Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

позов зареєстрований судом 01.10.2025 року і мотивований тим, що 17.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , ідентифікованим у встановленому законом порядку, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», укладено кредитний договір № 71597844, за умовами якого відповідач на картку [NUMBER] отримав кредит в сумі 4 000 грн. на строк 14 днів (з 17.03.2025 по 30.03.2025) із фіксованою процентною ставкою 0, 285%, яка нараховується щоденно, на залишок заборгованості за тілом кредиту, із сплатою комісії, пов`язаної з наданням кредиту 10% від суми кредиту 400 грн., що нарахована та облікована в день надання кредиту. Сторонами погоджено нарахування пені за понадстрокове користування позикою. 29.04.2025 року за ініціативою відповідача було укладено додаткову угоду № 14820412 до договору № 71597844, за умовами якої сторони домовились про реструктуризацію заборгованості позичальника 9 359,60 грн. на 180 днів, визначили графік погашення заборгованості. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач отримав та використав кредитні кошти, але не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання і не погасив борг. 16.09.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали договір факторингу № 16/09/25, за умовами якого та реєстру прав вимоги від 18.09.2025 року, позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, зокрема, до відповідача за договором № 71597844 від 17.03.2025 року. З урахуванням здійснених відповідачем погашень заборгованості в сумі 1 337,06 грн., заборгованість відповідача за договором кредиту становить 11 222, 54 грн. Вказана сума складається з: 4 000 заборгованості за основною сумою боргу, 159,60 грн. заборгованості за процентами, 400 грн. заборгованості за комісією, 6 662,94 грн. заборгованості за пенею/неустойкою. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Деал Фінанс Груп» просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 71597844 в розмірі 11 222, 54 грн. та судові витрати: судовий збір 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу 4 500 грн. 10.10.2025 року відкрите спрощене провадження у справі. Представник позивача Ткаченко Ю.О. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином, відзиву на позов, заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження чи про відкладення розгляду справи суду не надавав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 17.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , ідентифікованим у встановленому законом порядку, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», укладено кредитний договір № 71597844, за умовами якого відповідач на картку [NUMBER] отримав кредит в сумі 4 000 грн. (п.2.2.1) на строк 14 днів (з 17.03.2025 по 30.03.2025 п.2.2.4) із фіксованою процентною ставкою 0, 285% (п.2.2.3), яка нараховується щоденно, на залишок заборгованості за тілом кредиту, умовами нарахування процентів п.2.3, п.2.5, п. 6.1), із сплатою комісії, пов`язаної з наданням кредиту 10% від суми кредиту 400 грн., що нарахована та облікована в день надання кредиту (п.2.2.4, 6.2). Договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 15528. Сторонами погоджено загальні витрати за споживчим кредитом за весь строк дії договору 559, 60 грн. (п.2.3), нарахування та сплата неустойки (п.6.7.1) за понадстрокове користування позикою. Отримання [PERSON] на підставі кредитного договору № 71597844 від 17.03.2025 року на картку [NUMBER] кредитних коштів - 4 000 грн. підтверджено довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес». 29.04.2025 року за ініціативою відповідача було укладено додаткову угоду № 14820412 до договору № 71597844, за умовами якої сторони домовились про реструктуризацію заборгованості позичальника 9 359,60 грн. на 180 днів, визначили графік погашення заборгованості, що складається з 5 платежів, з 17.03.2025 року по 26.10.2025 року. Додаткова угода підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором 20442. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач отримав та використав кредитні кошти, але не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання і не погасив борг. 16.09.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ДеалФінанс Груп» уклали договір факторингу № 16/09/25, за умовами якого та реєстру прав вимоги від 18.09.2025 року, позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, зокрема, до відповідача за договором № 71597844 від 17.03.2025 року З урахуванням здійснених відповідачем погашень заборгованості в сумі 1 337, 06 грн., згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за договором кредиту становить 11 222, 54 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує у вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 17.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] кредитного договору № 71597844 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 4 000, 00 грн. В зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 17.03.2025 року права позивача порушені і підлягають захисту. Так, останній платіж за договором згідно графіка платежів мав бути здійснений відповідачем 26.10.2025 року, однак, відповідач не сплатив кредитну заборгованість в повному обсязі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 71597844 від 17.03.2025 року, з урахуванням здійснених відповідачем погашень заборгованості в сумі 1 337, 06 грн., заборгованість відповідача становить 11 222, 54 грн. Вказана сума складається з: 4 000 заборгованості за основною сумою боргу, 159,60 грн. заборгованості за процентами, 400 грн. заборгованості за комісією, 6 662,94 грн. заборгованості за пенею/неустойкою. Разом з тим, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 4 559, 60 грн., що складається із: 4 000 заборгованості за основною сумою боргу, 159, 60 грн. заборгованості за процентами, 400 грн. заборгованості за комісією. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією в сумі 400 грн., суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Комісія в сумі 400 грн., пов`язана з наданням кредиту, була погоджена з відповідачем при укладенні договору від 17.03.2025 року, нарахована кредитором та облікована в день видачі кредиту, вказана у кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту тощо, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення неустойки в сумі 6 662,94 грн., оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Сплата судового збору (із застосуванням коеф. 0, 8) 2 422,40 грн. підтверджена платіжною інструкцією від 29.09.2025 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (40, 63 %) в сумі 948, 22 грн. Правнича допомога позивачу у даній справі була надана адвокатом Ткаченко Ю.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 22.08.2025 року, витягу з акту від 22.09.2025 року, за яким вартість правничої допомоги у даній справі становить 4 500 грн. та складається, зокрема, з вивчення наявних документів, їх аналізу, визначення правової позиції, аналізу судової практики, формування позовної заяви по малозначних справах 500 грн., судового супроводу справи в суді першої інстанції, підготовка/складання позовної заяви, направлення/подача боржнику у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі 4 000 грн. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, тривалість і складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, предмет позовних вимог та значення справи для сторін, враховуючи ціну позову і співмірність гонорару із складністю справи та ціною позову, а також те, що справа була розглянута у відсутності представника позивача на підставі його заяви, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу розмірі 3 000 грн.

Outcome: approved