Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 30819,09 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] (далі по тексту Відповідач, Позичальник) укладено кредитні договори: 01.07.2021 кредитний договір №2001911716901, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 8000 грн; 19.10.2021 кредитний договір №1010259665, за яким Позичальнику кредит у сумі 15000 грн. (копії кредитних договорів додаються). Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.07.2025 склала: - по кредитному договору від 01.07.2021 № 2001911716901 - 10990.32 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 32 копійки) грн, з яких: 6984.6 грн заборгованість за кредитом; 4005.72 грн заборгованість процентами; 0 грн заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 19.10.2021 № 1010259665- 19828.77 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 77 копійок) грн., з яких: 12500.16 грн заборгованість за кредитом; 3.78 грн заборгованість процентами; 7324.83 грн заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 03.07.2025 склала 30819.09 (Тридцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять грн 9 коп.) гривень Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, банк просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30819.09 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 02.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання на 29.12.2025 для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судові засідання, які відбулися 28.01.2026, 26.02.2026 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання, які відбулися 28.01.2026, 26.02.2026, не з`явився. Судом вживалися заходи про повідомлення його про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання відповідача надсилалися судові повістки, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву та будь-яких клопотань до суду не подавав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належно повідомлений про час і місце розгляду справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення суду виготовлено 03.03.2026, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 26.02.2026, датою ухвалення даного рішення є саме 03.03.2026 в силу ч. 5 ст. 238 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.07.2021 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001911716901, шляхом підписання останнім заяви №2001911716901 про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту. Відповідно до даної заяви відповідач просив відкрити на його ім`я рахунок та просив встановити кредитний ліміт на суму 7000,00 грн та підтвердив, що підписанням цієї заяви беззастережно прийняв Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Таким чином, відповідач погодився з умовами Договору, про що свідчить наявність його власноручного підпису у ній (а.с. 12). Відповідно до умов договору строк кредитного ліміту становить 12 місяців. Зі спливом вказаного строку дія кредитного ліміту продовжується кожного разу у разі відсутності заперечень будь-якої сторони або підстав для його скорочення. Розрахунковий день 30 число місяця. Стандартна процентна ставка складає 47,88% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 12577,58 грн. Крім того, як вбачається із Заяви № 1010259665 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19.10.2021 [PERSON] , підписавши у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, беззастережно підтвердив що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua , в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО та просив надати йому кредит у розмірі 15000, 00 грн на загальні споживчі цілі шляхом банківського переказу на рахунок зазначений у п. 8 . Заяви № 1010259665. Відповідно до умов договору строк кредитування становить 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %, розмір процентної ставки 0,01% річних, схема повернення кредиту ануїтетна. Також в заяві сторони погоди Графік платежів. До позовної заяви банк додав Публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 15.03.2021), та паспорти споживчого кредиту, які підписані відповідачем. Відповідно до п. 2.1.2. Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк», банк, у разі акцепту клієнтом публічної пропозиції на укладення договору, зобов`язується надати визначені Договором послуги, а клієнт зобов`язується їх оплатити в розмірах і порядку, передбачених договором і Тарифами. Договір містить елементи різних договорів та є змішаним у розумінні ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України (п. 2.1.3. Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк»). Договір вважається укладеним, умови публічної пропозиції акцептовані клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів та відомостей для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договором(п. 2.2.1. Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк»). Згідно з п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. На підтвердження своїх вимог позивач надав заяву №2001911716901 про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту, яка підписана відповідачем (а.с.12), паспорт споживчого кредиту (а.с.13), а також виписку по особовому рахунку [PERSON] про рух коштів за період з 01.07.2021 по 03.07.2025 (а.с.24), Заяву №1010259665 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19.10.2021 (а.с. 9-11), паспорт споживчого кредиту (а.с. 11 на звороті), платіжну інструкцію № TR/53021839/123036/8810 від 19.10.2021 (а.с.25) виписку з особового рахунку [NUMBER] , належного [PERSON] за період 19.10.2021 по 03.07.2025 (а.с. 28). АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, відповідачу було відкрито рахунок [NUMBER] та був встановлений 01.07.2021 кредитний ліміт в сумі 7000,00 грн. з подальшим збільшення розміру до 8000,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку [NUMBER] [PERSON] з 01.07.2021 по 03.07.2025 (а.с. 29) та довідкою по договору №2001911716901 від 01.07.2021 (а.с. 24). Крім того, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання за Заявою №1010259665 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19.10.2021 виконав, надав відповідачу кредит в сумі 15000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № TR/53021839/123036/8810 від 19.10.2021 (а.с.25), випискою з особового рахунку [NUMBER] , належного [PERSON] за період 19.10.2021 по 03.07.2025 (а.с. 28). Після утворення заборгованості, з метою досудового врегулювання спору, позивач 04.07.2025.2025 надсилав відповідачеві письмову вимогу, відповідно до якої банк інформував відповідача про наявність заборгованості за кредитними договорами з одночасним попередженням про наслідки не сплати у строки заборгованості за Кредитами. Однак, відповідач письмову вимогу не виконав, заборгованість перед позивачем не погасив. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором 2001911716901 вiд 01.07.2021, укладеного мiж АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , відповідно до якого загальний залишок заборгованості за наданим кредитом станом на 03.07.2025 становить 10990,32 грн, яка складається з наступного: 6984,60 грн - заборгованість за кредитом; 4005,72 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 27); та розрахунок заборгованості за договором №1010259665 вiд 19.10.2021, укладеного мiж АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , відповідно до якого загальний залишок заборгованості за наданим кредитом станом на 03.07.2025 становить 19828,77 грн, яка складається з наступного: 12500,16 грн - заборгованість за кредитом; 3,78 грн - заборгованість по процентам; 7324,83 грн заборгованість за комісією (а.с. 25-26). При ухваленні рішення суд керується наступними нормами. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні». Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526, 530, 623, 625 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа, як доказу, не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІV). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Також в Положенні про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженого постановою НБУ від 20.12.2023 № 172, що діє на день звернення до суду зазначено, що фізична особа, що є клієнтом установи або має намір стати клієнтом установи, та не є фізичною особою-підприємцем, суб`єктом, який провадить незалежну професійну діяльність або уповноваженим представником юридичної особи, фізичної особи-підприємця, суб`єкта, який провадить незалежну професійну діяльність, має право використовувати цифровий власноручний підпис (далі - ЦВП) - електронний підпис, що є власноручним підписом фізичної особи, створеним на екрані електронного сенсорного пристрою. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Отже, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. та від 17.12.2020 у справі №278/2177/15 дійшов висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що мiж АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001911716901, шляхом підписання останнім заяви №2001911716901 про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник [PERSON] отримав кредит згідно з визначеним банком 01.07.2010 кредитним лімітом в сумі 8000,00 грн. Крім того мiж АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1010259665, шляхом підписання останнім заяви №1010259665 про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник [PERSON] отримав кредит в сумі визначеній умовами договору. Підписані відповідачем заяви містять детальну інформацію щодо особи [PERSON] , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону. Підписавши власноручно заяву №2001911716901 та заяви №1010259665 підписаної аналогом цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, відповідач підтвердив, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Договору цілком зрозумів та прийняв їх. АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором про надання банківських послуг. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надав до суду розрахунок заборгованості, виписки про рух коштів по рахунках відповідача, з яких вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Отже відповідач, добровільно погодився на визначені кредитними договорами умови та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, умови договору не виконав, викладених позивачем обставин не спростовував, свого розрахунку суми заборгованості суду не надав, у зв`язку з чим заявлена вимога позивача про стягнення із відповідача суми заборгованості, яка утворилась внаслідок неналежного виконання позичальником покладеного на нього обов`язку повернення грошових коштів, підлягає задоволенню. Таким чином суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 23494,26 грн, з яких: - за Кредитним договором 2001911716901 вiд 01.07.2021, що становить 10990,32 грн, яка складається з наступного: 6984,60 грн - заборгованість за кредитом; 4005,72 грн - заборгованість по відсоткам; - за кредитним договором №1010259665 вiд 19.10.2021, що становить 12503,94 грн, та складається з наступного: 12500,16 грн - заборгованість за кредитом; 3,78 грн - заборгованість по процентам. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 7324,83, суд враховує наступне. Пунктом 5. Кредитного договору №1010259665 від 19.10.2025 встановлена комісія в розмірі 2,99 %. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної забогованості, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», в зв`язку з цим підстав стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості на суму 7324,83 грн. не має, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №302 від 11.09.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1846,66 грн, виходячи з такого розрахунку: 23494,26 грн (розмір задоволених позовних вимог)/ 30819,09 грн (розмір заявлених позовних вимог) х 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору).

Outcome: partial