Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

09 січня 2026 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав разом з спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] на час відкриття спадщини.. Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 03.09.2024 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис №470. До моменту смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: : [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.1995 року; 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: : [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.1995 року. В вересні 2025 року заявник звернувся до Приватного нотаріуса Роздільнянського районного округу А.Й.Іванової із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку зі значним пропуском строку та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. У зв`язку із цим, для реалізації своїх спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , заявник вимушений звернутись до суду із даною заявою. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 цієї постанови роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За приписами чч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). При цьому, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. З матеріалів цивільної справи встановлено, до моменту смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки Старости Кучурганського старостинського округу Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області А.Левицького №193 від 15.08.2025 року [PERSON] , [INFO] проживав в [ADDRESS] разом з матір`ю, [PERSON] до дня її смерті, тобто [INFO] , без реєстрації за вказаною адресою. Крім того, факт проживання заявника разом з матір`ю, [PERSON] до дня її смерті, тобто 29.08.2024 року підтверджується заявами сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З інформаційної довідки № 82907603 від 15.10.2025 року зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) суд установив, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась Таким чином, суд доходить обґрунтованого переконання про наявність достатніх підстав вважати доведеним факт постійного проживання [PERSON] , разом із [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] , на час відкриття спадщини.

Outcome: approved