Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

У травні 2024 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідачам у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення №7 площею 54,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до норм діючого законодавства станом на 01 листопада 2021 року між сторонами вважається укладеним Типовий індивідуальний договір №72204291 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення №7. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. Позивачем у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 за вищевказаною адресою нежитлового приміщення було надано відповідачам послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 70 287,69 грн. Позивачем були сформовані та надані відповідачам рахунки на оплату спожитої послуги, проте відповідачі не виконали свого обов`язку по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії у зв`язку із чим за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 виникла заборгованість у розмірі 70 287,69 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів наявну заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 422,40 грн.. Ухвалою суду від 10 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 26 червня 2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Никоненко О.О. подано до суду зустрічну позовну заяву до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що 01 червня 2007 року між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] було укладено договір №101857 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. З вказаного договору та додатків до нього слідує, що приміщенні наявна тільки транзитна труба діаметром 20 мм і довжиною 3 метри. Інші прилади опалення відсутні. Також додатком 4 до Договору зафіксовано, що в бік споживача встановлено засувки, а відтак зафіксовано, що теплоносій споживачу не поставляється. Зважаючи на це, максимальне теплове навантаження було розраховано та встановлено договором на рівні 0,000141 Гка/год., яке залишилось незмінним. Зазначає, що яке було реальне теплове навантаження на труту 3 метри 20 мм невідомо, при цьому 0,000141 Гка/год. максимальне теплове навантаження, яке реально могло бути набагато меншим. За вказаних умов вважає, що вимоги Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема враховуючи відсутність приладів опалення і наявності тільки однієї труби по якій проходить теплоносій. З урахуванням вказаних обставин просить зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» здійснити перерахунок вартості послуг з надання теплової енергії в приміщенні №7 за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 з урахуванням відключення вказаного приміщення від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води та з урахуванням максимального теплового навантаження 0,000141 Гка/год. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання вчинити дії було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки зустрічної позовної заяви було усунуто. Ухвалою суду від 09 січня 2025 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання вчинити дії до спільного розгляду з первісним позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено у справі підготовче засідання та встановлено сторонами строки на подачу заяв по суті справи. 13 січня 2025 року Концерном «МТМ» було подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву у якому заперечуючи щодо вимог зустрічної позовної заяви зазначено про те, що розрахунок заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення №7 за адресою: [ADDRESS] здійснено з урахуванням вимог чинного законодавства відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 від 28 грудня 2018 року зі змінами, при цьому відповідачами за первісним позовом не надано доказів щодо законного відключення приміщення від мережі централізованого опалення та належності приміщення до приміщень з транзитними мережами опалення. Водночас, вважає недоцільним у цій справі посилання представника [PERSON] на умови договору №101857 від 01.06.2007 року щодо нарахування заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії оскільки рішенням Господарського суду від 03.12.2014 року по справі №908/4156/14 за позовом Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення суми зазначено, що даний договір припинив свою дію з 01.06.2012 у зв`язку з закінченням строку його дії. З урахуванням викладеного зазначає, що Концерном «МТМ» на законних підставах було здійснено нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію у зв`язку із чим відсутні законні підстави для здійснення перерахунку та просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі. 17 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом Концерну «Міські теплові мережі» Фарзаєвої К.А. про заміну відповідача. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року було замінено неналежного відповідача за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на належного відповідача за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 19 травня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] адвоката Никоненка О.О. про зупинення провадження по справі до розгляду Київським окружним адміністративним судом справи №320/25019/24, предмет якої стосується скасування положень про розрахунок обсягів спожитої теплової енергії на опалення опалюваного приміщення, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання. 22 травня 2025 року від представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом до суду надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 01.09.2025 клопотання представника позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON] адвоката Никоненка О.О. про зупинення провадження по справі залишено без розгляду. Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити з мотивів, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Ніконенко О.О. у судовому засіданні проти задоволення вимог первісного позову заперечував та просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку проте у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту). Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово- комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п.5 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони відвиконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Судом встановлено, що відповідачам по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по частці нежитлового приміщення № [NUMBER] , загальною площею 54,3 м2, за адресою: [ADDRESS] що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №337215442 від 28.06.2023 року. Зазначене нежитлове приміщення розташовано у житловому будинку та є його невід`ємною частиною. 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської та на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей щодо того, що співвласники багатоквартирного будинку, в якому розташоване вищезазначене нежитлове приміщення, прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Крім того ч. 6 ст. 633 ЦКУ передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц, 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18-ц, 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8196/20 від 7 липня 2020 року. Згідно з п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика). Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Згідно пояснень представника позивача за первісним позовом Концерну «МТМ» слідує, що житлові будинки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] мають один загальний інженерний ввід у зв`язку із чим було встановлено один комерційний прилад обліку теплової енергії на ці два будинки. Відповідно до п.6 Методики №315 у разі, якщо дві та більше будівлі/будинки мають загальний ввід зовнішньої інженерної мережі зі спільним для них вузлом комерційного обліку, розподіл здійснюється як для однієї будівлі/будинку відповідно до вимог цієї Методики. Згідно п.5 розділу ІІІ Методики встановлено, що для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень. Розподілений обсяг для i-го опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за передбаченою формулою. Водночас оцінюючи доводи зустрічної позовну заяву про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з надання теплової енергії з урахуванням відключення нежитлового приміщення від системи централізованого теплопостачання та постачання гарячої води та з урахуванням максимального теплового навантаження 0,000141Гка/год. суд виходить з наступного. Судом встановлено, що нежитлове приміщення відповідачів є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення. Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. При цьому відключення приміщення від системи централізованого теплопостачання повинно здійснюватися відповідно до вимог Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019. Зокрема, вказаним Порядком установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком. Крім того рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 14.09.2023 №513 затверджено порядок визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території м.Запоріжжя, який передбачає порядок визначення приміщення до приміщень з транзитними мережами опалення. В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі зверталися в установленому порядку із заявою про відключення належного їм приміщення від мереж центрального опалення та належності приміщення до приміщень з транзитними мережами опалення. При цьому, суд зауважує, що договір на який посилається представник позивача за зустрічним позовом №101857 від 01.06.2007 року припинив свою дію з 01.06.2012, при цьому доказів того, що система опалення з того часу залишилась незмінною суду не надано. За вказаних обставин, аналізуючи наведені норми законодавства та встановлені обставини справи суд доходить до висновку, що належне відповідачам нежитлове приміщення, відноситься до опалювальних приміщень. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2024 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Відповідно до п., п 5, 11, 32, 34, 38 Типового індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. У п. 32 Типового договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. За умовами п. 34 Типового договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з пп. 3 п. 41 Типового договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості позивач у період з листопада 2021 року по березень 2024 року відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 70 287,69 грн. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростований належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів у їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, вважає, що відповідачі, як споживачі послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з теплової енергії, а тому позов Концерну «МТМ» підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, згідно вимог позовної заяви позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у солідарному порядку. Відповідно до ст.322 ЦК України власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом. Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). Отже, власник несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у власності. Таким чином, зважаючи на те, що нежитлове приміщення належить кожному з відповідачів у відповідних долях кожен співвласник повинен відповідати за зобов`язаннями відповідно до своєї частки. З матеріалів справи не вбачається, що між відповідачами як співвласниками нежитлового приміщення встановлений договором певний порядок розрахунків з постачальником послуг за надані послуги, а тому їх відповідальність за надані послуги має розраховуватись у відповідності до частки кожного у спільному майні. Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №337215442 та реєстру з прав власності на нерухоме майно №16467273 вбачається, що відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві власності належить по 17/100 частки нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , отже виходячи із своєї частки вони повинні сплатити заборгованість у розмірі по 11 948,91 грн. (70 287,69 Х 0,17). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 13/100 частки нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , отже виходячи із своєї частки відповідач повинна сплатити заборгованість у розмірі по 9 137,40 грн. (70 287,69 Х 0,13). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить по 19/100 частки нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , отже виходячи із своєї частки відповідач повинна сплатити заборгованість у розмірі по 13 354,65 грн. (70 287,69 Х 0,19). Разом з тим, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з надання теплової енергії в приміщенні №7 за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 з урахуванням відключення вказаного приміщення від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води з урахуванням максимального теплового навантаження 0,000141 Гка/год. суд вважає за необхідне відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю. Відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України оскільки первісні позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у загальній сумі 2 422,40 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved