Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Сікорська І.С. звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору на виготовлення №93, укладеного між сторонами по справі 23 червня 2024 року, та про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів: в сумі 2400 євро, що за курсом Національного Банку України станом на 19 квітня 2025 року (47,0043) становить 112810,32 грн.; пеню в розмірі 242764,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., а всього в загальному розмірі 405575,12 грн.. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що за умовами укладеного між сторонами договору на виготовлення №93 від 23 червня 2024 року відповідач [PERSON] , як підрядник, зобовязувалась поставити позивачу [PERSON] , як покупцю, не пізніше 50 робочих днів зазначені в рахунку №93 вироби та здійснити їх монтаж, а саме: вхідні двері TOR М/МДФ, внутрішнє відкривання + кодовий замок і броненакладка - 1 шт., балкон Франциз WDS 76 - 1 шт., внутрішній блок WDS 76 - 1 шт., вікна - 2 шт. та підвіконня - 6 шт.. Згідно рахунку №93 від 23 червня 2024 року позивачем за Договором було сплачено відповідачу грошові кошти за вироби в розмірі 2400,00 євро. Сплачена позивачем сума 104640,00 грн. в тексті Договору вказана як завдаток, але фактично це є сума, сплачена в рахунок виконання договору та оплати повної вартості виробів. Враховуючи не виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором, 24 лютого 2025 року позивачем направлена претензія відповідачу, яка отримана нею 27 лютого 2025 року. Відповідно до п.5.1 Договору у разі порушення підрядником максимальних строків п.3.2 Договору підрядник сплачує покупцю пеню у розмірі 1% від п.1.3 за кожен день прострочки, а тому, враховуючи 232 дні прострочення зобовязання, позивачем нарахована пеня в сумі 242764,80 грн.. Крім того, у звязку з грубим порушення відповідачем вимог законодавства про захист прав споживачів, що виявилося у її відмові поставити вироби або повернути позивачу кошти, а також неможливості позивача проживати у квартирі, де не поставлені двері, вікна та балкон, та неможливості замовити їх в іншому місці через витрачання всіх коштів на проведення оплати за Договором, позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 50000,00 грн.. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі понесені судові витрати, в тому числі і сплачений при подачі позову до суду судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.. В судове засідання по розгляду справи по суті позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сікорська І.С. не зявилась. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ст.ст.14, 128 ЦПК України. Відповідно до поданої 27 лютого 2026 року заяви представник позивача прохала розглянути справу без участі сторони позивача (а.с.106). Відповідач [PERSON] в судове засідання по розгляду справи по суті не зявилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась у порядку, передбаченому ч.8 ст.128 ЦПК України, тому вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а.с.103). Про причини неявки суд не повідомила. Представника для участі у судовому засіданні не направила. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі [PERSON] у встановлений судом строк на подала. Заяв та клопотань, в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду від відповідача по справі на дату проведення судового засідання також не надходило. З огляду на неявку в судове засідання учасників справи, суд відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті в даному судовому засіданні без їх участі. На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.38-39). Ухвалою суду 06 жовтня 2025 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Сікорської І.С. про забезпечення її участі в підготовчому засіданні 08 жовтня 2025 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.63). Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.70). Ухвалою суду від 13 січня 2026 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Сікорської І.С. про забезпечення її участі в судовому засіданні 13 січня 2025 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.95). Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 23 червня 2024 року між відповідачем по справі - фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як підрядником, та позивачем по справі [PERSON] , як покупцем, був укладений договір на виготовлення №93 (далі - Договір), за змістом якого підрядник зобов`язується передати покупцю вироби, зазначені в рахунку №93, на умовах даного Договору (а.с.11). За змістом пунктів 1.2 -1.4 Договору загальна вартість Договору становить 104640,00 грн., де сума, сплачена покупцем, як «задаток» від 50% до70% складає 104640,00 грн., залишок до сплати після передачі виробів покупцю - 0,00 грн.. Підрядник зобов`язується передати вироби покупцю не пізніше 50 робочих днів (пункт 3.2 Договору). Покупець та підрядник узгоджують день передачі виробів покупцю (пункт 4.1 Договору). Підрядник зобов`язаний передати вироби/послуги у відповідності до рахунку та п.2.3 (пункт 4.2 Договору). Під час передачі виробів покупець зобов`язаний особисто перевірити наступне: габаритні розміри, колір, комплектацію, якість тощо... відповідно до рахунку п.2.3 (пункт 4.3 Договору). Відповідно до пункту 4.5 Договору у разі самовивозу виробів із території підрядника покупець зобов`язаний виконати п.4.3 після чого покупець та підрядник складають Акт прийому-передачі. Після складання Акту прийому-передачі покупець зобов`язаний оплатити підряднику суму, зазначену п.1.4. У разі, якщо покупцем була замовлена доставка виробів на адресу, покупець зобов`язаний виконати п.4.3 на власній території. Після чого підписати Акт прийому-передачі. Після підписання Акту прийому-передачі сплатити підряднику сум п.1.4 (пункт 4.6 Договору). Згідно з підписаним сторонами з рахунком №93 від 23 червня 2024 року, виробами, які підрядник зобов`язувався передати покупцю, є: вхідні двері TOR М/МДФ, внутрішнє відкривання + кодовий замок і магнітна броненакладка F 366/78 - 1 шт., балкон Франциз WDS 76, чорний мат. - 1 шт., внутрішній блок WDS 76 А - білий, Б - дуб золотий - 1 шт., вікна А - чорний, Б - дуб золотий - 2 шт. та підвіконня: - 4 шт. (дуб золотий), 2 шт (білий). Сума задатку 2400,00 €, залишок до сплати - 0 (а.с.11 зворот, 105). Відповідно до пункту 5.1 Договору у разі порушення підрядником максимальних строків п.3.2 підрядник сплачує пеню у розмірі 1% від п.1.3 за кожен день прострочки покупцю. Відповідно до пункту 6.2 Договору у разі відмови покупця від послуг підрядника після того, як підрядником були проплачені вироби у постачальників, сума сплачена як задаток п.1.3 не підлягає поверненню та залишається у підрядника. Покупець має право на частину виробів, що дорівнюють вартості внесено задатку, якщо можливо розукомплектувати виріб. Якщо розукомплектувати виріб неможливо, підрядник може відмовити в даному праві покупця. Також підрядник може повернути частину коштів, що внесені як задаток п.1.3 після вирахування всіх збитків, пов`язаних із розірванням даного договору. У випадку виникнення обставин розірвання договору п.6.2 підрядник має право на відшкодування усіх витрат, пов`язаних з розірванням даного договору і вироби, які замовив покупець, підрядник має право реалізувати за зниженою ціною іншим особам (пункт 6.3 Договору). Згідно з пунктом 8.3 Договору із моменту підписання строк дії Договору становить один рік. Через один рік договір автоматично анулюється. 21 лютого 2024 року позивачем була підписана претензія на суму 337760,00 грн., в якій він вимагав від відповідача у термін не пізніше 5 березня 2025 року виконати своє зобов`язання за договором та сплатити суму пені і компенсації моральної шкоди за договором (а.с.12). 24 лютого 2024 року відповідачу [PERSON] було направлене поштове відправлення, отримане нею особисто 27 лютого 2025 року (а.с.13). Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним представником позивача, як учасником судового процесу, щодо наявності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п.п.5, 7 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способами захисту цивільного права та інтересу, крім інших, може бути примусове виконання обовязку в натурі та припинення правовідношення. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч.1 ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч.ч.1, 3 ст.843 ЦК України). За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.2 ст.852 ЦК України). Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково). Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст.854 ЦК України). За змістом ч.4 ст.837 ЦК України наведені загальні положення про підряд застосовуються до окремих видів договору підряду, в тому числі і договору побутового підряду, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Згідно зі ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (ч.1 ст.866 ЦК України). Вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі (ч.ч.1, 2 ст.873 ЦК України). За змістом ч.1 ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. З огляду на викладене судом встановлено, що укладений між сторонами по справі 23 червня 2024 року договір на виготовлення, за своєю правовою природою є договором побутового підряду, на який поширюються загальні положення про підряд, передбачені параграфом 1 Глави 61 ЦК України, та предметом якого є виготовлення виробів, перелік яких наведений в рахунку №93, та які мали бути передані позивачу не пізніше 50-ти днів робочих днів, враховуючи здійснення позивачем оплати їх вартості в повному обсязі у день укладення Договору. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обовязків під час дії договору. Судом встановлено, що строк дії укладеного між сторонами по справі договору №93 від 23 червня 2024 року становить один рік із моменту його підписання. Отже, строк дії Договору закінчився 23 червня 2025 року. Із даним позовом представник позивача звернулась до суду 22 квітня 2025 року, тобто в межах строку дії Договору. Відтак на дату предявлення позову Договір був чинним та підлягав виконанню його сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2023 року у справі №910/8413/21 виснувала щодо недоцільності розірвання договору, який є припиненим (нечинним) саме на час звернення до суду з відповідною вимогою. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] не була спростована обставина особистого укладення нею, як фізичною особою-підприємцем, 23 червня 2024 року договору на виготовлення №93 та її згоди з всіма наведеними в цьому Договорі умовами. Доказів на підтвердження виконання договірного зобов`язання, передбаченого пунктом 4.2 Договору, та передання позивачу [PERSON] визначених в рахунку № [NUMBER] виробів в межах строку, визначеного пунктом 3.2 Договору, зокрема Акту прийому-передачі, відповідачем [PERSON] суду також надано не було. Докази наявності обставин, за яких підрядник не несе відповідальності за невиконання умов Договору, зокрема, у разу якщо неможливість виконання сталося не з його вини, внаслідок випадку чи непереборної сили, в матеріалах цивільної справи відсутні. З огляду на викладене, враховуючи істотність допущеного відповідачем [PERSON] порушення умов Договору щодо передачі позивачу [PERSON] , як покупцю, виробів у визначені цим Договором строки, внаслідок чого він був позбавлений можливості як отримати ці вироби, так і повернути назад сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати їх вартості, суд, беручи до уваги чинність на дату звернення представника позивача до суду договору №93 від 23 червня 2024 року, приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для його розірвання, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 08 січня 2025 року у справі №466/4374/22, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобовязання. У разі припинення зобовязання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню (ч.3 ст.571 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 зазначено, що збитки - це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобовязання було виконано боржником. Чинним законодавством обовязок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий звязок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. З урахуванням викладеного судом встановлено, що позивач виконав умови договору на виготовлення №93 від 23 червня 2024 року, сплативши відповідачу, як підряднику, грошові кошти в сумі 104640,00 грн. повної вартості виробів, зазначених в рахунку №93 від 23 червня 2024 року, що безпосередньо підтверджується змістом пунктів 1.2, 1.3 Договору, а, отже, мав законні очікування на отримання цих виробів у строк, визначений пунктом 3.2 Договору, однак внаслідок невиконання відповідачем умов договору був позбавлений цієї можливості, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] збитків у розмірі 104640,00 грн.. Такий висновок суду узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц, згідно з яким відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу ч.1 ст.22 ЦК України, якою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому суд не погоджується із визначеним представником позивача розміром відшкодування у сумі 2400 € (Євро), що за курсом Національного Банку України станом на 19 квітня 2025 року становить 112810,32 грн. з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч.1 ст.632 ЦК України). Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору на виготовлення №93 від 23 червня 2024 року, загальна вартість Договору становить 104640,00 грн. (пункт 1.2), сума сплачена покупцем як «задаток» - 104640,00 грн. (пункт 1.3), залишок до сплати після передачі виробів покупцю - 0. Отже, узгодженою позивачем та відповідачем сумою грошових коштів, яка відображає ціну договору (вартість виробів і робіт з їх монтажу) та яка підлягала сплаті покупцем на користь підрядника, є саме 104640,00 грн., оскільки будь-який інший еквівалент вартості виробів в іноземній валюті умовами Договору не був передбачений. При цьому зазначена в отриманому позивачем рахунку №93 від 23 червня 2024 року сума 2400 € не може замінювати зміст Договору, як умова, яка визначає ціну договору, з огляду на відсутність будь-яких посилань в укладеному між сторонами договорі на визначення вартості (ціни) виробів та робіт саме в рахунку для їх оплати, а також відсутність в Договорі умови про те, що такий рахунок є невідємною частиною Договору, зокрема, як його додаток. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч.1 ст.843 ЦК України). Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч.3 ст.843 ЦК України). З огляду на системний аналіз зазначених норм законодавства, ціна договору підряду погоджується його сторонами під час укладення договору і зміна ціни допускається лише у разі існування підстав, передбачених умовами договору або законом. З досліджених судом умов Договору встановлено, що сторони (позивач та відповідач) погодили вартість виробів та послуг, зазначених в рахунку №93, виключно в сумі 104640,00 грн.. Погодження сторонами вартості виробів та послуг в сумі, зазначеній в рахунку №93 від 23 червня 2024 року, як 2400 € (Євро), умови Договору не містять. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в сумі 104640,00 грн., що були сплачені позивачем на виконання умов Договору. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 242764,80 грн., суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір установлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України). Як вбачається зі змісту пункту 5.1 Договору, у разі порушення підрядником максимальних строків п.3.2 підрядник сплачує пеню у розмірі 1% від п.1.3 за кожен день прострочки покупцю. Підрядник зобов`язується передати вироби покупцю не пізніше 50 робочих днів (пункт 3.2 Договору). Датою укладення Договору є 23 червня 2024 року. Строк виконання відповідачем договірного зобов`язання щодо передачі позивачу виробів, зазначених в рахунку №93, закінчився 30 серпня 2024 року. Отже, період прострочення відповідача, як підрядника, з урахуванням визначення представником позивача дати його закінчення - 19 квітня 2025 року, становить 232 днів. Розмір пені за один день прострочення складає 1046,40 грн., а за весь період - 242764,80 грн. (1046,40 грн. х 232 днів). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України у разі якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 28 червня 2019 року у справі №761/9584/15. Судова практика щодо зменшення розміру неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, є сталою і послідовно застосовується судами (див. постанова Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №761/47440/17). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України). Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України, суд, враховуючи критерій співмірності розміру неустойки заявленому розміру збитків, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до розміру, що відповідає сумі заборгованості за договором на виготовлення №93 від 23 червня 2024 року, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пеню за цим договором у розмірі 104640,00 грн. Зазначений розмір неустойки у формі пені відповідає засадам розумності, добросовісності та справедливості. Щодо позовної вимоги про відшкодування відповідачем моральної шкоди в сумі 50000,00 грон., суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Як вбачається з умов Договору, відповідач, як підрядник, зобов`язується передати на умовах даного Договору покупцю вроби, зазначені в рахунку №93. На виконання умов Договору позивач сплатив повну вартість виробів та робіт з їх монтаж, визначену в пунктах 1.2, 1.3 Договору. Відповідач в порушення умов Договору не передав позивачу, як покупцю, обумовлені Договором вироби та не виконав їх монтаж. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №367/6346/17, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає із її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 «Закону про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц). У постанові від 01 лютого 2022 року у справі №750/3192/14 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Означений спосіб захисту застосовний і тоді, якщо можливість отримання відповідного відшкодування за конкретне порушення права прямо не передбачене законом, іншим актом цивільного законодавства, договором або іншим правочином. Для задоволення відповідної вимоги суд застосовує приписи пункту 9 частини другої статті 16 та статті 23 ЦК України. Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ( п.2 ч.2 ст.23 ЦК України). У поданій до суду позовній заяві представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.. На обгрунтування заявленої вимоги представником позивача зазначені обставини грубого порушення відповідачем вимог законодавства про захист прав споживачів, що виявилося у відмові поставити вироби або повернути позивачу кошти; ведення нечесної підприємницької діяльності; переховування для уникнення відповідальності за порушення прав. Крім того, позивач на має можливості проживати у квартирі, в якій не поставлені вхідні двері, вікна а балкон, а також не може замовити їх в іншому місці, оскільки витратив всі кошти на проведення оплати за даним договором. Разом з тим, наведені представником позивача доводи щодо відсутності в квартирі вікон, дверей та балкону, що унеможливлює проживання в ній позивача, не доведено жодним належним доказом, передбаченим ч.2 ст.76 ЦПК України (зокрема, актом обстеження), як і не надано доказів того, що зазначені в рахунку №93 від 23 червня 2024 року двері, вікна та балкон замовлялись саме для встановлення, а не для заміни вже наявних в квартирі дверей, вікон та балкону. Відповідно до положень ч.3 ст.175 ЦК України в позовній заяві вказується адреса місця проживання сторони у справі. Як вбачається зі змісту поданої до суду позовної заяви, адресою місця проживання позивача [PERSON] є [ADDRESS] , що також є і адресою покупця, зазначеною в рахунку №93 від 23 червня 2024 року. Жодних доказів проживання позивача за іншою адресою матеріали справи не містять. Належні та допустимі докази того, що монтаж зазначених в рахунку №93 від 23 червня 2024 року виробів мав здійснюватись в іншій квартирі, ніж та, що зазначена в позовній заяві та в рахунку №93, позивачем та його представником суду надані не були. Будь-яких доказів на підтвердження майнового стану позивача, переховування відповідача з метою уникнення відповідальності та ведення нею нечесної підприємницької діяльності до позовної заяви також додано не було. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). З огляду на викладене, враховуючи, що позивач на виконання умов Договору сплатив відповідачу 104640,00 грн. повної вартості замовлених виробів та робіт з їх монтажу, а отже, мав законні очікування щодо їх отримання для облаштування свого житла, порушення відповідачем договірних зобовязань, що полягало в ненаданні позивачу в обумовлений Договором строк цих виробів, внаслідок чого позивач був позбавлений очікуваного, у звязку з чим зазнав певних душевних хвилювань, суд, беручи до уваги: істотність порушення прав позивача; глибину та тривалість в часі його моральних страждань; недоведеність обставин неможливості проживання позивача в квартирі та його тяжкого майнового стану, а також засади розумності і справедливості, приходить до висновку про визначення розміру компенсації завданої позивачу моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача по справі, в сумі 5000,00 грн.. За встановлених обставин справи та визначених відповідно до них дійсних правовідносин сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів в сумі 104640,00 грн., що були сплачені позивачем на виконання умов договору на виготовлення №93 від 23 червня 2024 року, пені за порушення строків виконання договірного зобовязання в сумі 104640,00 грн. та компенсації моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., а всього в загальному розмірі 214280,00 грн.. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, за який ним було сплачено судовий збір в загальному розмірі 5266 грн. 95 коп.. Позов [PERSON] задоволено частково на суму 214280 грн. 00 коп.. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених судових витрат становить 2782 грн. 72 коп. (5266 грн. 95 коп. (100%) - 2484 грн. 23 коп. (47,166384 %), при цьому 47,166384 % = 191295 грн. 12 коп. (сума грошових коштів, у стягненні якої судом відмовлено). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). У поданій до суду позовній заяві представником позивача - адвокатом Сікорською І.С. зазначено про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.. Враховуючи надані на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. письмові докази (копії: договору про надання правової допомоги від 14 квітня 2025 року з додатком №1, ордеру серії ВЕ №1132363 від 19 квітня 2025 року на надання правничої допомоги адвокатом Сікорською І.С.; акту приймання-передачі від 16 квітня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 14 квітня 2025 року, платіжної інструкції 1.118084583.1 про здійснення позивачем оплати за договором про надання правової допомоги в сумі 5000,00 грн.), а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2641 грн. 68 коп. (52,833616% від 5000,00 грн., де 52,833616% - відсоток, що відповідає розміру задоволених позовних вимог). Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: approved