Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

19.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування представник позивача зазначив, що 07.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 362799212. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 362799212. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 78118 грн., з яких: 22000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 56118 грн. заборгованість за процентами. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати. 25.12.2025 представник відповідача Гаврищук В.В. подав відзив на позов, в якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Тому, сторона відповідача вважає, що позивач є неналежним, оскільки не можливо передати те право вимоги яке до тебе ніколи не переходило. Також зазначає, що із наявних у справі копій двох платіжних доручень, неможливо встановити на чий рахунок надсилались кошти. Крім того, не зазначено яким чином відповідач підписав кредитний договір. Оскільки відсутні підписи позичальника та кредитодавця на договорі, то відсутній укладений договір. Також зазначив, що передбачений умовами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення у розмірі 2.3 % в день є несправедливим, порушує принципи розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків. Також сторона відповідача не погоджується із розрахунком щодо нарахування відсотків. Позивачем та кредитодавцем нараховані відсотки відповідно до п. 1.7.2. договору, тобто 2,3 % (506,00 грн.) в день. Однак, в п. 1.4.3 договору передбачено застосування процентів у розмірі 1,7 % в день. Також звертає увагу, що кредитний договір укладено на 30 днів. Тому нарахування відсотків в понад встановлений термін є протиправним. Зазначив, що якщо суд дійде висновку, що позовні вимоги в якійсь частині чи повністю підлягають задоволенню, то просить застосувати до таких вимог положення ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України і відмовити у задоволенні позову повністю. 26.12.2026 представник позивача Пер`ян А.А. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що підписання кредитного договору здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Відповідачем при підписанні кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов кредитного договору, в тому числі і порядку нарахування відсотків, що свідчить про факт погодження відповідача із всіма умовами кредитного договору. Зазначила, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, а лише просить суд стягнути з відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором на дату відступлення права вимоги до позивача. Щодо позовної давності зазначила, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України установлено карантин згідно з постановами Кабінету Міністрів України. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 згідно якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, 15.03.2022 було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17.03.2022. Вказаним законом було доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Враховуючи вищезазначені норми зазначає, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущені. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 25.02.2026 представник відповідача Гаврищук В.В. подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що сторона відповідача заперечує факт укладення між сторонами електронного договору. При цьому, навіть перерахування коштів на рахунок відповідача не є доказом укладення такого договору. Вважає, що кредитний договір не укладений, а передані кошти слід повертати шляхом пред`явлення іншого позову з дещо іншими підставами та предметом. Також вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами в період з 07.04.2021 по 04.07.2021 здійснено поза межами узгодженого між сторонами строку кредитування. Зазначив, що якщо суд дійде висновку про певну обґрунтованість позовних вимог, то розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, становить 33220,00 грн., з яких 22000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 11220,00 грн. - заборгованість за відсотками, виходячи із розрахунку 1,70 % в день, в межах строку кредитування - 30 днів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також 25.02.2026 представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що позивач у відповіді на відзив тільки посилається на наявність певних обмежень, у зв`язку із карантином та військовими діями, однак не наводить конкретних фактів, які перешкодили подати позов вчасно. Просить застосувати строки позовної давності та відмовити у позові повністю. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено електронний договір № 362799212 (далі договір, кредитний договір), що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 7-9). Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 14000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (Дисконтний період). Відповідно до п. 1.3 договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів. Відповідно до п.п. 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за ставкою 0,43 % від суми кредиту за кожний день користування ним. За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 1,48 % від суми кредиту за кожний день користування ним. У випадку користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п.п. 1.7, 1.7.1, 1.7.2 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду, має наслідком продовження строку користування кредитом, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти в розмірі 2,30 % в день від суми кредиту. Крім того, 08.03.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 362799212 від 07.03.2021, відповідно до умов якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 8000 грн. з 08.03.2021 на строк дії договору (а.с. 10). Позикодавець виконав умови договору та надав позичальнику кошти в сумі 22000 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 07.03.2021 та від 08.03.2021, а також випискою по рахунку відповідача за 07.03.2021 та 08.03.2021 (а.с. 11, 87-91). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11.05.2021, відповідач має заборгованість перед первісним кредитором в сумі 50794 грн., з яких: 22000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 28794 грн. заборгованість за процентами (а.с. 12). 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язався відступити за плату ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 68). 31.12.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, зокрема, відповідно до п. 4.1 право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 15-18). Крім того, 31.12.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно (а.с. 71). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 133 від 11.05.2021, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 362799212 від 07.03.2021 в сумі 50794 грн. (а.с. 69-70). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06.03.2023, відповідач має заборгованість перед ТОВ «Таліон Плюс» в сумі 78118 грн., з яких: 22000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 56118 грн. заборгованість за процентами (а.с. 14). 20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог (а.с. 20-22). Згідно витягу з реєстру прав вимог № 2 від 06.03.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 362799212 від 07.03.2021 в сумі 78118 грн. (а.с. 23). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом ст. 12 «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 07.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір № 362799212, відповідно до умов якого відповідачу було надано кошти в сумі 22000 грн. Відповідач належним чином не виконав умови даного договору, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 78118 грн., з яких: 22000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 56118 грн. заборгованість за процентами. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018, яке в свою чергу відступило це право позивачу на підставі договору факторингу від 20.10.2022. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних відсотків. Нарахування позикодавцем та ТОВ «Таліон Плюс» процентів за кредитним договором здійснювалось відповідно до п.п. 1.4.3, 1.7.2 договору, не суперечить чинному на той час законодавству та в межах строку, визначеного п. 1.7.1 кредитного договору. Суд критично оцінює твердження представника відповідача, що договір є неукладеним, так як не підписаний позичальником та кредитодавцем, оскільки з копії додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною договору вбачається, що він зі сторони позичальника підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до п. 4.4 договору, та є належним і допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору. Також суд відхиляє доводи представника відповідача, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» підтверджується письмовими доказами, а саме: копією договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, копією додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, копією додаткової угоди № 27 до договору факторингу, копією витягу з реєстру прав вимоги від 11.05.2021, які суд визнає належними, допустимими та достовірними. Також суд відхиляє заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч. 3 ст. 263 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався, та є продовженим до цього часу. 04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення строків позовної давності, яким відновлено обчислення строків позовної давності з 04.09.2025. Враховуючи, що з 12.03.2020 на території України установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023 та під час якого строки позовної давності були продовжені, а також те, що з 24.02.2022 на території України введено правовий режим воєнного стану, що продовжений до цього часу та в період дії якого перебіг позовної давності було зупинено до 04.09.2025, судом не встановлено підстав для застосування строків позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 362799212 від 07.03.2021 в сумі 78118 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 3028 грн.

Outcome: approved