Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Оріхівської міської ради, Оріхівської державної нотаріальної контори, вказавши, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області. У листопаді 2024 року позивач дізналась про те, що на вказану квартиру накладено арешт ухвалою суду від 28.01.1998 року, ймовірно у межах провадження відносно попереднього власника [PERSON] . З винайдених документів неможливо визначити належного стягувача, в інтересах якого було накладено арешт на квартиру. Водночас накладений арешт порушує права [PERSON] , яка не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях, а квартиру придбала вже після накладення арешту за договором від 26.04.1999 року. По суті вимог просила припинити обтяження, що міститься у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , запис про обтяження 57655500, реєстраційний номер обтяження 2058504, зареєстрований Оріхівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали нарсуду м. Оріхів. Ухвалою суду від 05.03.2025 року відкрите провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. За рішенням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя призначено повторний автоматизований розподіл справи. Ухвалою суду від 12.05.2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Ухвалою суду від 19.05.2025 року призначено підготовче провадження у справі. 03.10.2025 року головою ліквідаційної комісії Оріхівської державної нотаріальної контори подано відзив на позовну заяву, в якій вказано, що Оріхівською державною нотаріальною контрою права позивача порушено не було. Ухвалою суду від 19.11.2025 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, вказавши, що квартира була придбана за договором купівлі-продажу, оформленому на товарній біржі, продавець про наявність будь-яких обмежень або заборон не попереджала. Вказуючи, що наявність заборони порушує її права, адже вона не є боржником, просила позов задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримала, вказавши, що ймовірно, арешт був накладений на майно колишньої власниці квартири. Водночас [PERSON] добросовісно набула вказану квартиру, будь-яких вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу заявлено не було, наразі відсутні відомості про те, щоб позивач являлась божником у будь-яких провадженнях, а відтак немає і підстав для існування заборони щодо належної їй квартири. Відповідачі представників в судове засіданні не направили. Судом досліджувались письмові докази, надані позивачем, допитано свідка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є начальником відділу державної реєстрації. [PERSON] звернулась для реєстрації права власності, тоді з`ясувалось, що було накладено арешт на майно. Запис у 2005 році був перенесений з реєстру, підставою для накладення арешту була ухвала суду, водночас будь-яких інших відомостей щодо стягувача не було. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. 26.04.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Як зазначено у п. 4 договору продавець підтвердив, що квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не закладена, у спорі і під забороною не перебуває, що підтверджується довідкою. Зазначений договір укладений та зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест». Право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] , що підтверджено реєстраційним посвідченням від 29.04.1999 року. Згідно із повідомленням про об`єкт нерухомого майна матеріали технічної інвентаризації ТОВ «КП Імпульс» не містять інформації щодо наявності арештів на відчуження даної квартири. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.04.2010 року, яке набрало законної сили 16.04.2010 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Зокрема, за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно з даними з державного реєстру речових прав 07.06.2005 року державним реєстратором виконавчого комітету Оріхівської міської ради Озеранським В.І. внесений запис про обтяження: арешт нерухомого майна, № запису 57655500, підстава: ухвала нарсуд м. Оріхів. Особа, майно якої обтяжується: [PERSON] . З листа Запорізького обласного державного архіву від 24.12.2024 року вбачається, що 28.01.1998 року було накладено заборону (арешт) на майно « [PERSON] ». Водночас у розділі власника квартири вказано « [PERSON] ». Арешт накладено райнарсудом м. Оріхів. З довідки Оріхівського ВДВС у Пологівському району Запорізької області вбачається, що на виконанні даного органу ДВС немає виконавчих документів, де б боржником була [PERSON] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вказує ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що арешт на квартиру було накладено до придбання її позивачкою, боржником у провадженні, в межах якого накладався арешт була не [PERSON] , а, ймовірно, попередній власник квартири [PERSON] , встановити в інтересах якої саме особи було накладено арешт, неможливо, при цьому у суду відсутні дані про те, щоб будь-які зацікавлені особи з момент укладення договору купівлі-продажу квартири у 1999 році намагались визнати недійсним або в будь-який інший спосіб оспорити вказаний договір. Водночас наразі існуючий арешт порушує права [PERSON] як добросовісного набувача, які можуть бути поновлені шляхом припинення вказаного арешту. Водночас суд погоджується з доводами Оріхівської державної нотаріальної контори в особі голови ліквідаційної комісії щодо того, що Оріхівська державна нотаріальна контора не є належним відповідачем у справі, адже позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення прав позивача саме цим відповідачем, тож в частині вимог до Оріхівської державної нотаріальної контори належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial