Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі позивач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), через систему «Електронний суд», звернувся з позовом до відповідача [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №7726981 від 30 листопада 2023 року у розмірі 63 972 гривень, судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що 30 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №7726981 від 30 листопада 2023 року відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 18 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії. 26 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №104-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором №7726981 від 30 листопада 2023 року. Вказав, що у зв`язку з невиконання умов договору відповідачем, заборгованість становить 63 972 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 18 000 гривень, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 44 712 гривень, простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту у розмірі 1 260 гривень, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 02 лютого 2026 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, за клопотанням позивача витребувано докази у справі. Відповідач правом подання відзиву на позов не скористалась, жодних клопотань, заяв по суті справи не подавала. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] на підставі анкети-заяви на кредит, укладено договір про споживчий кредит №7726981. ТОВ «Мілоан» виконав умови договору та надав відповідачу кредит у розмірі 18 000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №116535843 від 30.11.2023. 26 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №№104-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором №7726981 від 30 листопада 2023 року. Сума заборгованості відповідача становить 63 972 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 18 000 гривень, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 44 712 гривень, простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту у розмірі 1 260 гривень. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №104-МЛ від 26.03.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] по договору №7726981 від 30 листопада 2023 року в сумі 63 972 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 18 000 гривень, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 44 712 гривень, простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту у розмірі 1 260 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за договором №7726981 від 30 листопада 2023 року: 18 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 44 712 гривень - заборгованість за відсотками, що у загальному розмірі складає 62 712 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 1 260 гривень заборгованості за комісією. Згідно п. 1.5.1 Договору №7726981 від 30 листопада 2023 року зазначено, що комісія за надання кредиту 1 260 гривень, яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «Мілоан», що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1 260 гривень. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №7726981 від 30 листопада 2023 року у розмірі 62 712 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 18 000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 44 712 гривень, у стягненні комісії у сумі 1 260 гривень - відмовити. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025; акт наданих послуг від 05.01.2026 у розмірі 8 000 гривень, детальний опис наданих послуг. Вивчивши вказані докази, враховуючи, що відповідачем до суду не подавалось відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2 374,68 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial