Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі по тексу - позивач) звернулося з позовом до [PERSON] , (надалі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем був укладений кредитний договір № 00-9851413 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Згідно умов кредитного договору відповідачу наданий кредит в сумі 5 750,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та позивачем було укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс. Відповідно до умов догвору факторингу, Реєстру боржників б/н від 20.01.2025 до договору факторингу та Акту приймання-передачі позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач вказує, що станом на день звернення із цим позовом до суду заборгованість відповідача за Кредитним договором не погашена та становить 11 260,00 грн, із якої: 5 750,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 5 510,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Покликаючись на норми ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 00-9851413 від 12.07.2024 в сумі 11 260,00 грн та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 2 422,40 грн і понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 20.10.2025 ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до Канівського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.11.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд до Чорнобаївського районного суду Черкаської області. На адресу Чорнобаївського районного суду Черкаської області матеріали цивільної справи надійшли 17.12.2025. Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області Шарої Л.О. від 18.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Задоволено клопотання позивача та витребувано від АТ КБ «Приват Банк» іноформацію щодо належності банківської картки відповідачу та інформацію про зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів. 06.01.2026 до суду від АТ КБ «Приват Банк» надійшли витребувані судом письмові докази. Копія зазначеної ухвали суду була надіслана відповідачу рекомендованим листом, однак поштове відправлення повернулося до суду 29.12.2025 без вручення з позначкою «адресат відсутній», у зв`язку з цим ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.01.2026 вирішено проводити подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у справі призначено судове засідання на 02.02.2026 об 11:00. Розгляд справи 02.02.2026 був знятий у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному, судове засідання відкладено на 24.02.2026 о 09:30. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання 24.02.2026 відповідач не з`явився, до суду повернувся конверт з позначкою «адресат відсутній». Пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання; до суду не з`явився; відзив подав; із заявами та клопотання до суду не звертався. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виник спір у сфері споживчого кредитування щодо неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. Суд установив, що 12.07.2024 о 09:27 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-9851413 (надалі - Договір) (а.с. 14-24, 38). Договір підписано електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «09676», що був надісланий останній на номер телефону [NUMBER] . Згідно з умовами Договору, Кредитодавець - ТОВ «МАКС КРЕДИТ» надає Позичальнику - відповідачці кредитний ліміт у сумі 5 000,00 грн, строком на 360 днів, до 07.07.2025, із сплатою відповідачкою процентів за користування кредитними коштами за стандартною процентною ставкою - 1,45 % в день та зниженою процентною ставкою - 1 % в день, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Також умовами договору встановлена комісія за надання кредиту в розмірі 15 % від суми наданого Кредиту, що становить 750,00 грн. Для підтвердження ознайомлення відповідача з умовами договору позивачем надані Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (а.с. 25-34) та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 35-37). Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості вчинення правочинів в електронній формі визначені положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Так, ст. 3 Закону містить визначення термінів, зокрема: - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; - одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 цієї ж статті Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту ч. 8 цієї ж статті Закону вбачається, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч. 12 цієї ж статті Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що Договір кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024 підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже вказаний правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024, він недійсним не визнаний. Також відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення відповідача було обмеженим і не відповідало йог внутрішній волі. Викладені у договорі істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання сторонами договору. Разом із тим, досліджений судом Договір кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024 містить повні анкетні дані відповідача, зокрема його прізвище, ім`я та по батькові, серію і номер паспорта, адресу зареєстрованого місця проживання, а також номер контактного телефону. Зазначені відомості є персональними даними з обмеженим доступом та не можуть бути отримані чи використані сторонньою особою без волевиявлення їх носія або без фактичної участі такої особи у правовідносинах. Відповідачем не надано жодних послідовних, логічних та належних пояснень щодо того, яким чином його анкетні та паспортні дані були відображені у спірному договорі. У матеріалах справи відсутні будь-які звернення відповідача до правоохоронних органів чи інших компетентних установ із заявами про втрату документів, підробку підпису або неправомірне використання його персональних даних. Суд установив, що ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за Договором кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024 виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачці 12.07.2024 о 09:27 на її картковий рахунок [NUMBER] - 5 000,00 грн. Це підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 06.02.2025 № 173/02 (а.с. 39-42), листом ТОВ «Макс Кредит (а.с. 43-45), а також витребуваною судом випискою по рахунку відповідачки в АТ КБ «Приват Банк» та відповідним листом Банку (а.с. 146-147) Слід зазначити, що зазначені відповідачкою у кредитному договорі реквізити електронного платіжного засобу споживача [NUMBER] (маска картки) співпадають із реквізитами номера картки - [NUMBER] , вказаними в інформаційній довідкі ТОВ «Платежі онлайн» від 06.02.2025 № 173/02 (а.с. 39-42) та листі ТОВ «Макс Кредит про здійснення успішного переказу коштів. Суд вважає доведеним виконання первісним кредитором - ТОВ «МАКС КРЕДИТ» зобов`язань за Договору кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024 та отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 5 000,00 грн. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачкою умов вказаного, внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5 000,00 грн, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем та який не спростований відповідачем (а.с. 77-78), заборгованість [PERSON] за Договором кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024 станом на 20.01.2025 складає 11 250,00 грн, із якої: - сума заборгованості за тілом кредиту - 5 000,00 грн, - сума заборгованості за процентами - 5 510,00 грн, - сума заборгованості за комісією - 750,00 грн. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості щодо нарахування процентів в сумі 5510,00 грн, адже позивач не перевищував нарахування встановленої договором ставки по відсоткам за наданим кредитом та строк їх нарахування. Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця/, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що у кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії У договорі кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024 сторони узгодили встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 750,00 грн Суд урахував, що договір укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та сплати комісії за надання кредиту. При цьому, відповідач ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами. За цих обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту в розмірі 750,00 грн підлягають задоволенню. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» як клієнтом та ТОВ «ФК «ЕЙС» як фактором було укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого Фактору передано право вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами (а.с. 59-70). Здійснення оплати фінансування до вказаному договору факторингу позивач підтвердив платіжними інструкціями (а.с. 75-76). Факт набуття права грошової вимоги позивачем до відповідачки за договором кредитної лінії № 00-9851413 від 12.07.2024 позивач підтверджує витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 20012025-МК/Ейс, порядковий № 239 (а.с. 71-72). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із відповідачем Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс, виконання первісним кредитором умов цього договору, отримання відповідачем кредитних коштів, набуття позивачем права вимоги до відповідача та наявність заборгованості. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 28659 від 17.10.2025 (а.с. 1) позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., суд враховує таке. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем надано суду докази понесення ним витрат, а саме копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладеного між ТОВ "ФК «ЕЙС» та АБ «Соломко та Партнери» (а.с. 8083), копію додаткової угоди від 11.09.2025 № 25770857940 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 (а.с. 84), копію акта № прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг становить 7 000,00 грн (а.с. 85), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 88) та довіреність (а.с. 89). Суд, при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин, складності справи та часу, витраченого на розгляд справи і підготовку апеляційної скарги. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені в установленому порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, враховуючи характер виконаного адвокатом обсягу робіт, принципам співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову - 11 260,00 грн, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, наданих позивачем доказів про надання правової допомоги, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача розміру витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Покликаючись на положення статей 259,263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved