Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Короткий виклад обставин у процесуальних заявах по суті. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 1,8971 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Голубівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. Дану земельну ділянку померла [PERSON] набула в постійне користування,будучи працівником соціальної сфери села, на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Пізніше за розпорядженням Новомосковської районної державної адміністрації № 709 від 08 серпня 2002 року «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у приватну власність та видачу державних актів на право приватної власності на землю», за списками громадян [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства і прийнято рішення про видачу громадянам державних актів на право власності на землю. Однак, при зверненні громадян до сільської ради для передачі їм у власність земельних ділянок, у зв`язку із змінами, внесеними до земельного законодавства державні акти на право власності на землі не виготовлялись. За вказаних причин державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Голубівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, мати позивачки не отримала. Нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме: державного акту на право власності на земельну ділянку, тому її права мають бути захищені в судовому порядку шляхом визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, який є ефективним способом захисту прав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 січня 2026 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, повторно в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, а тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 11 червня 2009 року, виданим виконкомом Голубівської сільської ради. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 1,8971 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Голубівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. Згідно заповіту від 13 лютого 2007 року [PERSON] , на випадок своєї смерті земельну ділянку, площею 1,8971 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на землях Голубівської сільської ради,- заповіла позивачці по справі. У передбачений законом шести місячний строк позивачка, як спадкоємиця за заповітом, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, оформити свої спадкові права на земельну ділянку не має можливості по наступній причині. Мати позивачки була працівником соціальної сфери. Згідно рішення 11 сесії 23 скликання Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 29 лютого 2000 року із земель резервного фонду працівникам соціальної сфери села Миролюбівка (Видвиженець) Новомосковського району Дніпропетровської області було надано земельні ділянки в постійне користування. Згідно протоколу до вказаного рішення [PERSON] , яка значиться під номером 115, була надана в постійне користування з резервного фонду земельна ділянка площею 1,93 га. Також на підставі рішення сесії була розроблена землевпорядна документація по передачі земельних ділянок працівникам соціальної сфери Голубівської сільської ради (поле № 3) для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі земельної ділянки [PERSON] . Після цього, [PERSON] отримала державний акт про право постійного користування землею серії ДП НВ010397 від 30 серпня 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10397. З розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 709 від 08 серпня 2002 року «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у приватну власність та видачу державних актів на право приватної власності на землю», вбачається, що за списками громадянці [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства. Пунктом 2 вказаного розпорядження прийнято рішення про видачу громадянам державних актів на право власності на землю. Державний акт на право власності на дану земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 709 від 08 серпня 2002 року мати позивачки до часу смерті не отримала. Постановою державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 29 липня 2011 року відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстровану за [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на землю. Інших спадкоємців на майно померлої матері ні за законом, ні за заповітом не має. Також не встановлено осіб, які б мали право на обов`язкову частку в майні померлої. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першої статті 1216 ЦК України регламентовано, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. При спадкуванні по заповіту, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Частиною 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до матеріалів справи [PERSON] за списками передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі 1,90 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду працівникам соціальної сфери і прийнято рішення про видачу їй державного акту на право власності на дану земельну ділянку, тому слід вважати, що після складання заповіту на користь [PERSON] остання набула в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства виробництва площею 1,90 га, а право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на цю земельну ділянку. Крім того, з метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності земельної ділянки за позивачкою [PERSON] ,та належного користування і оформлення права на спірну земельну ділянку,існують підстави для скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою. Тобто, позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області надану у постійне користування та зареєстрованою за [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування землею виданого громадянину України, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10397 від 30 серпня 2001 року, є належним способом захисту, тому в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved