Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] з 2008 року по день смерті останнього - [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є онукою [PERSON] , який з моменту реєстрації шлюбу з [PERSON] , яка є бабусею заявниці, а саме з 2008 року проживав разом з заявницею та його сім`єю за адресою: [ADDRESS] та до його смерті - [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів належне йому на праві власності майно [PERSON] та її рідному брату [PERSON] у рівних частках. 20 серпня 2025 року бабуся заявниці [PERSON] склала нотаріальну заяву про відмову від прийняття спадщини, а 05 вересня 2025 року [PERSON] склав нотаріально завірену заяву про відмову від прийняття спадщини, у зв`язку з чим єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] залишилась заявниця. 24 вересня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що заявницею не подано заяву на прийняття спадщини у встановлені законом строки. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2025 року заяву передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року відкрито провадження у справи, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого провадження на 22 січня 2026 року, залучено до участі у справі як заінтересовану особу до участі у справі Київську міську раду та викликано в судове засідання свідків. 22 січня 2026 року від [PERSON] та від [PERSON] надійшли заява про розгляд справи без їх участі. 22 січня 2026 року від Київської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких КМР просила залишити заяву без розгляду. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року залучено до участі у справі як заінтересовану особу Рокитнянську селищну раду, відкладено судове засідання на 13 лютого 2026 року. 11 лютого 2026 року від Рокитнянської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі. У судовому засіданні представник заявниці підтримала заяву та просила її задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , 21 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 13 січня 2016 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті заповів в рівних частинах кожному: [PERSON] та [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, площею 3,3018 га, кадастровий номер 3223783500:04:007:0003, що розташована на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області та належний йому на праві приватної власності житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3223783501:01:010:0042, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Заповіт засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Босою Ю.П. та зареєстровано в реєстрі за № 6. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №779592 від 22 грудня 2009 року, [PERSON] на підставі рішення Насташівської сільської ради від 19 березня 2009 року (29 сесія V скликання рішення № 779) є власником земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010995301436. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №201558 від 18 березня 2009 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 вересня 2007 року № 4120 є власником земельної ділянки площею 3,3018 га у межах згідно з планом, яка розташована Насташівській сільській раді, цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010934700021. Я слідує з довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 21 лютого 2020 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 жовтня 2023 року. 20 серпня 2025 року [PERSON] складено нотаріальну заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1972. 20 серпня 2025 року [PERSON] склала нотаріальну заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. та зареєстрована в реєстрі за № 1970. 05 вересня 2025 року [PERSON] склав нотаріальну заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2511. 24 вересня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. відмовила у заведенні спадкової справи з тих підстав того, що реєстрація місця проживання [PERSON] та [PERSON] відрізняється, а також пропущено строк для прийняття спадщини. Допитана як свідок [PERSON] повідомила, що вона є рідною тіткою заявниці, вказала, що [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] з 26 грудня 1994 року ще до одруження з [PERSON] і до своєї смерті. Після народження у 2005 році [PERSON] водив її у садок, а потім до школи у менші класи, поки вона не підросла. Помер у будинку в якому жив, тобто у будинку [ADDRESS] . Свідок підтвердила, що у цьому домоволодінні проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На повір`ї знаходилося 2 будинки, один з яких допомагав будувати сестрі свідка [PERSON] . [PERSON] будучи допитаною як свідок зазначила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] та повідомила, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] у її будинку 28 років, любив [PERSON] , водив її до садочку та школи. Всі разом вони проживали у [ADDRESS] до його смерті. Будинок великий, всі мали окремі кімнати. Про інших родичів [PERSON] ій не відомо. Як слідує з акту проживання особи складеного Громадською організацією «Київ - Європейська столиця» від 03 вересня 2025 року за адресою: [ADDRESS] з 2008 по 2023 рік проживали: [PERSON] ,1951 року народження, [PERSON] , 1948 року народження, [PERSON] , 1976 року народження, [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] 1996 року народження, акт складено за підписом сусідів - [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, відповідно до довідки-характеристики, виданої Закладом дошкільної освіти (Ясла-садок) № 792 Дарницького району м. Києва від 04 лютого 2026 року [PERSON] , відвідувала вказаний заклад дошкільної освіти з 01 вересня 2007 року по 31 серпня 2011 року. В заклад [PERSON] приводили батьки: мама [PERSON] , тато [PERSON] , дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] . [PERSON] з садочка найчастіше дідусь [PERSON] . Батьківські збори та свята в садочку відвідували найчастіше мама та дідусь. Заявник [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на дату виникнення правовідносин) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Будучи спадкоємцем за заповітом, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї. Суд зауважує, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не є підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем, який був її дідусем, на час відкриття спадщини. За приписами статті 1268 ЦК підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки дані обставини підтверджуються письмовими доказами та показаннями свідків. Факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті підтверджується доказами, доданими до заяви. Враховуючи викладене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що заявник довела факт її постійного проживання із своїм дідом [PERSON] на час його смерті, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved