Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ БАНК» (скорочена назва АТ «АКЦЕНТ БАНК») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказували, що 08.11.2024, [PERSON] уклав з АТ «А-Банк» кредитний договір АВНОСТ155101731078709810, щодо надання кредиту в розмірі 6000.00 грн., строком на 36 місяців (тобто до 07.11.2027), зі сплатою процентів у розмірі 85.10% щорічно. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі - 10155.76 грн., яка складається з: 5883.05 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3835.34 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 437,37 - загальний залишок заборгованості за пенею, чим порушуються права та інтереси АТ «АКЦЕНТ БАНК». На підставі викладеного просять позов задовольнити. Вказаний позов надійшов до Вараського міського суду Рівненської області - 24 листопада 2026 року. Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Вказана цивільна справа надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 19 грудня 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності . Не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Належним чином повідомлений відповідач, в судове засідання не з"явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 08.11.2024, будучи клієнтом АТ «А-Банк», [PERSON] підписав заяву клієнта № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року. Особистим підписом [PERSON] підтвердив, що ця анкета разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ "А-БАНК" між ним та АТ "А-БАНК" становлять договір про надання банківських послуг. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору (Заяви клієнта), ліміт цього кредиту - 6000.00 грн., строк кредиту 36 місяців, процентна ставка (фіксована) - 85% на рік. Відповідно до п.11 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» та/або Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із порушення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Заява Клієнта № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорома про споживчий кредит підписані відповідачем електронним підписом. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ «Акцент-Банк» надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, яка також підписана відповідачем електронним підписом за допомогою відкритого ключа, меморіальний ордер про видачу кредиту згідно договору № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року та виписку по кредиту. Враховуючи загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані у вищевказаному договорі, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір кредитування рахунку, який за своєю юридичною природою є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору в цілому (частина 1 статті 634 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, судом встановлено, що при підписанні анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» від 08 листопада 2024 року [PERSON] був ознайомлений про умови кредитування. Зважаючи на те, що [PERSON] не виконав належним чином умови кредитного договору № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року, у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, становить - 10155.76 грн., яка складається з: 5883.05 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту): 3835.34 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 437,37 - загальний залишок заборгованості за пенею. Дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд звертає увагу на те, що такий розрахунок проведений за період дії договору, що не суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), зі змісту якої вбачається, що право позикодавця нараховувати проценти припиняється після спливу обумовленого в договорі строку. Прострочення виконання позичальником зобов`язання з повернення позики є підставою лише для притягнення його до цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України. Адже регулятивні відносини між сторонами договору позики обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати борг. Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення позики, в цій частині між ним та позикодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, то регулятивна норма ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічна правова позиція була викладена також в п.6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Як установлено вище, за умовами укладеного між [PERSON] та АТ «А-Банк» договору № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року, строк кредиту 36 місяців, а саме з 08 листопада 2024 року по 07 листопада 2027 року, а тому позикодавець, відповідно до положень статті 1048 ЦК України, правомірно заявив позовну вимогу про стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Указане узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] за кредитним договором № АВН0СТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року в частині стягнення 5883.05 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3835.34 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами підлягають задоволенню. Щодо нарахованої неустойки, то судом встановлено наступне: Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з [PERSON] - 437,37 грн. неустойки за кредитним договором № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року. Вирішуючи спір в даній частині судом взято до уваги те, що відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" з 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новим п.18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року вбачається, що в період дії воєнного стану позивачем здійснювалось нарахування неустойки, яка становить - 437,37 грн. Враховуючи вище викладене, на підставі Закону України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 з [PERSON] неустойка в розмірі 437,37 грн. стягненню не підлягає, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі вищевикладеного, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № АВНОСТ155101731078709810 від 08 листопада 2024 року в розмірі 9718,39 грн., яка складається з: 5883.05 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3835.34 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 10155.76 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 9718,39 грн., що становить 95,69 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2317,99 грн., що складає 95,69% від 2422,40 грн. Відтак, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ «Акцент -банк» підлягає стягненню сума вищевказаного судового збору.

Outcome: partial