зазначити, що садовий будинок побудовано у 1991 році. Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи зазначено, що при проведенні основної інвентаризації (2009 рік) встановлено самочинність будівництва, оскільки ні розпорядження про присвоєння поштової адреси, ні документи про відведення земельної ділянки в БТІ не надано. Садовий будинок значиться як самовільно збудований. У подальшому, при проведенні поточної інвентаризації у червні 2016 року, до матеріалів інвентаризаційної справи БТІ долучено витяг з ДРРП про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на садовий будинок площею 28,3 кв.м по [ADDRESS] , у зв`язку з чим відмітки в інвентаризаційній справи про самочинність будівництва були закреслені. Також установлено, що відповідно до відомостей, зазначених в технічному паспорті (поданому державному реєстратору) на садовий -дачний будинок [ADDRESS] , виготовленому станом на 31 травня 2016 року ТОВ «Проекттехсервісбуд», садовий (дачний) будинок побудовано у 1991 році. Разом з тим, той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, зокрема частина земельної ділянки, що межує з [ADDRESS] та [ADDRESS] , до 2007 року була вільна від будь-якої забудови підтверджується супутниковими знімками, які є у вільному доступі в мережі інтернет. Так, за даними відкритого інформаційного порталу «Google Earth Pro» в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 (координати прив`язки до центру об`єкту [NUMBER]) до 2007 року будь-які тимчасові або капітальні будівлі відсутні. Лише з 2007 року вбачається наявність на вказаній ділянці декількох будівельних майданчиків, а в подальшому - споруд невстановленого призначення, кількість яких з кожним роком збільшується. За інформацією Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України, до квітня 2009 року земельна ділянка на території НПП «Голосіївський» у м. Києві за запитуваними географічними координатами прив`язки до «об`єкту інтересу» була вільна від забудови, ознак знаходження будь-яких споруд в її межах не виявлено. Вказане підтверджено наданими супутниковими знімками станом на 2005, 2007, 2009, 2010, 2012, 2014, 2017, 2019 та 2020 роки (лист НЦУВКЗ від 21 липня 2023 року з інформаційно-аналітичною довідкою та супутниковими знімками). Оглядом садового будинку [ADDRESS] встановлено, що вказаний будинок одноповерховий, прямокутної форми, з прибудовою, стіни його обшиті вагонкою світлого кольору; двоскатна покрівля будинку виготовлена з металочерепиці коричневого кольору; будинок має вхідні двері, бетонні сходи перед ними та металопластикові вікна. Будинок встановлений на землі на бутовому фундаменті. На території двору є дерев`яна вбиральня та льох зі шлакоблоків. Територія навколо будинку огороджена парканом. Отже, на даний час за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці територіальної громади наявна чинна реєстрація права власності [PERSON] на нерухоме майно, а також побудовано садовий будинок та тимчасові споруди, внаслідок чого інтереси держави щодо безперешкодного користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду порушені та мають бути поновлені. З моменту створення у 2007 році НПП «Голосіївський» ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта. Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - Закон) встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду під будівництво. Спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, які перебувають під особливою охороною держави та заволодіння якими всупереч вимогам Земельного кодексу України є недопустимим. Нерухоме майно, що перебуває у власності [PERSON] , а також тимчасові споруди, в силу положень ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом, оскільки збудовані на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, а відтак, об`єкти самочинного будівництва - садовий будинок та тимчасові споруди, що розташовані по [ADDRESS] , підлягають знесенню на підставі положень ч. 4 ст. 376 ЦК України. Оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, враховуючи, що первинну реєстрацію за [PERSON] права власності (з відкриттям розділу) на майно площею 28,3 кв.м (реєстраційний номер 943602380000) здійснено за відсутності правовстановлюючих документів, а така адреса як [ADDRESS] , не присвоювалась, отже право власності відповідача не виникло взагалі відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності). Вказане є підставою для припинення володіння відповідача спірним об`єктом самочинного будівництва. Київська міська рада обізнана про наявність перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою на [ADDRESS] , які чиняться [PERSON] . Так, листом від 04 листопада 2022 року НПП «Голосіївський» повідомив Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради зокрема, про розміщення на земельній ділянці комунальної власності нерухомого майна з порушенням вимог чинного законодавства. Таким чином, про перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності, з огляду на наявність чинних реєстрацій права власності на нерухоме майно за особами, яким земля під будівництво не відводилась, Київській міській раді як органу, уповноваженому на розпорядження землями комунальної власності, достеменно відомо. За вказаних обставин, будучи обізнаною з 2022 року про відсутність законних прав на нерухоме майно у громадян, що здійснили самочинне будівництво на території об`єкту природно-заповідного фонду, Київська міська рада мала можливість вжити дієвих заходів щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні комунальною земельною ділянкою, однак цього не зробила. Київська міська прокуратура 16 серпня 2024 року звернулась до Київської міської ради з листом, в якому повідомлено про порушення відповідачем чинного законодавства та запропоновано надати інформацію про вжиті заходи щодо усунення перешкод, які чиняться у тому числі відповідачем, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду кадастровий номер 8000000000:79:304:0007 у Голосіївському районі м. Києва. На вказаний лист Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 02 вересня 2024 року повідомлено, що Київською міською радою не вживались заходи цивільно-правового характеру з порушених питань. Натомість цим же листом Департамент висловив намір сприяти у наданні наявної та необхідної інформації у разі вжиття заходів по судовому захисту органами прокуратури. Отже, заходи цивільно-правового характеру з метою усунення порушень закону органом місцевого самоврядування не вжито, про намір вжити їх самостійно ним не зазначено. Крім того, про наявність перешкод у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою комунальної власності, та, відповідно, про необхідність вжиття заходів по захисту порушених інтересів держави, Київську міську раду було неодноразово поінформовано Київською міською прокуратурою також протягом 2023 та у січні 2024 року, оскільки в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває ряд справ за позовами Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до фізичних осіб про усунення перешкод територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду кадастровий номер 8000000000:79:304:0007. Таким чином, Київська міська рада була неодноразово поінформована про порушення прав територіальної громади столиці, однак заходи по їх захисту протягом тривалого часу не вживає. Ураховуючи обізнаність Київської міської ради про порушення прав територіальної громади м. Києва як власника спірної земельної ділянки та беручи до уваги невжиття вказаним органом заходів з метою поновлення порушених інтересів держави, є визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган бездіє протягом тривалого часу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року постановлено відкрити провадження у праві за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Національний природний парк «Голосіївський» (т.1 а.с.125-129). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року відмовлено у прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до Київської міської ради, НПП «Голосіївський» про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення речових прав та їх обтяжень на земельну ділянку (т.2 а.с. 58-61). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.2 а.с.62,63). Постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року, якою відмовлено у прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову [PERSON] до Київської міської ради та НПП «Голосіївський», залишено без змін (т. 2 а.с. 122-126). 08 листопада 2024 року третя особа НПП «Голосіївський» надав до суду письмові пояснення, в яких повідомляє, що власником земельної ділянки за кадастром номером 8000000000:79:304:0007, на якій розташовано спірний будинок, є Київська міська рада, а належним землекористувачем є НПП «Голосіївський». Рішень щодо передачі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у власність або користування (оренду) будь-яким суб`єктам Київською міською радою не приймалось. НПП «Голосіївський», як користувач земельної ділянки, підтримує викладені у позовній заяві доводи відносно того, що будинок є об`єктом самочинного будівництва, просить позов задовольнити (т.1 а.с.157-159). 24 лютого 2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому, не погоджуючись із позовними вимогами, вказує, що позивач помилково визначив Київську міську раду органом, уповноваженим законом здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, а саме, щодо володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою, оскільки Київська міська рада за законом здійснює повноваження власника щодо об`єктів комунальної власності. Разом з тим, земельна ділянка на момент прийняття рішення Київською міською радою, за законом, визначається як земельна ділянка державної власності, а не комунальної. Повідомляє, що ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому Законом України «Про природно-заповідний фонд України». Земельні ділянки, що надаються національному природному парку указом Президента України, є об`єктами природно-заповідного фонду (далі - ПЗФ) з моменту видання такого указу та призначені для діяльності національного природного парку як державної установи з моменту її реєстрації як юридичної особи, відтак такі земельні ділянки є частиною єдиного майнового комплексу державної установи. Указом Президента України від 27 серпня 2007 року № 794/2007 створено парк «Голосіївський» та установлено площу земель парку 4525,52 га як земель національного природного парку в тому числі 1879,43 гектара земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» та надаються парку в постійне користування. У склад земельної ділянки площею 1879,43 га входить спірна земельна ділянка. Вказана земельна ділянка є частиною єдиного майнового комплексу парку як державної установи, а тому в силу закону належить до державної власності та не могла бути передана у комунальну власність. Відповідно, Київська міська рада в силу закону не є суб`єктом права власності на землю державної власності, а тому визначений прокурором позивач є неналежним. Повідомляє, що земельна ділянка площею 13,79 га, на якій побудовано будинок відповідача, рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 69/7406 включена до земельної ділянки № 1 та не включена до земель парку Указом Президента № 794, а отже не відноситься до земельної ділянки парку як такої, що в силу закону належить до земель ПЗФ. Вказана земельна ділянка площею 13,79 га до прийняття рішення Київською міською радою № 69/7406 від 26 січня 2012 року належала до земель рекреаційного призначення, її цільове призначення не було змінено. Доходить до висновку, що якщо земельні ділянки, які не включені до меж національного природного парку указом Президента України, надані йому у користування без приведення її категорії до земель ПЗФ, то це неприйняття рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки означає, що земельна ділянка залишається у складі тієї категорії земель, у якій знаходились до прийняття рішення про її надання. У зв`язку з тим, що рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 69/7406 цільове призначення земельної ділянки площею 13,79 га не змінено, відтак після 26 січня 2012 року вона залишилася у категорії земель рекреаційного призначення, що вказує на те, що відповідач використовує земельну ділянку, на якій розташовано дачний будинок, без порушення її цільового призначення, а отже не наносить негативних наслідків інтересам держави (т.1 а.с.205-213). 03 березня 2025 року від Київської міської прокуратури надійшла до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Заперечуючи про доводів, наведених у відзиві на позовну заяву, вказується, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 належить НПП «Голосіївський» на праві постійного користування і передана парку із земель комунальної власності. Рішень про передачу вказаної земельної ділянки з комунальної у державну власність Київською міською радою не приймалось. ПНН «Голосіївський» є бюджетною науково-дослідною установою, мета створення і завдання якої не пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності та отримання прибутку. Чинне законодавство не містить заборони щодо надання земель комунальної власності у постійне користування державними установами. Єдиним законним власником спірної ділянки за кадастровим номером 80000000:79:304:0007 є територіальна громада міста Києва, від іменні та в інтересах якої права суб`єкта комунальної власності здійснює Київська міська рада, що відповідає положення ст.16, ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування України» (т.2 а.с. 9-14). У судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач додатково повідомляв, що земельну ділянку, на якій побудований будинок, було надано бабі відповідача у користування для городництва у 1946 році Кагановською райрадою. У 1991 році сім`я поставила на земельній ділянці прорабську буду. На землі працювали члени багатодітної родини. У 2009 році сім`я зробила його реконструкцію: додали сайдінг, зробили кришу, веранду. На даний час земельна ділянка використовується для сімейних потреб. Представник третьої особи НПП «Голосіївський» в судове засідання не з`явився, про судовий розгляд повідомлявся у спосіб, встановлений ст. 128 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Указом Президента України від 27 серпня 2007 року № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 30 жовтня 2008 року № 976/2008) на території міста Києва створено національний природний парк « Голосіївський » (далі - НПП «Голосіївський»). Площу земель НПП «Голосіївський» встановлено у розмірі 4525,52 га, в тому числі 1879,43 га земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» та надаються парку в постійне користування, і 2646,90 гектара земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів згідно з додатком. т.1 а.с. 22, 23). Рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 69/7406 надано НПП «Голосіївський» у постійне користування земельні ділянки загальною площею 1888,18 га (п.3) для експлуатації та обслуговування НПП «Голосіївський» (далі - Парк) у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі ділянку загальною площею 723,69 га - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду (площею 709,90 га) та міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 13,79 га) (т.1 а.с. 24-25). Отже, земельна ділянка площею 723,69 га входить до території Національного природного парку «Голосіївський», відноситься до земель природно-заповідного фонду та надана в постійне користування НПП «Голосіївський». Право постійного користування вказаною земельною ділянкою площею 723,6941 га (кадастровий номер 8000000000:79:304:0007) зареєстровано за НПП «Голосіївський» 13 січня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Власником земельної ділянки є територіальна громада в особі Київської міської ради (т.1 а.с. 27, 28). Разом з тим, встановлено, що на земельній ділянці комунальної власності площею 723, 69 га (кадастровий номер 8000000000:79:304:0007), яка перебуває в постійному користуванні НПП «Голосіївський» та належить до земель природно-заповідного фонду, 07 червня 2016 року зареєстровано право власності за [PERSON] на садово-дачний будинок загальною площею 28,3 кв.м із зазначенням адреси: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 943602380000 (з відкриттям розділу). Підставою державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено довідку СТ «Гайок-МІ» від 12 травня 2016 року (т.1 а.с.29-30). Зокрема, відповідно до довідки від 12 травня 2016 року ОК «Садове товариство «Гайок-МІ» [PERSON] є членом садового (дачного) товариства ОК СТ «Гайок-МІ» згідно з рішенням загальних зборів членів садового (дачного) товариства та є власником садового (дачного) будинку [ADDRESS] . Будинок побудований господарчим способом у 1991 році (т. 1 а.с. 31). Крім того, в матеріалах справи міститься лист Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 02 листопада 2009 року № 6-Р-208-5 про визначення рекомендованої адреси земельної ділянки площею 0,0579 га за умови подальшого опрацювання питання у відповідності до чинного містобудівного законодавства: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 32). Також за замовленням [PERSON] ТОВ «Проекттехсервісбуд» 31 травня 2016 року виготовлений технічний паспорт на садово-дачний будинок [ADDRESS] (т.1 а.с.33-37). НПП «Голосіївський» 06 червня 2023 року звернувся до Спеціалізованої екологічної прокуратури Київської міської прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої адміністрацією Парку було виявлено самовільне захоплення та забудову особливо цінної земельної ділянки загальною площею 723,6941 га з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, що розташована в урочищі «Гайок» у Голосіївському районі м. Києва. Встановлено, що за рядом осіб, які є членами ОК «СТД «Гайок-МІ» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - садові будинки (т.1 а.с.38-42). З акта № 31/2-08-03/2023 про порушення природоохоронного законодавства та законодавства про природно-заповідний фонд України від 24 травня 2023 року, складеного працівниками НПП «Голосіївський», вбачається, що на території земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 виявлено ряд споруд та об`єктів: садові будинки, металеві контейнери без фундаменту, туалети, теплиця, сарай, альтанка (т.1 а.с.43-45). Звертаючись до суду, Київська міська прокуратура повідомляє, що Київська міська рада не приймала рішень про надання у власність чи користування земельної ділянки по [ADDRESS] . Так, за інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 0570202/1-7476 від 03 червня 2024 року, Київська міська рада рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] , а також рішення про передачу вказаної земельної ділянки будь-яким особам у власність чи користування за поданням департаменту не приймала. Клопотання (у тому числі) [PERSON] про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою у Міському земельному кадастрі не зареєстровано (т.1 а.с. 46-49). Листом № 100-7459 від 03 червня 2024 року Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що адміністрацією поштова адреса об`єкту нерухомого майна, в тому числі, по [ADDRESS] , не присвоювалась (т.1 а.с.48). За інформацією Департаменту містобудування та архітектури КМДА № 055-5268 від 31 травня 2024 року в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, в тому числі по [ADDRESS] (т.1 а.с.49). Згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за зверненням [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , 09 листопада 2009 року було виготовлено технічний паспорт на садовий будинок [ADDRESS] (інформація КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-2641 від 08 березня 2024 року, т.1 а.с.50-54). З матеріалів інвентаризаційної справи № 115224 за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що основна інвентаризація садового будинку проведена 16 жовтня 2009 року, поточна - 22 червня 2016 року (т. 1 а.с. 55-80). У наявних в матеріалах вказаної інвентаризаційної справи документах роки побудови садового (дачного) будинку [ADDRESS] зазначено різні: 2007 рік (зазначено при інвентаризації у 2009 році) та 1991 рік (зазначено при інвентаризації у 2016 році). Також зазначено, що при проведенні основної інвентаризації у 2009 році встановлено самочинність будівництва, оскільки ні розпорядження про присвоєння поштової адреси, ні документів про відведення земельної ділянки в БТІ не надано. Садовий будинок значиться як самовільно збудований. При проведені поточної інвентаризації у 2016 році [PERSON] подано заяву до КП КМБТІ, в якій просив зазначити, що садовий будиночок було побудовано у 1991 році (т.1 а.с.79). У технічному паспорті на садовий будинок [ADDRESS] , виготовленому станом на 31 травня 2016 року ТОВ «Проекттехсервісбуд», який міститься в матеріалах реєстраційної справи, зазначено, що садовий будинок побудовано у 1991 році. У 2016 році до інвентаризаційної справи долучено витяг з Державного реєстру речових прав (ДРРП) про реєстрацію права власності за [PERSON] на садовий будинок, площею 28,3 кв.м на [ADDRESS] . Відмітки про самочинне будівництво в інвентаризаційної справи було закреслено. Разом з тим, той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, яка знаходиться на території НПП «Голосіївський» в м. Києві, зокрема частина земельної ділянки, що межує з буд. по [ADDRESS] , до 2007 року була вільна від будь-якої забудови підтверджується супутниковими знімками, які є у вільному доступі в мережі інтернет. Зокрема, за даними відкритого інформаційного порталу «Google Earth Pro» в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 (координати прив`язки до центру об`єкту [NUMBER]) до 2007 року будь-які тимчасові або капітальні будівлі відсутні. Лише з 2007 року вбачається наявність на вказаній ділянці декількох будівельних майданчиків, а в подальшому - споруд невстановленого призначення, кількість яких з кожним роком збільшується. Вказане підтверджено наданими супутниковими знімками станом на 2005, 2007, 2009, 2010, 2012, 2014, 2017, 2019 та 2020 роки (т.1 а.с. 84-92) Крім того, листом № 1964-4-04.01.02-2023 від 21 липня 2023 року Національний центр управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України повідомив, що результати супутникового моніторингу, проведеного центром у період з 21 серпня 2005 року по 03 березня 2020 року з використанням даних ДЗЗ, дозволили встановити факи самовільної забудови частини кадастрової земельної ділянки за № 8000000000:79:304:0007, яка знаходиться у НПП «Голосіївський» м. Київ. За результатами обробки даних ДЗЗ встановлено, що станом на 21 серпня 2005 року у межах зазначеної кадастрової земельної ділянки у «зоні спостереження» ознак вирубки паркових насаджень, проведення будівельних робіт або знаходження будь-яких споруд у її межах не виявлено; станом на 26 травня 2007 року у межах території «зони спостереження» виявлені ознаки знаходження підготовлених під забудову будівельних майданчиків; в період з квітня 2009 року по березень 2020 року в «зоні спостереження» виявлено від 19 до 47 місць забудованих ймовірно житловими спорудами (т. 1 а.с. 81-83). Також відповідно до протоколу оглядку від 10 липня 2024 року страшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів проти довкілля слідчого управління ГУ НП у м. Києві, за участю прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури Київської міської прокуратури, оперуповноваженого ГУ СБУ у м.Києві, здійснено огляд земельної ділянки та розміщених на ній садових будиночків на території урочища «Гайок» по вул. Квітки-Основ`яненка у Голосіївському районі м. Києва на частині земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, що перебуває у постійному користування Національного природного прарку «Голосіївський». Оглядом садового будинку [ADDRESS] встановлено, що вказаний будинок одноповерховий, прямокутної форми, з прибудовою, стіни його обшиті вагонкою світлого кольору; двоскатна покрівля будинку виготовлена з металочерепиці коричневого кольору; будинок має вхідні двері, бетонні сходи перед ними та металопластикові вікна. Будинок встановлений на землі на бутовому фундаменті. На території двору є дерев`яна вбиральня та льох зі шлакоблоків. Територія навколо будинку огороджена парканом. Садовий будинок розміщено за наступними географічними координатами: 50.3768697, 30.5212560 (т. 1 а.с. 93-105). Отже, судом встановлено, що на даний час за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці територіальної громади наявна чинна реєстрація права власності [PERSON] на нерухоме майно, а також побудовано садовий будинок, внаслідок чого порушені інтереси держави щодо безперешкодного користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду. Статтею 43 Земельного Кодексу (далі - ЗК) України передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Відповідно до ст. ст. 60, 61, 63 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» землі природно-заповідного фонду підлягають особливій охороні. Згідно зі ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Положеннями ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України. Таким чином згідно з наведеними положеннями Земельного кодексу України, а також ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України. Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус. Згідно із законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. Так, за ст. 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - Закон), режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів. Таким чином, з моменту створення у 2007 році НПП «Голосіївський» ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта. Частиною 3 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду під будівництво. Спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, які перебувають під особливою охороною держави та заволодіння якими всупереч вимогам ЗК України є недопустимим (наведеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц). Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі. За ст. 3 указаного Закону «Про екологічну мережу України» екологічна екомережа - це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні. У ст. 4 цього Закону «Про екологічну мережу України» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною. Як встановлено, рішення про передачу у власність чи користування [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , не приймалось (інформація Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 03 червня 2024 року) (т.1 а.с. 46,47). Нерухоме майно, що перебуває у власності [PERSON] є самочинним будівництвом, оскільки збудоване на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Законом України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час реєстрації права власності на об`єкт нерухомості) передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів ; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва (ст. 5 Закону). Визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ч. 1 ст. 21 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Таким чином, для реалізації права на забудову відповідної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому законом порядку набути право власності або користування на неї. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкти нерухомості вважаються самочинними, а саме, якщо вони: 1) збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудовані з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Частина перша статті 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У цій справі, рішення про передачу у власність чи користування [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не приймалось. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що житловий будинок за цією адресою самочинним будівництвом як збудований на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась. Як зазначалось вище, первинна реєстрація за [PERSON] права власності (з відкриттям розділу) на спірне майно була здійснена на підставі довідки ОК «Садове товариство «Гайок-МІ» від 12 травня 2016 року про те, що [PERSON] є членом кооперативу та являється власником садового (дачного) будинку за адресою: [ADDRESS] . Також для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт державному реєстратору було надано лист Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 02 листопада 2009 року №6-Р-208-5 про визначення рекомендованої адреси земельної ділянки та технічний паспорт на садовий будинок, виготовлений ТОВ «Проекттехсервісбуд» на замовлення [PERSON] . Однак, довідка ОК «СТ «Гайок-МІ» від 12 травня 2016 року не є підставою виникнення права власності (не породжує права власності). Отже, з огляду на приписи ст. 41 Конституції України, ст. 328 та ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідач не набув права власності та не являється законним власником майна за адресою: [ADDRESS] . Крім того, така адреса, як [ADDRESS] , об`єктам нерухомого майна у місті Києві не присвоювалась, відомості про неї в реєстрі адрес у місті Києві відсутні. Таким чином, право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності). Отже, здійснення [PERSON] самочинного будівництва спірного об`єкта нерухомості порушує права територіальної громади м. Києва на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірний об`єкт нерухомості побудований. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначено у ст. ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 910/13356/17 виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій). Суд зазначає, що вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, проте прокурором обрано неналежний спосіб захисту своїх прав шляхом пред`явлення вимоги про припинення володіння відповідачем нерухомим майном. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 звертала увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Про право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22 виснувала, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду не слід розглядати, як окреме щодо факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки. Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації пава власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості, що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою. Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не факту державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації його права власності додаткові юридичні обмеження. Отже здійснення самочинного будівництва порушує права Київської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій побудований спірний об`єкт. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і незакріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положень законодавства (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (пункт 8.5), від 20 липня 2022 року у справі №923/196/20 (пункт 34)). Водночас, якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ). Звідси коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача [PERSON] знести об`єкти самочинного будівництва, та відмови позивачу Київській міській раді у задоволенні позовних вимог про припинення права власності за відповідачем садовим будинком. Безпідставними є доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка в силу закону знаходиться у державній власності, а Київська міська рада в силу закону не є суб`єктом права власності на землю державної власності, та, відповідно, визначений прокурором позивач є неналежним. Згідно з частиною 1, пунктом «а» частини 2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно п. «в» ч. 3 ст. 84 ЗК України в редакції до 01 січня 2013 року до земель державної власності, які не могли передаватися у комунальну власність, належали землі під об`єктами природно-заповідного фонду та історико-культурними об`єктами, що мають національне та загальнодержавне значення. Суд враховує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 набула статусу майна комунальної власності на підставі п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України про розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01 січня 2013 року, а не в результаті передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність в порядку, передбаченому ст. 117 ЗК України. Також доводи про належність спірної земельної ділянки до державної власності спростовуються безпосередньо інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 зареєстровано за територіальною громадою в особі Київської міської ради 19 січня 2017 року державним реєстратором ДП «Центр державного земельного кадастру», індексний номер рішення 33528638, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року (т. 1 а.с. 27-28). Крім того, обставини, що Київська міська рада представляє інтереси територіальної громади м. Києва, яка, в свою чергу, є власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, встановлені судом у справі № 910/20180/23 за позовом Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ» до Київської міської ради, треті особи Національний природний парк «Голосіївський», Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів, про визнання незаконним та скасування рішення Київської міськради від 26 січня 2012 року № 69/7406, якими затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок Національному природному парку «Голосіївський» та надано парку в постійне користування земельну ділянку. Дана справа розглянута за участі тих самих осіб Київської міської ради, НПП «Голосіївський» та Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ», а тому обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 910/20180/23, не підлягають повторному доказуванню у правовідносинах між цими особами при розгляді даної справи. Висновок відповідача про те, що «землі, які знаходяться у користуванні національних природних парків, завжди знаходяться у державній, а не комунальній чи приватній власності» також є помилковим та суперечить закону. Так, частиною 3 статті 20 Закону України «Про природно-заповідний фонду України» передбачено, що до складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів. Частиною 5 статті 53 вказаного Закону «Про природно-заповідний фонду України» встановлено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання. Указом Президента України № 794/2007 від 27 серпня 2007 року «Про створення Національного природного парку «Голосіївський» площу земель вказаного парку установлено за рахунок: 1) земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» та надаються в постійне користування парку; 2) земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів (до числа яких увійшли: ККО «Київзеленбуд»), КПУЗН Голосіївського району міста Києва, Інститут зоології імені І.І.Шмальгаузена НАН України, Національний аграрний університет). Таким чином, до складу земель НПП «Голосіївський» входять земельні ділянки різних форм власності, що цілком відповідає вимогам чинного законодавства України. Київською міською радою в постійне користування НПП «Голосіївський» надано земельні ділянки саме комунальної власності, що підтверджується змістом рішення цієї ради № 69/7406 від 26 січня 2012 року. За змістом ст. 9 ЗК України розпорядження землями територіальної громади міста Києва належить виключно до повноважень Київської міської ради. Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 13 Конституції України). Єдиним законним власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 є територіальна громада міста Києва від імені та в інтересах якої права суб`єкта комунальної власності здійснює Київська міська рада, що повністю відповідає приписам ч. 5 ст. 16 та ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Реалізація правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі спірною земельною ділянкою, належить органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Київська міська рада. Оскільки єдиним законним власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:304:0007 є територіальна громада столиці в особі Київської міської ради, тому саме вказаний орган є належним позивачем у вказаному спорі. Доводи відповідача в частині того, що земельна ділянка площею 13,79 га, на якій побудовано будинок відповідача, рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 69/7406 включена до земельної ділянки № 1 та не включена до земель парку Указом Президента № 794, та, відповідно належить до земель рекреаційного призначення, є необґрунтованими з огляду на таке. Додатково суд враховує, що в ході розгляду справи № 910/20180/23 за позовом ОК "Садово-дачне товариство «Гайок-МІ» до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування пункти 2, 3 рішення Київської міськради «Про надання земельних ділянок Національному природному парку «Голосіївський» для експлуатації та обслуговування Національного природного парку «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва» від 26 січня 2012 року №69/7406 в частині затвердження відведення та надання в постійне користування земельної ділянки урочища «Гайок» орієнтовною площею 3,85 га, яка є частиною земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 723,69 га, зареєстрованої 30 грудня 2016 року у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 8000000000:79:304:0007, судами встановлено відсутність доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала у власності чи законному користуванні Кооперативу (його членів) чи того, що уповноваженими органами приймалися рішення про передачу цієї ділянки на його користь (його членів) (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року). Також, як визначено ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 44 Земельного кодексу України, ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України. Приписи статей 53 та 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» не містять вимоги щодо визначення в Указі Президента України переліку та меж земельних ділянок, що включаються до земель Парку. Натомість, ч. 1 ст. 53 вказаного закону передбачає, що рішення про створення, зокрема, національних природних парків, приймаються Президентом України. В даному конкретному випадку Указом Президента України № 794/2007 від 27 серпня 2007 року постановлено створити на території міста Києва Національний природний парк «Голосіївський». Порядок відведення земельних ділянок, зокрема, національним природним паркам, визначається Земельним Кодексом України (ч. 4 ст. 53 Закону «Про природно-заповідний фонд України» в редакції станом на серпень 2007 року та ч. 5 ст. 53 вказаного закону в редакції на час розгляду справи). Згідно з ч. 1 ст. 123 ЗК України (в редакції станом на 26 січня 2012 року) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Саме при розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок Парку (у тому числі спірної земельної ділянки) визначались їх межі, що відповідає приписам Земельного кодексу України. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Національному природному парку «Голосіївський» для експлуатації та обслуговування Національного природного парку «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва затверджено пунктом 3 рішення Київської міської ради № 69/7406 від 26 січня 2012 року. Отже, надання Київською міською радою Парку в постійне користування земельної ділянки площею 13,79 га (за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування), не суперечить ні змісту Указу Президента, ні чинному на той час земельному законодавству та законодавству про природно-заповідний фонд. Таким чином, доводи відповідача про належність земельної ділянки, на якій побудовано його будинок, до земель рекреаційного призначення є помилковими. З моменту створення у 2007 році НПП «Голосіївський» його територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта - національного природного парку. Європейський суд з прав людини, неодноразово вказував про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Європейський суд з прав людини також вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] знести об`єкт самочинного будівництва є обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково (одна позовна вимога немайнового характеру), відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з відповідача на користь Київської міської прокуратури судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial