Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернувлося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Обгрунтовують позовні вимоги тим, що Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії в будинок [ADDRESS] , розташована у вказаному багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання. До вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення. Дана квартира відключена від системи централізованого опалення. Посилаються на те, що відповідачам [PERSON] , [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків. Зазначають, що між позивачем та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ (далі договір) та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/. Вказують на те, що відповідачі не здійснювали плату за абонентське обслуговування, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 654,64 грн. за період з 01.11.2021р. по 29.02.2024 року. Посилаються і на те, що відповідачі не виконують своїх обов`язків по оплаті наданих послуг за опалення місць загального користування будинком, внаслідок чого вони заборгували позивачу за надані послуги за період за період 01.11.2021 р. по 29.02.2024 р. 2 444,85 грн. Просять стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги за опалення місць загального користування будинком в сумі 2 444,85 грн., 654,64 грн. плату за абонентське обслуговування та 2422,40 грн. судового збору. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.10.2025 року скасовано заочне рішення по справі та призначено справу до розгляду в підготовче засідання. 03.11.2025 року представник позивача МКП «Чернівцітеплокомуненерго», Ринжук Г.М., скерувала на електронну адресу суду додаткові пояснення по справі. Зокрема, вказала на те, що відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Зазначила, що пунктом 5 типового індивідуального договору передбачено, що обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Мотивуючи заявлені позовні вимоги посилалася на те, що відповідно до п. 3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Вказує на те, що нарахування плати за обсяги теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, плата за абонентське обслуговування є обов`язковими для власників квартир з індивідуальною системою опалення. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.12.2025 року закрито підготовче провадження по справі. 30.12.2025 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Мар`ян І.С., було скеровано до суду додаткові пояснення у справі. Відповідач вважає, що позовні вимоги МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є необґрунтованими, оскільки у місцях загального користування багатоквартирного будинку по [ADDRESS] відсутні системи опалення. Вказує на те, що позивач безпідставно стверджує, що відсутність приладів опалення в окремому під`їзді не свідчить про відсутність системи опалення у всьому будинку, однак відповідно до акту комунального підприємства «Містосервіс» від 24.07.2024 року, під час обстеження мереж централізованого опалення було встановлено, що стояки центрального опалення, які проходять від підвального приміщення до п`ятого поверху у місцях загального користування (сходових клітинах) у всіх 10-ти під`їздах будинку [ADDRESS] , від`єднані від загально-будинкових лежаків централізованого опалення. Також вважає, що позивач безпідставно вимагає стягнути з відповідачів плату за абонентське обслуговування на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго», оскільки суб`єкт господарювання не має права стягувати плату за послугу, яку фактично не надає. На думку відповідача [PERSON] стягнення з відповідачів плати за абонентське обслуговування на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є незаконним, оскільки позивач не є виконавцем такої послуги та не має правових підстав для її нарахування. Просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги надані з опалення місць загального користування будинком у [ADDRESS] , в розмірі 2444,85 грн., плати за абонентське обслуговування в розмірі 654,64 грн., та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача МКП «Чернівцітеплокомуненерго», Ринжук Г., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав викладених у письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] , та в його інтересах представник адвокат Беціан М.О., у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Просили відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; в тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Частиною 1 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, врахувавши позицію сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та встановивши відповідні їм правовідносини, суд зважає на наступне. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними по справі доказами встановлено, що Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії в будинок [ADDRESS] , що розташована у вказаному багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання. До вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення. Дана квартира відключена від системи централізованого опалення. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.03.2025 року, квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). З Витягу з реєстру територіальної громади від 19.10.2023 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що за період часу з 01.11.2021 року по 29.02.2024 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] користувалися послугами наданими позивачем з централізованого опалення, однак своєчасно не здійснювали оплату за фактично спожиту теплову енергію, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в розмірі 2444,85 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, заборгованість за надані абонентські послуги в розмірі 654,64 грн. (а.с.15-16). Відповідача [PERSON] було повідомлено про наявність заборгованості, що вбачається з повідомлення МКП «Чернівцітеплокомуненерго» від 24.12.2024 року (а.с.13), про що також свідчить запис з реєстру направлення попереджень (а.с.14). Між позивачем та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ (далі договір) та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/ (а.с.19-20). Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII від 14.05.2015 року, визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, всі співвласники будинку (власники квартир), в тому числі і власники квартир з індивідуальним опаленням, повинні брати участь у загальних витратах на опалення будинку пропорційно займаній площі житла. Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315, загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних основних складових: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу. Комерційний прилад обліку теплової енергії обліковує всю теплову енергію, витрачену у будівлі, а не лише на опалення квартир, які не відокремлені від системи теплопостачання. Кожен співвласник квартири, приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують усі співвласники будівлі це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи. Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII передбачено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Оскільки співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Окрім цього, у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.03.2025 року, квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] , [PERSON] . Окрім того, з Витягу з реєстру територіальної громади від 19.10.2023 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Оцінюючи доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Згідно зі ст. ст. 13,14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини з надання комунальної послуги з постачання теплової енергії на підставі типового індивідуального договору, який є публічним договором приєднання відповідно до пункту 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та розміщений на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування і виконавця послуг. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором відповідачам було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків. Між позивачем та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с.19-20), який є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11 2017 року №2189-VIII (далі договір) та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачами відкрито особовий рахунок для здійснення розрахунків за спожиті послуги, однак останні не здійснювали оплату за послуги з опалення місць загального користування будинку та за абонентське обслуговування, внаслідок чого за період з 01.11.2021 року по 29.02.2024 року утворилась заборгованість: 2 444,85 грн за послуги з опалення місць загального користування; 654,64 грн плата за абонентське обслуговування. Статтею 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» №2119-VIII від 22.06.2017 передбачено, що витрати оператора (їх складових частин) відшкодовується споживачами відповідної комунальної послуги, а також власни-ками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування за умови укладення індивідуальних договорів та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто, нарахування плати за обсяги теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, плата за абонентське обслуговування є обов`язковою для власників квартир з індивідуальною системою опалення. Проте, передбачених зазначеними нормами обов`язків відповідачі не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість позивачу за надані послуги за опалення місць загального користування будинком за період 01.11.2021 року по 29.02.2024 року в сумі 2444,85 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно п.6 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII споживачами, які отримують послуги теплопостачання здійснюється плата за абонентське обслуговування. Плата за абонентське обслуговування платіж, який споживач сплачує виконавцю послуги для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами у багатоквартирному будинку, та у випадках, визначених Законом, також і витрати на обслуговування лічильників теплової енергії. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII, який був прийнятий 14.05.2015 року, визначено особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та врегульовано правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Згідно пункту 6 статті 1 вище вказаного Закону, спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку (пункт 2 статті 1) - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттекамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, всі співвласники будинку (власники квартир), в тому числі і власники квартир з індивідуальним опаленням, повинні брати участь у загальних витратах на опалення будинку пропорційно займаній площі житла. Пунктом 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. У відповідності до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315, загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних основних складових: обсягу теплової енергії на опалення приміщення Споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення - обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу. Загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (пункт 2, розділ 1 Методики). Місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень (пункт 2, розділ 1 Методики). Пунктом 3 розділу 1 Методики передбачено Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Пунктом 12 Розділу IV Методики передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно дозагальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Тобто, кожен співвласник квартири, приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують усі співвласники будівлі - це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи. Суд звертає увагу на те, що власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку. Як встановлено судом, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» здійснює нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Разом з цим, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Даний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року. Таким чином, навіть у випадку відключення окремої квартири від системи централізованого опалення, її власники не звільняються від обов`язку брати участь у витратах на утримання спільного майна будинку та оплату теплової енергії, яка використовується для опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових мереж. Зазначене узгоджується також з положеннями Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, відповідно до яких споживачі у багатоквартирному будинку зобов`язані здійснювати оплату частки теплової енергії, використаної на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи теплопостачання. Отже, сам факт відключення квартири відповідачів від централізованого опалення не звільняє їх від обов`язку здійснювати оплату за теплову енергію, спожиту на потреби місць загального користування. Суд також критично оцінює доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності системи опалення у місцях загального користування. З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] введений в експлуатацію як багатоквартирний житловий будинок з комплексом інженерного обладнання, до якого входить система централізованого опалення. Сам по собі акт обстеження, на який посилаються відповідачі, не свідчить про повну відсутність теплових втрат у внутрішньобудинкових мережах та не спростовує факту постачання теплової енергії до будинку, а також необхідності розподілу відповідних витрат між співвласниками. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України (справа № 6-59цс13) від 30 жовтня 2013 року споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. При цьому, на попередження позивача про добровільну сплату заборгованості за надані послуги відповідачі не відреагували, тим самим відмовившись в добровільному порядку вирішити питання по її погашенню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що нарахування плати за обсяги теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та плата за абонентське обслуговування є обов`язковими для власників квартир з індивідуальною системою опалення. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved