Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

23.01.2026 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.07.1987 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Володимир-Волинським міським ЗАГС, актовий запис № 188. Від подружнього життя неповнолітніх дітей у них немає. Порозуміння щодо розірвання шлюбу в органах ДРАЦСУ відсутнє. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 18.07.1987 року Володимир-Волинським міським ЗАГС, актовий запис № 188. Позивач у судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач 25.02.2026 року подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає повністю. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18.07.1987 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Володимир-Волинським міським ЗАГС, актовий запис № 188, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.07.1987 року (а.с. 3). Подружнє життя сторін не склалося, позивачка стверджує, що збереження сім`ї є неможливим, суперечить її інтересам, просить розірвати шлюб. Від спільного життя у сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно із ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 36, ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач викладеного позивачем у позовній заяві не заперечив, позовні вимоги визнає повністю. Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 665,60 грн, сплаченого нею при подачі позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору в сумі 665,60 грн, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved