Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення судових витрат. В позовній заяві представник позивача зазначає, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1996 року від якого мають повнолітніх дітей. Неповнолітніх дітей не мають. Нормальні подружні стосунки між сторонами не склалися. В них різні погляди на життя, сімейні обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, взаємоповага. Вони не можуть знайти порозуміння. З цього приводу у них виникали конфлікти. Шлюбні стосунки між ними припинено. Вони проживають окремо понад 15 років. Позивач безповоротно прийшов до висновку про необхідність юридичного припинення шлюбу. Подальше спільне життя і збереження шлюб суперечить інтересам подружжя. Примирення між ними не можливе. Оскільки відповідач не бажає розірвати шлюб через органи РАГСу, позивач звертається до суду. Тому з цих підстав просить суд розірвати шлюб між сторонами та покласти на відповідачку судові витрати. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Однак, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити, а шлюб розірвати. В судове засідання відповідач повторно не з`явилась. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами за місцем реєстрації. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавала, письмовий відзив на позов не надходив. Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1996 року. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб (повторне) серії [NUMBER] виданим 13 вересня 2024 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 червня 1996 року, про що складено відповідний актовий запис №565. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Як зазначив у позовній заяві представник позивача, від даного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі тривалий час проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, шлюб носить формальний характер, позивач вважає недоцільним надання терміну для примирення; подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення; відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, письмовий відзив на позов не подала, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., рішення прийнято на його користь, тому даний судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved