Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій заявлено вимогу встановлення факту належності [PERSON] : - свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] від 01.06.2001 року; - рішення № 77 від 18.04.2001 року виконавчого комітету Дніпровської районної ради Дніпропетровської області; - акт прийому приватного домоволодіння в експлуатацію від 12.04.2001 року; реєстраційного напису від 01.06.2001 року № 211. Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. 18.04.2001 року виконавчим комітетом Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було прийнято рішення № 77 про прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, перебудову та реконструкцію домоволодінь. Згідно з цим рішенням, прийнято в експлуатацію індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] , загальною площею 95,7 кв. м, житловою площею 56,3 кв. м. У вказаному рішенні через друкарську помилку (одруківку) ім`я заявника було зазначено з апострофом як « [PERSON] », тоді як у паспорті громадянина України та свідоцтві про народження його ім`я зазначене без апострофа як « [PERSON] ». Ця помилка призвела до аналогічних неточностей у похідних документах: свідоцтві про право власності на житловий будинок від 01.06.2001 року, акті прийому приватного домоволодіння в експлуатацію від 12.04.2001 року, реєстраційному написі від 01.06.2001 року № 211, а також у домової книзі. Через наявність зазначеної описки в правовстановлюючих документах, [PERSON] не може реалізувати свої права власника, зокрема зареєструвати місце проживання у власному будинку за адресою: [ADDRESS] . 03.01.2026 року він звернувся до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою (реєстр. № 42). Однак, 03.01.2026 року відділом було прийнято рішення про залишення заяви без руху. Підставою для такого рішення стала невідповідність імені власника житла в наданих документах (з апострофом «В`ячеслав») імені в паспортному документі (без апострофа «Вячеслав». З огляду таких обставин, заявник звернувся до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності правовстановлюючого документа. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник заінтересованої особи Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради в особі територіального підрозділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кам`янської міської ради, суду надала в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про проведення судового розгляду у відсутність представника відділу, просила рішення винести на розсуд суду. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] (копія паспорта а.с. 3). Відповідно до рішення № 77 від 18.04.2001 року виконавчого комітету Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, було вирішено прийняти в експлуатацію житловий будинок на ім`я [PERSON] (а.с.9), при цьому в рішенні ім`я заявника зазначено як « [PERSON] ». Згідно Свідоцтва про право власності від 01.06.2001 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6-7), ім`я заявника в даному документі також зазначено як « [PERSON] ». Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] було видано 02.04.2001 року на ім`я [PERSON] (а.с.10). Згідно з Актом прийому приватного домоволодіння в експлуатацію від 12.04.2001 року, приймальною комісією було постановлено домовласність [PERSON] , розташовану за адресою: [ADDRESS] , рахувати прийнятою в експлуатацію (а.с. 6), при цьому ім`я заявника в даному документі також зазначено як « [PERSON] ». Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] , заявник [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований в даному будинку 15.10.2003 року (а.с.4-5). Проте ім`я заявника такж зазначено з апострофом як « [PERSON] ». Відповідно до копії паспорта та картки платника податків, ім`я заявника [PERSON] (а.с.3) 03.01.2026 року заявник звернувся до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою (реєстр. № 42). Однак, 03.01.2026 року відділом було прийнято рішення про залишення заяви без руху. Підставою для такого рішення стала невідповідність імені власника житла в наданих документах (з апострофом «В`ячеслав») імені в паспортному документі (без апострофа «Вячеслав»(а.с.14) З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення юридичного факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в заяві та про задоволення заявлених вимог. Частина 1 статті 293 ЦПК України передбачає, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно з п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку розглядаються справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до ст.255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто він них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п.12 вказаної Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З досліджених доказів дійсно вбачається розбіжність в написанні прізвища заявниці у свідоцтві про народження та свідоцтві про шлюб. Можливість усунення допущених помилок в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією права позивача на пенсійне забезпечення. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»). При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved