Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

13 січня 2026 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 21 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі АТ «Альфа Банк») та [PERSON] укладена угода про надання кредиту № 501238154, згідно з умовами якої Банк надав відповідачці кредит в розмірі 30000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,99 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 48 місяців. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов договору у неї станом на 20 вересня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 45817,09 гривень, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. 12 лютого 2026 року представниця відповідачки подала до суду відзив на позов, в якому, не заперечуючи факту укладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів, посилалась на те, що позивач не надав суду акцепт і тарифи, які є невід`ємною частиною договору та які розміщені на сайті банку www.alfabank.ua, умови договору про обов`язкову щомісячну плату за розрахунково-касове обслуговування суперечать положенням статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними. Вказувала, що відповідачка сплатила за розрахунково-касове обслуговування 2912,63 гривень, які повинні бути зараховані в тіло кредиту. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 45-51). У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 39, 41), 03 лютого 2026 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а. с. 42). Відповідачка та її представниця у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 40), про причини неявки суд не повідомляли, клопотань не подавали. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що 21 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до АТ «Альфа Банк» з офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501238154, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в якій остання просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт у розмірі 30 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 21,99 % річних на строк 48 місяців (а. с. 5). Також сторони договору узгодили умови обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії: кредитний ліміт у розмірі 200 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 26 % річних. Строк дії кредитної картки 3 роки з моменту випуску. Обов`язковий мінімальний платіж 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень, а також право банку на договірне списання. Пунктом 1 Договору передбачено послуги за розрахунково-касове обслуговування: а) за надання кредиту в розмірі 0% від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту 2,4% від суми кредиту. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно тарифів банку, які є невід`ємною частиною договору. Підписавши оферту відповідачка підтвердила, що акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501238154 отримала в день складання оферти 21 лютого 2020 року (а. с. 5). Банк, надавши відповідачці кошти, свої зобов`язання за договором виконав. Отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 16-21). Наведені обставини свідчать про те, що між первісним кредитором та відповідачкою у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторони кредитного договору досягнули згоди відносно всіх його істотних умов. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та АТ «АЛЬФА БАНК» укладений договір факторингу № 3 (а. с. 9-13). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «АЛЬФА БАНК» за плату, а АТ «АЛЬФА БАНК» відступає ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуває належне АТ «АЛЬФА БАНК» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведений в Додатку №1-1 до Договору. Уповноважені представники АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників 20 вересня 2021 року (а. с. 14). Зобов`язання по оплаті договору факторингу фактором повністю виконані (а. с. 14 на звороті). З витягу з додатку до договору факторингу № 3 видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 501238154 від 21 лютого 2020 року становить 45817,09 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту на суму 27949,88 гривень та заборгованості за процентами на суму 17867,21 гривень (а. с. 15). Аналіз наведених вище норм матеріального права та обставин справи в їх сукупності дає достатні підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідачки за вказаним вище кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі кредитний договір, укладений між відповідачкою та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем, в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 45817,09 гривень. Відповідно до додатку до договору факторингу № 3 позивач набув право вимоги на заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 501238154 від 21 лютого 2020 року становить 45817,09 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту на суму 27949,88 гривень та заборгованості за процентами на суму 17867,21 гривень (а. с. 15). Відомості про розмір заборгованості відповідачки по сплаті комісії та штрафних санкцій у вказаному додатку відсутні, у зв`язку з чим позивач не набув права вимоги на такі складові. Розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 17867,21 гривень позивач суду не надав. Згідно з розрахунком первісного кредитора станом на 20 вересня 2021 року заборгованість відповідачки по тілу кредиту становить 27949,88 гривень, а по сплаті процентів за користування кредитом 7123,07 гривень (а. с. 22). Враховуючи, що відповідачка фактично отримала та використовувала кошти, перераховані АТ «АЛЬФА БАНК» на кредитну картку, що й було предметом укладеного Договору, але не повернула їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, що нею фактично отримана і на час розгляду цієї справи не повернута, у розмірі 27949,88 гривень є підставними і підлягають до задоволення. Водночас позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягають до часткового задоволення та з відповідачки відповідно до розрахунку первісного кредитора, який є детальним, відповідає умовам кредитного договору, здійснений на підставі процентної ставки 21,99 % річних та з урахуванням зроблених відповідачкою оплат, слід стягнути 7123,07 гривень процентів. Посилання представниці відповідачки на відсутність у справі акцепту та Тарифів банку не є підставою для висновку про невиконання умов договору первісним кредитором, оскільки в оферті міститься фізичний підпис позичальниці, що свідчить про отримання нею всієї інформації про умови кредитування, та про те, що акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501238154, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 21 лютого 2020 року позичальниця отримала 21 лютого 2020 року. Посилаючись на відсутність акцепту в матеріалах справи, відповідачка та її представниця не надали його суду, хоча мали таку можливість, оскільки володіють ним, клопотання про витребування такого доказу не подавали. Щодо тверджень представниці відповідачки про нікчемність встановленої у кредитному договорі умови про сплату щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту і необхідність зарахування сплачених відповідачкою коштів у розмірі 2912,63 гривень у рахунок погашення тіла кредиту, то суд до уваги їх не бере з огляду на таке. Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У пункті 1 Оферти зазначено, що під час користування кредитом позивачка просить надати послуги з розрахунково-касового обслуговування: а) за надання кредиту в розмірі 0% від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту 2,4% від суми кредиту. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно тарифів банку (а. с. 5). Виходячи із суми кредиту, розмір щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування становить 720 гривень (30 000 грн * 2,4 % = 720 грн). Такий же ж розмір комісії визначений у Графіку платежів до кредитного договору, що підписаний відповідачкою (а. с. 5 на звороті). Представниця відповідачки у відзиві на позов просила вцілому відмовити у задоволенні позову, проте не надала будь-яких належних і достатніх доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою взятих на себе за кредитним договором зобов`язань у повному обсязі. За таких обставин справи та враховуючи, що відповідачка фактично отримала кредитні кошти та використовувала їх, що й було предметом укладеного між первісним кредитором та відповідачкою договору, проте порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів, то суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми заборгованості за кредитним договором є підставними і підлягають до часткового задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 9200 гривень позивач надав договір про надання правової допомоги № 03-07/2024 від 03 липня 2024 року, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 02 червня 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9438/10 від 18 вересня 2020 року та платіжну інструкцію № 2708 від 10 червня 2025 року (а. с. 23-24, 25, 27). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідачка та її представниця відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляли, співмірності цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам не спростовували. Відповідачка жодних доказів на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, попередній орієнтовний розрахунок яких зазначений у відзиві на позов, суду не надала. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений частково (76,55 %), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2547 гривень 58 копійок (3328 грн * 76,55 % = 2547,58 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7042 гривні 60 копійок (9200 грн * 76,55 % = 7042,60 грн). На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial