Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

27.01.2026 р. до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківствата про внесення змін до актового запису про народження дитини,зазначивши батьком дитини [PERSON] , громадянин України, змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позов мотивований тим, що [PERSON] народила сина - [PERSON] . Біологічний батько дитини записано зі слів матері, з яким на момент народження сина [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Тому [PERSON] просить суд визнати його батьком дитини - сина [PERSON] , народженого [INFO] у місті Херсон. Внести зміни до актового запису № 943 від 14 жовтня 2008 року вчиненого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області про народження дитини - [PERSON] , уродженця м. Херсон, громадянина України, зазначивши батьком дитини - [PERSON] , та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 11 лютого 2026 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову з посненнями, які збігаються зі змістом позовної заяви. Зазначає, що дійсно [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] . Дитина з народження вважала його батьком, дитині відомо, хто є біологічним батьком. 26 лютого 2026 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від третьої особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, надійшло клопотання, яким просили розгляд справи проводити без їх участі. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду повідомлялись належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, наполягали на задоволенні заяви. Суд дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позиції сторін викладені в позовній заяві та письмовій заяві, приходить до наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що з літа 2007 року позивач перебував у фактичних подружніх стосунках з відповідачем, без реєстрації шлюбу. Вони разом проживали та вели спільне господарство. Вони проживали за адресую: [ADDRESS] . Сторони мешкали разом близько одного року. Від спільного проживання відповідач [INFO] народила дитину [PERSON] , народження якого зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 943 від 14 жовтня 2008 року. Позивач є біологічним батьком дитини, оскільки дитина народилася від їхнього спільного проживання та інтимних відносин. Позивач визнає своє батьківство, бажає продовжувати реалізовувати батьківські права та виконувати батьківські обов`язки. Той факт, що [PERSON] [INFO] є дійсно біологічним сином позивача підтверджують матеріали цивільної справи. Батько дитини в свідоцтві про народження дитини записаний зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК Україниприймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved