Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У жовтні 2025 року представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" Усенко М.І. звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя через систему "Електронний суд" з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові представник позивач зазначив, що 28 серпня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 965808, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2900,00 грн., на умовах визначених кредитним договором, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідно до умов договору споживач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Відповідно до положень кредитного договору - укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений у цьому Договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки. Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" вимушене звернутись до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 16808,36 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 2899,94 грн., заборгованість за процентами - 13908,42 грн. 21 червня 2024 між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" було укладено договір факторингу № 21062024, відповідно до умов якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", включно і до [PERSON] за кредитним договором № 965808 від 28.08.2023. Враховуючи вищезазначене представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" заборгованість за кредитним договором в сумі 16808,36 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та 8000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2025 цивільну справу № 332/5818/25 передано до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за підсудністю (а.с. 38). Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.12.2025 цивільну справу № 332/5818/25 передано до Великобагачанського районного суду Полтавської області за підсудністю (а.с. 45-46). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 цивільну справу № 332/5818/25 передано на розгляд судді Ячалу Юрію Івановичу (а.с. 54). Ухвалою суду від 08.01.2026 по справі відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 57). 04 лютого 2026 представником відповідача [PERSON] адвокатом Тисячник Р.Р. через систему "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву відповідно до якого, представник відповідача зазначила, що в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 332/5818/25 за позовом ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 965808 від 28.08.2023. Ухвалою Кропивницького районного суду Кіровоградської області скасоване заочне рішення по справі та призначено справу до розгляду. Відповідач, не отримувала жодних належних повідомлень про відступлення права вимоги з доданими доказами переходу прав. Вважає, що позивачем не доведено набуття права вимоги саме до відповідача, а не якихось сторонніх осіб, оскільки з наданих ним витягів і не повних копій документів не можна достовірно встановити набуття права вимоги саме за вказаним ним договором. Ним надані лише витяги з додатків до договору факторингу з первісним кредитором без повних текстів реєстру боржників, має місце прострочення кредитора. У позовній заяві та доданій "Довідці про ідентифікацію" зазначено, що договір нібито підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Х897, надісланого на номер телефону [NUMBER] . Проте позивач не надав жодних об`єктивних доказів, що цей ідентифікатор було дійсно надіслано на номер телефону, який належить саме [PERSON] , та що саме вона ввела цей код для підписання договору. Довідка про ідентифікацію, не може вважатися належним та допустимим доказом волевиявлення відповідача. Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, а довідка про ідентифікацію є внутрішнім документом позивача, тому жодним чином не підтверджує проходження ідентифікації та підписання кредитного договору. Позивач стверджує, що на виконання умов кредитного договору № 965808 від 28.08.2023 первісним кредитором було надано відповідачу кошти в сумі 2900,00 грн. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів саме на рахунок відповідача. Відповідач категорично заперечує проти доведеності і перерахування коштів. Тобто, навіть якби, відповідач і підписав такий договір, то сам факт підписання кредитного договору сторонами не є фактом надання коштів за таким договором. Підписання такого договору є лише правовою підставою для надання коштів. Факт отримання коштів позичальником має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі докази, які підтверджують факт отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, момент їх видачі, спосіб видачі, період часу протягом якого та в якій частці здійснювалася виплата коштів відповідачу, рух коштів по рахунку. Навіть якщо припустити наявність договірних відносин, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є необґрунтованим. Тіло кредиту становить 2900,00 грн., в той час як нараховані відсотки становлять 13908,42 грн., що у 4,8 рази перевищує суму позики. Такий розмір відсотків є несправедливим, не відповідає принципам розумності та добросовісності і порушує права споживача. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Вважають, що сума є завищеною, необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи. Справа є типовою, позовна заява є шаблонною, підготовка таких документів не потребує значних витрат часу кваліфікованого адвоката. Вважають, що позивачем не обґрунтовано підстав для задоволення позову належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог (а.с. 82-87). В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 76). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 67, 99), клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 104), клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала, подала відзив на позовну заяву в інтересах відповідача, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 82-87). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.08.2023 року між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та [PERSON] укладено договір № 965808 про надання споживчого кредиту по продукту "NewShort", відповідно до умов якого ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" надало відповідачеві кредит в розмірі 2900,00 грн., строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Договором передбачений порядок нарахування та сплати відсотків. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] (а.с. 15-20). На виконання вимог ухвали суду від 08.01.2026, АТ "А-БАНК" листом за № 20.1.0.0.0/7-20260121/0202 від 29.01.2026 повідомлено, що на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] (а.с. 80-81). Відповідачу [PERSON] 28.08.2023 року було надано одноразовий ідентифікатор для підписання договору - Х897, який було відправлено на номер телефону [NUMBER] (а.с. 22). Також відповідач підписала Додаток № 1 до вищевказаного договору, а саме Графік платежів за договором (а.с. 20). Відповідно до розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви, за договором № 965808 від 28.08.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 21.06.2024 вбачається, що ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" нарахував відповідачу заборгованість, яка становить 16808,36 грн. та складається з наступного: 2900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13908,42 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 23-25). Відповідно до листа ТОВ "ПЕЙТЕК" від 30.09.2025 за вих. № 20250930-6025, повідомляється, що ними та ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 2022-05-03, відповідно до якого, на картковий рахунок відповідача 28.08.2023 09:59:32, перераховані кредитні кошти в сумі 2900,00 грн., зарахування на картку [NUMBER] (а.с. 22). Всупереч умов договору про надання фінансового кредиту відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 21 червня 2024 між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" і ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" укладено Договір Факторингу № 21062024, відповідно до умов якого ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" відступило свої права вимоги, а ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" набуло право вимоги за договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", визначеними в реєстрі боржників (а.с. 26-28). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024, [PERSON] перед ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 965808 у розмірі 16808,36 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу складає 2900,00 грн.; заборгованість за відсотками - 13908,42 грн. (а.с. 28). Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 21.06.2024 до Договору факторингу від 21.06.2024 № 21062024 підтверджується, що ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" прийняло від ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", Реєстр боржників кількістю 9817, після чого з урахуванням договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024, від клієнта до фактора перейшли права вимоги щодо заборгованостей до боржників (а.с. 28). 21 червня 2024 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" проведено оплату грошової вимоги за договором факторингу № 21062024, що підтверджується платіжною інструкцією № 3392 (а.с. 29). 16 жовтня 2025 року за № 23686499, відповідачу [PERSON] надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості. Надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язання. Позивач надіслав поштовим відправленням лист за адресою, вказаною відповідачем в кредитному договорі (а.с. 29). Однак, відповідач не виконав умови кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до ч. 1 ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625, ст. 1048 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ст. 1048 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Отже, суд приходить до висновку, що підписавши вище зазначений договір за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови, що свідчить про волю відповідача на укладення такого договору. Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідача до суду не надано. З огляду на викладене, вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 965808 про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort", у розмірі 16808,36 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2900,00 грн., заборгованості за відсотками по кредиту в розмірі 13908,42 грн., необхідно задовольнити. Щодо посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Тисячник Р.Р. у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 04.02.2026 на те, що в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 332/5818/25 за позовною заявою ТОВ "ФК"Кредит-Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 965808 від 28.08.2023, то суд зазначає, що стороною відповідача не надано до суду відповідних підтверджуючих документів про те, що в провадженні вищезазначеного суду дійсно перебуває ідентична справа тій, яка розглядається на даний час судом, з тим самим предметом спору і з тих же підстав. Щодо твердження сторони відповідача про те, що між первісним кредитором та відповідачем [PERSON] не укладався договір про надання споживчого кредиту, так як позивачем не надано жодних об`єктивних доказів, що одноразовий ідентифікатор було надіслано саме на номер телефону відповідача і саме вона ввела його для підписання договору, то суд не приймає дану позицію сторони відповідача, так як матеріалами справи підтверджено те, що на картковий рахунок відповідача перерахована сума кредитних коштів у відповідному розмірі. Щодо позиції сторони відповідача про те, що відповідач [PERSON] не отримувала кредитних коштів на свій рахунок від первісного кредитора в розмірі 2900,00 грн. на підставі укладеного договору № 965808 від 28.08.2023, то суд зазначає, що відповідно до інформації АТ "А-БАНК", яка приєднана до матеріалів справи на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] (а.с. 80-81) та відповідно ТОВ "ПЕЙТЕК" 28.08.2023 09:59:32, перераховані кредитні кошти в сумі 2900,00 грн., на вищезазначену картку (а.с. 22), даний номер картки зазначено також у п. 2.1 Договору про надання споживчого кредиту (а.с. 16). Щодо посилання представника відповідача - адвоката Тисячник Р.Р. у відзиві на позовну заяву на те, що якщо припустити наявність договірних відносин, то відповідач вважає позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами необгрунтованими, в зв`язку з тим, що розмір стягуваних відсотків у 4,8 рази перевищує суму основного боргу за договорами, то суду зауважує наступне. Відповідач [PERSON] виявила свою волю для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отже була ознайомлена з усіма правами та обов`язками в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. Отже, дані для укладення договорів в електронному вигляді вносяться шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства позичальником особисто. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Відповідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 30), акт № 681 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 08.10.2025, за змістом якого сторони погодили, що сума витрат, за надання послуг по справі становить 8000,00 грн. (а.с. 31), детальний опис наданих послуг до акту № 681 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 31). За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат. На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними, а їх розмір належно обґрунтований стороною позивача, проте виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, складність та категорію справи, клопотання відповідача викладені у відзиві про зменшення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 5000,00 гривень, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7422,40 грн. понесених судових витрат (2422,40 грн. сплачений судовий збір + 5000,00 грн. правнича допомога).

Outcome: approved