Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

20 жовтня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13183,50 грн за кредитним договором № 00-9863664 від 20 липня 2024 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «Макс Кредит», право вимоги за яким набув позивач. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 20 липня 2024 року відповідач уклав з ТОВ «Макс Кредит» договір кредитної лінії № 00-9863664 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким ТОВ «Макс Кредит» перерахувало останньому грошові кошти в сумі 6325 грн на зазначену ним банківську карту, проте відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 20 січня 2025 року первісний кредитор на підставі договору факторингу № 20012025-МК/Ейс відступив позивачеві право вимоги до відповідача на загальну суму 13183,50 грн. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь кредитну заборгованість у розмірі 13183,50 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 6325 грн, та заборгованості за несплаченими відсотками - 6858,50 грн, разом з понесеними судовими витратами: судовий збір - 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 7000 грн. 05 листопада 2025 року після отримання інформації про останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання 25 лютого 2026 року не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за останньою відомою зареєстрованою адресою місця проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України, оскільки зареєстроване місце його проживання невідомо, тому відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України він вважається повідомленим належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався. Судом враховується також судова повістка, надіслана на електронну пошту, зазначену відповідачем під час укладення кредитного договору. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ураховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 20 липня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 00-9863664 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач на офіційному сайті товариства після ознайомлення з актуальною редакцією Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит» подав відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані. 20 липня 2024 року о 09:32:49 після перевірки персональних даних та погодження Товариством заявки відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 26168, направленого на його номер телефону [NUMBER] . Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, які розміщені на вебсайті, повністю приймає їх умови, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору, без чого укладення було б неможливе. За умовами договору ТОВ «Макс Кредит» надало [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 5500 грн на споживчі потреби, перерахувавши кошти за допомогою технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн» одним платежем через платіжний сервіс «Platon» на банківську карту відповідача № [NUMBER] , емітовану у АТ «Універсал Банк», а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, а також комісії за надання кредиту. Кредитна лінія надавалася строком на 360 днів від дати отримання кредиту з остаточною датою повернення 15 липня 2025 року зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою - 1,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується у межах строку дії кредитної лінії, а також комісії за надання кредиту у розмірі 15,00 % від суми кредиту, що складає 825 грн, відповідно до рафіку платежів. Відповідач користувався кредитними коштами, але свої зобов`язання щодо погашення основної суми боргу за кредитним договором, сплати процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту згідно з графіком платежів не виконував. У зв`язку з порушенням [PERSON] своїх зобов`язань відповідно до розрахунку ТОВ «Макс Кредит» станом на 20 січня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 13183,50 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 5500 грн заборгованості за несплаченими відсотками - 6858,50 грн та заборгованості за комісією - 825 грн. 20 січня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, за умовами якого первісний кредитодавець відступив ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 11985 грн відповідно до реєстру боржників б/н від 20 січня 2025 року та акту прийому-передачі реєстру боржників (додатки 11, 12). За час переходу права вимоги до позивача [PERSON] не здійснив жодного платежу у рахунок погашення боргу. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону комісія, пов`язана з наданням кредиту включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Тому п.1.6 договору про споживчий кредит № № 00-9871843 від 25 липня 2024 року, який встановлює одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 750 грн, не суперечить вимогам законодавства. З виписки за особовим картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим у АТ «Універсал Банк», вбачається, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу за кредитом в розмірі 13183,50 грн підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання. З боку відповідача суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених позивачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує також питання щодо розподілу судових витрат. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, укладеним між позивачем та Адвокатським бюро «Соломко та партнери», а також Додаткову угоду до нього № 25770857277 від 11 вересня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року стосовно боржника [PERSON] , в якому зафіксовано перелік та вартість наданих послуг, зокрема: вивчення матеріалів справи: 2 год. - 1000 грн; складання позовної заяви: 2 год. - 5000 грн, підготовка адвокатського запиту про зарахування кредитних коштів за кредитним договором: 1 год. - 500 грн, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором: 1 год. - 500 грн, загалом 7000 грн. Ураховуючи вказані норми, нескладність справи, розгляд якої здійснено судом в порядку спрощеного провадження, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення правничої допомоги підлягає частковому задоволенню у розмірі 3000 грн. При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 922/445/19. Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: approved