Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

До Калинівського районного суду Вінницької області 24.11.2025 надійшла позовна заява [PERSON] , подана від її імені та в її інтересах представником адвокатом Тарасюк Ніною Григорівною, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною 23 років, до 22.11.2030. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] адвокат Тарасюк Н.Г. зазначила, що з [PERSON] (далі відповідач), мати [PERSON] (далі позивач), [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 10.08.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 10.08.2010 відділом ДРАЦСу Калинівського РУЮ Вінницької області. На даний час, до повноліття - до [INFO] , з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти згідно судового наказу Калинівського районного суду від 18.06.2024 (справа №132/1876/24) в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) останнього. На даний час позивач навчається на першому курсі філолого-педагогічного факультету Радомського університету імені Казімежа Пуласького за спеціальністю «Психологія», що підтверджується довідкою № BOS.1/8-027/1/904/2025 від 8.10.2025, виданою заступником декана філолого-педагогічного факультету Радомського університету імені Казімежа Пуласького . В зв`язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як отримувана від матері, з якою остання постійно проживає та зареєстрована, матеріальна допомога, є недостатньою для забезпечення коштами, засобами та предметами необхідними для навчання в Польщі, особистої гігієни та інше. Таким чином, мати позивачки, [PERSON] , виконує передбачений законодавством обов`язок. Так, надавана матір`ю допомога, крім того, використовується і для зняття тимчасового житла в Польщі. Так, крім витрат на одежу та харчування, кошти витрачаються на покупку канцелярських товарів (зошити, ручки, папір та інше), оплату за мобільний інтернет, яким Позивач користується в ході навчання. Відповідач працездатний, так як є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] і інших утриманців не має. Тому, представник позивача вважає, що відповідач [PERSON] має змогу надавати певну матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, яка продовжує навчання. У зв`язку із вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду з позовом щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , уродженця і жителя с. Кашперівка, Козятинського району, Вінницької області, (ІН [NUMBER] ), що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в зв`язку з навчанням у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення двадцяти трьох років - до [INFO] . Ухвалою судді від 28.11.2025 позовну заяву залишено без руху через невідповідність ст. 175 ЦПК України, встановлено позивачу 10-денний строк для усунення її недоліків. Після цього до суду 05.12.2025 надійшла заява представника позивача адвоката Тарасюк Н.Г. про усунення недоліків. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 10.12.2025 у цій справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 13:30 год. 07.01.2026. Цією ухвалою встановлено учасникам справи такі строки для подання заяв по суті справи: відповідачу - для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; відповідачу - для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше 10 днів з дня отримання цієї ухвали; позивачу - для подання відповіді на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву на позов; відповідачу - для подання заперечень на відповідь на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] . У судове засідання, призначене на 07.01.2026, учасники процесу не з`явилися. Позивач [PERSON] 31.12.2025 надіслала на адресу суду заяву із проханням подані позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Справу розглянути без її участі, не заперечувала проти розгляду справи в письмовому провадженні без застосування засобів фіксації судового процесу, та на винесення судом заочного рішення. Залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , також звернулась 31.12.2025 до суду із заявою, у якій зазначила, що вважає позов доньки [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Просить розглянути справу без її участі, не заперечує проти розгляду справи в письмовому провадженні без застосування засобів фіксації судового процесу. До суду 05.01.2026 надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Тарасюк Н.Г. про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Згідно із заявою не заперечувала проти розгляду справи в письмовому провадженні без застосування засобів фіксації судового процесу та проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви за зареєстрованою адресою його проживання: [ADDRESS] . Однак, рекомендоване поштове відправлення з вказаними документами 30.12.2025 повернулося до суду з відміткою АТ «Укрпошта»: «Адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з вказаним вище проведення судового засідання було відкладено на 15:00 год. 28.01.2026. У судове засідання, призначене на 28.01.2026, учасники процесу, повідомлені належним чином, не з`явилися. Зокрема, відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви за зареєстрованою адресою його проживання. Крім того, його виклик здійснювався шляхом публікації оголошень на офіційному сайті Калинівського районного суду Вінницької області. Розписка про отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення повернулась на адресу суду 16.01.2026 із відміткою про особисте вручення 14.01.2026. У зв`язку з неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 09.02.2026 та 26.02.2026. У вказані судові засідання відповідач не з`явився, відомостей про причини його неявки не надходило.Про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його проживання: [ADDRESS] . Розписка про отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою про необхідність явки до суду 09.02.2026 повернулось на адресу із відміткою про особисте вручення 06.02.2026. Рекомендоване поштове відправлення із судовою повісткою на 26.02.2026, повернулося до суду 17.02.2026 із відміткою АТ «Укрпошта»: «Адресат відсутній». Крім того, виклик відповідача здійснювався шляхом публікації оголошень на офіційному сайті Калинівського районного суду Вінницької області. На адресу суду 26.02.2026 від представника позивача [PERSON] адвоката Тарасюк Н.Г. надійшла заява, у якій представник позивача поданий позов підтримала, просила задоволити, розглянути справу в письмовому провадженні без участі позивача та без її участі як представника, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні 26.02.2026 через повторну неявку відповідача, що повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-281 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовано главою 16 Сімейного кодексу України (далі СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, шляхом сплати аліментів (статті 199-201 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Зазначена правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У Сімейному кодексі України закріплено принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак, із системного аналізу вказаних норм випливає, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню такі обставини як потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Одночасно, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на його утримання є правомірною. Разом з тим, на підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Згідно із п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із долученою до позовної заяви довідкою Радомського університету імені Казімежа Пуласького №BOS.1/8-027/1/904/2025 від 08.10.2025 [PERSON] , номер студентського квитка [NUMBER] , у 2025/2026 навчальному році є студенткою 1 курсу, 1 семестру Філолого-педагогічного факультету Радомського університету імені Казімежа Пуласького за спеціальністю «Психологія». Дата початку навчання 01.10.2025, запланована дата завершення навчання 30.09.2030. Будь-яких доказів того, що відповідач є непрацездатним і не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача суду не надано. При цьому, згідно із ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, враховуючи, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) а також те, що розмір призначених аліментів має бути обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для розумного задоволення потреб повнолітньої дочки, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду 24.11.2025, то аліменти мають бути присуджені з дня його звернення до суду з позовом, тобто з 24.11.2025. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач з огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подачу цього позову звільнена від сплати судового збору. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорцій но до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 610/1905/18, від 01 березня 2023 року у справі № 332/81/21 та від 27 березня 2024 року у справі №127/7331/21. З огляду на це, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» у розмірі 605,6 грн (1211,2 грн : 2). Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial