Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Адвокат Самуляк М.Ю. звернувся до Бориславського міського суду Львівської області перебуває в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 25 серпня 2020 року близько о 16:10 [PERSON] , в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ТОYОТА PRIUS» д.н.з. [NUMBER] , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, усвідомлюючи, що він здійснює рух територією автомобільного парку Української військової академії Медичних сил ЗСУ, за адресою місто Київ, вулиця Зоологічна, 4а, по якій постійно пересуваються курсанти та абітурієнти навчального закладу, не вибрав безпечну швидкість та безпечні прийоми керування (щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним з урахуванням дорожньої обстановки), рухаючись по колу, змінюючи напрямок руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, небезпечно змінив напрямок руху в напрямку абітурієнтів, серед яких була [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які стояли на сходах будівлі пункту технічного обслуговування і ремонту машин, здійснив наїзд на останніх, маючи технічну можливість уникнути цього. 3 квітня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва виніс вирок, яким визнав винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки та позбавленням військового звання «майор». Внаслідок такої ДТП позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у отриманні численні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних, у зв`язку з чим зазнала істотних моральних страждань. Позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть не залишають її до теперішнього часу. Окрім того, отримані тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок цієї ДТП, дотепер дають про себе знати, оскільки позивачу потрібно постійно відвідувати лікарів, жити як раніше, до моменту ДТП, неможливо, життя змінилося повністю. Через отримані травми позивач більше не зможе працювати на певних видах роботи, враховуючи їхній стан здоров`я після отриманих травм у наслідок ДТП, у вчиненні якої визнано винуватим [PERSON] , позивач не зможе більше повною мірою виконувати певні види завдань у військовий сфері. Загалом, постійний стрес, тілесні ушкодження, призвели до зниження працездатності та обмеження кола спілкування, що знову-таки поглиблює негативні переживання внаслідок порушення соціальної та особистої адаптації. З часу ДТП у неї значно погіршився психічний стан, відчуває пригнічення настрою, тугу, тривогу, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості. Оскільки відновити попередній стан життя позивача неможливо вже ніяким чином, - тому із засад розумності та справедливості обґрунтованим розміром моральної шкоди, завданої [PERSON] є 1000000,00 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2025 року вказана позовна заява (справа № 438/55/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвало суду від 18 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13 березня 2025 року. 8 та 10 квітня 2025 року до суду надійшли заяви представника позивача адвоката Самуляка М.Ю. про проведення засідань у справі № 438/55/25 без його участі. Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 438/55/25 на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 8 травня 2025 року. Ухвалою суду від 11 липня 2025 року задоволено клопотання відповідача про залучення адвоката. Підготовче засідання відкладено на 5 серпня 2025 року о 12:00. 1 серпня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник відповідача адвокат Горбенко П.В. надіслав клопотання про відкладення засідання, оскільки перебуває у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 5 серпня 2025 року підготовче засідання відкладено на 4 вересня 2025 року. 11 серпня 2025 року представник відповідача - адвокат Горбенко П.В. подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач протягом тривалого часу, а ні під час досудового розслідування, а ні під час розгляду кримінальної справи, а ні після винесення судом вироку, не скористалась своїм процесуальним правом у розумінні частин 1, 4 статті 128 КПК України. Крім того, відповідач у відповідності до вимог частини 1 статті 127 КПК України, протягом досудового розслідування та розгляду кримінальної справи по суті, як особисто так і через свого на той час захисника, маючи на той час матеріальну можливість, постійно пропонував потерпілим у справі відшкодувати останнім моральну та матеріальну шкоду в розмірі, яка б влаштовувала потерпілих. Але незважаючи на дії відповідача [PERSON] спрямованих на компенсацію шкоди, потерпілі постійно відмовлялися, оскільки не мали жодного бажання на отримання компенсації, а лише наполягали на винесення судом найсуворішого покарання. Подання позову про відшкодування моральної шкоди через тривалий час після події може бути розцінено як зловживання процесуальними правами. Крім того, заявлений розмір моральної шкоди не відповідає засадам справедливості та співмірності. Оскільки відповідач відбуває покарання в Державній установі «Крюківська виправна колонія № 29», навіть працюючи офіційно та отримуючи мінімальну заробітну плату близько 6000,00 грн, з яких вираховують податки та інші витрати, останній не в змозі виплачувати таку суму моральної шкоди. Також відповідач хоча і офіційно розлучений, але має на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] (інваліда з народження) та [PERSON] [INFO] , на утримання яких щомісячно сплачує допомогу у розмірі близько 2000,00 грн. Ухвалою суду від 13 серпня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Горбенка П.В. про поновлення процесуального строку на подання відзиву. Задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Горбенка П.В. про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EasyCon». 3 вересня 2025 року від представника відповідача - адвоката Горбенка П.В. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме довідки про отримання доходів відповідачем Ухвалою суду від 4 вересня закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 23 вересня 2025 року о 10:30. Заяву представника відповідача адвоката Горбенка П.В. про виклик свідка задоволено. Визнано явку позивача у судове засідання, призначене 23 вересня 2025 року о 10:30 обов`язковою. Долучено до матеріалів справи довідку про отримання доходів, виданої Державною установою «Крюковська виправна колонія № 29» від 7 серпня 2025 року на ім`я [PERSON] . Судове засідання 23 вересня 2025 року відкладено до 6 жовтня 2025 року у зв`язку з неможливістю представника відповідача брати участь у засіданні через зайнятість у кримінальній справі у Верховному Суді. 30 вересня 2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, оскільки вона є діючим військовослужбовцем на несе службу на території Харківської області. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Вказує, що наслідки аварії призвели до непоправних змін її здоров`ю, через зруйнований її подальший кар`єрний шлях військовослужбовця. У неї постійно наявні больові відчуття нижніх кінцівок, що ускладнює повсякденну діяльність та унеможливлює окремі її види. Окрім того у неї постійна тривога, коли вона знаходиться біля автомобілів та будь-якої проїзної частини, а у випадку різких рухів будь-яких транспортних засобів в безпосередній близькості у неї виникає панічна атака, що унеможливлює її нормальне функціонування у звичайному житті. До заяви долучено оригінал довідки військової частини [NUMBER] . Судове засідання 6 жовтня 2025 року відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Горбенка П.В., у зв`язку з необхідністю допиту свідка, який не прибув у засідання. Судове засідання 28 жовтня 2025 року не відбулось у зв`язку з неявкою учасників справи. Розгляд справи призначено на 11 листопада 2025 року. У судовому засіданні 11 листопада 2025 року оголошено переору до 26 листопада 2025 року по технічним причинам. У судовому засіданні 26 листопада 2025 року оголошено переору до 15 грудня 2025 року по технічним причинам. У судовому засіданні 15 грудня 2025 року оголошено переору до 24 грудня 2025 року по у зв`язку з необхідністю викликати свідка. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року задоволено заяву свідка [PERSON] про проведення судового засідання, призначеного на 24 грудня 2025 року в режимі відеоконференції з Вишгородським районним судом Київської області. Судове засідання 24 грудня 2025 року не відбулось у зв`язку з відсутністю електроенергії. Судове засідання призначено на 15 січня 2026 року. Судове засідання 15 січня 2026 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Судове засідання призначено на 10 лютого 2026 року. Судове засідання 10 лютого 2026 року не відбулось у зв`язку технічними причинами. Судове засідання призначено на 24 лютого 2026 року. У судових засіданнях позивач та його представник підтримали позовну заяву та просили задовольнити. Позивач наголосила, що до цього часу має проблеми фізичного та психологічного характеру, що є наслідком вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Має страх до транспортних засобів що рухаються, що впливає на якість її життя, кар`єру. Представник позивача наголосив, що відповідач, як військовослужбовець, відбуває покарання, не вчиняючи дій для долучення до оборони своєї країни. Під час розгляду кримінального провадження затягував судовий процес, не визнавав вину, Вказав, що право позивача звертатися з позовом про відшкодування моральної шкоди не в кримінальному процесі є правом позивача, а тому будь-які зловживання з її боку відсутні. Представник відповідача - адвокат Горбенко П.В. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, висловивши доводи аналогічні відзиву, та наголосив, що вирок відносно відповідача ухвалений у 2023 році, і зі спливом майже п`яти років з дня події позивач звернулась з даним позовом, що є зловживанням процесуальними правами. Відповідач пропонував потерпілим відшкодувати шкоду, останні відмовлялися. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти доводів представника позивача, вказавши, що під час розгляду кримінальної справ він відразу визнав вину, не вчиняв дій з метою затягування судового процесу. Наголосив, що твердження представника позивача про те, що він не боронить батьківщину є хибними, оскільки ним неодноразово вчинялися дії з метою долучення до лав ЗСУ, проте йому відмовили. Крім того, він надсилав засобами пошти потерпілим компенсацію в розмірі 10000,00 грн кожній, які були повернуті. Допитаний у якості свідка [PERSON] , повідомив суду, що знайомий з відповідачем, оскільки представляв його у кримінальному провадженні, в якому позивач була потерпілою. Наголосив, що [PERSON] неодноразово пропонував [PERSON] кошти на відшкодування заподіяної шкоди, проте остання та її представник відмовлялись, з цивільним позовом також не звертались. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, допитавши свідка, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суд міста Києва від 3 квітня 2023 року у справі № 761/35006/23 (провадження № 1-кп/761/690/2023), який набрав законної сили 14 вересня 2023 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки та позбавленням військового звання «майор». Вказаним вироком встановлено, що 25 серпня 2020 року близько 16:10 [PERSON] , у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA PRIUS», д.н.з. [NUMBER] , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, усвідомлюючи, що він здійснює рух територією автомобільного парку Української військової академії Медичних сил ЗСУ, за адресою місто Київ, вулиця Зоологічна, 4а, по якій постійно пересуваються курсанти та абітурієнти навчального закладу, не вибрав безпечну швидкість та безпечні прийоми керування (щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним з урахуванням дорожньої обстановки), рухаючись по колу, змінюючи напрямок руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, небезпечно змінив напрямок руху в напрямку абітурієнтів, серед яких були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які стояли на сходах будівлі пункту технічного обслуговування і ремонту машин, здійснив наїзд на останніх, маючи технічну можливість уникнути цього. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] отримала наступні тілесні ушкодження: відкриту травму правої гомілки та стопи: численні садна правої гомілки та стопи, відкритий вивих правої стопи (з ушкодженням капсульно-зв`язкового апарату гомілково-ступневого суглоба), уламковий перелом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням уламків (справа), відкриту травму правої гомілки та лівої стопи: уламкові переломи нижньої третини великогомілкової та малогомілкової кісток за зміщенням уламків, які мають сполучення із зовнішнім середовищем (відкритий характер переломів був встановлений клінічними лікарями), рану (рвано-скальпована) тильної поверхні лівої стопи; відшарування шкіри та підшкірно-жирової клітковини латеральної поверхні верхньої третини лівої гомілки (площею, приблизно 1%), з крововиливами у м`які тканини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 1 та 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів частина 1 статті 1168 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц дійшов висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи (постанови Верховного Суду: від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц; від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19; від 6 липня 2022 року у справі № 442/3107/21). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При ньому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19). Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено, що винні дії відповідача знаходяться в прямому причинному зв`язку із заподіяною [PERSON] моральною шкодою. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, зокрема відкриту травму правої гомілки та стопи: численні садна правої гомілки та стопи, відкритий вивих правої стопи (з ушкодженням капсульно-зв`язкового апарату гомілково-ступневого суглоба), уламковий перелом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням уламків (справа), відкриту травму правої гомілки та лівої стопи: уламкові переломи нижньої третини великогомілкової та малогомілкової кісток за зміщенням уламків, які мають сполучення із зовнішнім середовищем (відкритий характер переломів був встановлений клінічними лікарями), рану (рвано-скальпована) тильної поверхні лівої стопи; відшарування шкіри та підшкірно-жирової клітковини латеральної поверхні верхньої третини лівої гомілки (площею, приблизно 1%), з крововиливами у м`які тканини, а тому суд приходить до висновку, що позивач зазнала значних моральних страждань, що виразилися в перенесеному фізичному болі, неможливості впродовж зазначеного часу вести свій звичайний спосіб життя. У зв`язку з вказаними травмами позивач має постійні больові відчуття в нижніх кінцівках. Судом встановлено, що внаслідок отриманих у дорожньо-транспортній пригоді тілесних ушкоджень позивач зазнала суттєвих змін у звичному способі життя, була позбавлена можливості вести активний спосіб життя під час лікування та реабілітації, відчувала тривалий фізичний біль, фізичні та душевні страждання, що супроводжувалися почуттям тривоги, страху та емоційної пригніченості, що свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Крім того, суд бере до уваги доводи [PERSON] про те, що після дорожньо-транспортної пригоди вона має постійне відчуття тривоги поблизу транспортних засобів та проїзної частини, а у випадку різкого руху транспортних засобів у безпосередній близькості до неї виникають напади панічних атак, що негативно впливає на її психоемоційний стан, завдає додаткових душевних страждань та істотно обмежує можливість повноцінного функціонування у повсякденному житті. Також суд враховує, що наслідки дорожньо-транспортної пригоди призвели до неможливості реалізації позивачкою свого кар`єрного шляху як військовослужбовця, що призвело до зміни її життєвих планів, втрати можливостей професійної реалізації та необхідності докладати додаткових зусиль для адаптації до нових життєвих обставин, що, у свою чергу, спричинило їй додаткові моральні страждання. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань [PERSON] , виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до суми 500000,00 грн, що буде співмірним із душевними стражданнями, перенесеними позивачем у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Щодо посилань представника відповідача на майновий стан [PERSON] , який відбуваючи покарання, отримує мінімальну заробітну плату близько 6000,00 грн, та має на утриманні неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , (інваліда з народження) та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких щомісячно сплачує допомогу у розмірі близько 2000,00 грн, підлягають відхиленню оскільки в силу частини 4 статті 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Доводи відповідача та його представника - адвоката Горбенка П.В. про те, що позивачем під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] не пред`явлено цивільного позову, а подано даний позов через значний проміжок часу, що є зловживанням процесуальними правами, підлягають відхиленню, враховуючи наступне. Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (частина 7 статті 128 КПК України). Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, саме потеплілий особі належить право вибору у порядку якого судочинства звертатися за захистом свої прав щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 5000,00 грн підлягає стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: partial