Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , про розірвання шлюбу та встaновлення фaкту. Позов мотивує тим, що 09 вересня 2022 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано у Броварському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №713. [INFO] у них народився син [PERSON] . Зазначає, що відразу після реєстрації шлюбу подружні стосунки між ними були хорошими, але з плином часу все змінилося у гіршу сторону, непорозуміння траплялися все частіше. В результаті як подружжя не проживають вже більше року, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть. Кожен з них живе своїм життям, сім`я фактично розпалася. Вказує, що син проживає з ним, відповідачка участі у вихованні та утриманні сина не бере. Шлюб носить виключно формальний характер. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з підстав викладених вище. Просить розірвати шлюб. Відповідачка покинула їх та проживає за іншою адресою, всі обов`язки по догляду за сином позивач виконує сaмостійно. З сином проживає разом за адресою: [ADDRESS] . Позивачем були створені умови для проживання та розвитку дитини, син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його розвитку і відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та лікування завжди вирішує він та відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності. Відповідачка сaмоусунулaсь від виховaння сина, відмовилася від своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичне та моральне здоров`я дитини, не цікавиться ним, не дбає про його матеріальний достаток. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді від 23.01.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 13.02.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Орган опіки та піклування Сквирської міської ради. Ухвалою суду від 13.02.2026 закрито підготовче провадження в зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав, викладане у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Вказав, що з відповідачкою не проживає тривалий час. Син залишився проживати з ним. Після того, як з відповідачкою перестав жити, уклав з нею договір про проживання дитини та участь у її вихованні, однак відповідачка договір не виконує. Участі у вихованні дитини не приймає. Син [PERSON] вчиться дуже добре, він весь свій час приділяє вихованню та утриманню його, а відповідачка повністю самоусунулась від виховання дитини, з дитиною не спілкується. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала клопотання про розгляд справи без її участі. Відзиву не надала. Представник третьої особи О.Шеремет з приводу задоволення позову не заперечила. Пояснила суду, що представники служби у справах дітей виходили до помешкання позивача, склали Акт про обстеження умов проживання, де умови проживання дитини задовільні. Син дуже гарно вчиться, бере участь у різних олімпіадах. Батько займається вихованням дитини повністю. Позов вважає підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено: [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 вересня 2022 року у Броварському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що було складено актовий запис №713, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.17). Від цього шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с.16). Останніх понад один рік позивач та відповідачка проживають окремо: позивач з сином проживає за адресою: [ADDRESS] , а відповідачка проживає окремо в м. Сквира Білоцерківського району Київської області, та не цікавиться життям і здоров`ям сина [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у його вихованні та утриманні. Відповідачка та позивач не ведуть спільного господарства. Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного уповноваженими посадовими особами Служби у справах дітей Сквирської міської ради від 27.01.2026 встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом з сином за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання за вищезазначеною адресою задовільні. У будинку чисто, охайно, тепло, є вся необхідна побутова техніка, продуктами харчування забезпечені. У дитини є власна кімната з спальним місцем, є місце для навчання та гри. (а.с.33). Відповідно до довідки № 01-27/15 від 26.01.2026 Сквирського академічного ліцею №3, батько [PERSON] , [PERSON] , займається вихованням дитини: цікавиться успіхами у навчанні, отримує інформацію про результати навчання, поведінку та участь сина у позакласних заходах, відвідує батьківські збори. Завдяки зразковому вихованню сина з боку батька, хлопчик займає призові місця в шкільних та районних конкурсах (а.с.29). Згідно з психолого-педагогічною характеристикою психолога Сквирського академічного ліцею № 3 [PERSON] , [INFO] , дитина має достатній рівень розумового розвитку, фізичний стан відповідає віковій нормі, психоемоційний стан стабільний. У хлопчика гарно розвинені товариські та родинні почуття. Домашня атмосфера є цілком безпечною та сприятливою для повноцінного розвитку дитини. У сім`ї авторитетом для хлопчика є батько, з яким він будує довірливі стосунки. Батько для [PERSON] є гарантом безпеки та прикладом для наслідування. (а.с.30). У відповідності до виписки із медичної карти № 9 від 27.01.2026 хворого [PERSON] , [INFO] , лікаря Сквирської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини при амбулаторному лікуванні з дитиною на прийом та відвідування фізкабінету весь час з дитиною був батько, який давав дитині ліки, робив масажі (а.с.31). З письмових пояснень [PERSON] від 23.09.2025, яка проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] проживає з сином [PERSON] у [ADDRESS] . Сам його утримує та виховує, дитина забезпечена усім необхідним. Мати [PERSON] до дитини не навідується.(а.с.19). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 23.09.2025, яка проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] сам виховує та утримує сина [PERSON] . Мати до дитини не навідується(а.с.20). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила викладене у своїх поясненнях, та показала суду, що є матір`ю відповідачки. Проживає в цьому ж будинку, що і позивач, однак у них різні входи в будинок. Відповідачка не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, не проживає більше року з позивачем та сином [PERSON] . Позивач повністю займається вихованням та утриманням сина [PERSON] . Мати до дитини не навідується. Згідно договору про проживання дитини та про участь у її вихованні, укладеного 20.09.2025, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., позивач та відповідач домовилися, що місцем проживання їхнього сина [PERSON] буде разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , де батько зобов`язується доглядати, утримувати та фінансово забезпечувати життєві потреби дитини. Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного уповноваженими особами Служби у справах дітей Сквирської міської ради, позивач проживає в будинку по [ADDRESS] , який складається із двох кімнат, кухні, ванни, коридора. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, є вся необхідна побутова техніка, продуктами харчування забезпечені. У дитини є власна кімната з спальним місцем, є місце для навчання та гри. (а.с.33). Таким чином, малолітня дитина [PERSON] знаходиться на повному утриманні батька [PERSON] та він самостійно виховує його. Оцінка суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхньої дитини. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, не цікавиться його долею протягом тривалого періоду часу, участі у вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що встановлення вище зазначеного факту необхідно заявнику для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги, тощо, а також для підтвердження права на стягнення аліментів з матері дитини у випадку ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків в частині утримання та матеріального забезпечення дітей, вважає, що заяву [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі та за наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження шлюбу між [PERSON] та [PERSON] буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved