Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У травні 2025 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить визнати останнього батьком [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису №13 від 27.12.2004 про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: в графі батько замість « [PERSON] » записати « [PERSON] »; в графі прізвище « [PERSON] » змінити на прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона народилася [INFO] у місті Новомосковськ Дніпропетровської області. На момент народження позивачки, її матір [PERSON] проживала в незареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . В свідоцтві про народження позивачки, в графі «батько» зазначений [PERSON] , записаний зі слів матері, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Батьки позивачки фактично проживали разом з моменту її народження, однак їх шлюб був зареєстрований у 2016 році, коли позивачці було 13 років. Відтоді вони продовжують спільне проживання як подружжя. Позивачка з відповідачем [PERSON] завжди зазначають, що є батьком та донькою. При цьому, відповідач протягом всього часу виконує обов`язки, покладені на батьків, визнає своє батьківство та ніколи не заперечував проти його офіційного встановлення. Досягнувши 22-річного віку, позивачка разом із батьками звернулася до Самарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Самарівського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про внесення змін до актового запису про народження та отримання нового свідоцтва про народження. Однак їй було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки на момент звернення вона була повнолітньою. Тому, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 29.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У підготовче засідання позивачка не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги та обставини, викладені у позові визнав у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивачки підтримала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої записана [PERSON] , а відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, про що 27.12.2004 складено відповідний актовий запис №13, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00050123324 від 19.03.2025 (а.с.20). 17 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 17.03.2016 Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено актовий запис №4 (а.с.19). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання про те, чи не суперечить визнання позову закону та визначаючи наявність підстав для ухвалення рішення, суд враховує наступне. Згідно з поданим сторонами висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження №51379, складеного ТОВ «МАМА ПАПА» 17.12.2025, ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі - Правила державної реєстрації), Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила внесення змін). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічні положення викладені в ст.5 СК України. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 СК України. Нормою ст.122 ч.ч.1,2 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Положеннями ст.133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно з частиною 2 та 3 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. В свою чергу, за змістом пп.2.13.1 п.2.13, пп.2.16.2, 2.16.4, 2.16.7 п.2.16 Правил внесення змін підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, окрім іншого, є рішення суду про визнання батьківства (материнства), виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини. За змістом ст.ст.7, 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.11, 14 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування, проживати разом з батьками. Дитина та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятками, передбаченими законом. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999%). Доказова цінність такого тесту суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, §34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має вирішальне значення в процесі дослідження факту батьківства та вирішення спору цієї категорії. Наведена судом вище правова позиція кореспондується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 квітня 2021 року по справі №235/143/19, від 14 квітня 2021 року по справі №644/9720/16-ц, від 21 квітня 2021 року по справі №640/4304/17, від 17 грудня 2021 року по справі №683/1732/17, від 26 січня 2022 року по справі №202/5601/18. В ході розгляду даної справи знайшли підтвердження фактичні обставини, на які посилалася позивачка в обґрунтування свого позову, враховуючи результати молекулярно-генетичного експертного дослідження, суд приходить до висновку, що біологічним батьком - [PERSON] , є відповідач [PERSON] . Тому суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача батьком позивачки, та внесення відповідних змін до актового запису про народження позивачки відомостей про відповідача як про її дійсного біологічного батька. У позовній заяві позивачки просила судові витрати залишити за нею, а тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved