Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача адвокат - Кузьмич Наталія Олександрівна звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 16 жовтня 2013 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу представник позивача зазначає те, що між сторонами постійно виникають сварки та непорозуміння, у позивачки з відповідачем відсутні спільні інтереси та наявні різні погляди на життя, втрачено почуття любові. Представник позивача також вказує, що фактично шлюбні відносини припиненні з серпня 2024 року, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки та дітей. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Котенко Р. В. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва. Протоколом атоматизованого розподілу справи між суддями справу було розподілено на суддю Котенко Р. В. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд заяви в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 23 січня 2026 року. У судовому засіданні, призначеному на 23 січня 2026 року, суд, порадившись на місці, постановив відкласти судове засідання у справі на 02 березня 2026 року у зв`язку з неявкою учасників справи. У судове засідання, призначене на 02 березня 2026 року, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином. 26 січня 2026 року та 27 лютого 2026 року через електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника, у яких представник також підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився. Правом на подання відзиву не скористався. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило. Направлені відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання копія позову з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судові повістки-повідомлення повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, є днем вручення судової повістки. Беручи до уваги, що справа розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін про судове засідання, тобто їх явка є не обов`язковою, враховуючи подані представником позивача заяви, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2026. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача вказує, що подальше спільне проживання та збереження родини позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася цим правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved