Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, вказавши, що вони є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, однак продовжує навчання на денному відділенні 1 курсу, у Державному Університеті Економіки та Технологій, термін навчання до 30.06.2028 року. Донька потребує допомоги батька, так як позивач утримує доньку сама, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь та утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до закінчення навчання. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.12.2025 року відповідачем та представником подано відзив на позов, з якого вбачається, що відповідно до позовних вимог позивач посилається на довідку, відповідно до якої повнолітня донька [PERSON] навчається в навчально-науковому юридичному інституті за кошти фізичних осіб, тобто має забезпечення, так як її батько [PERSON] , відповідно до посвідчення серії [NUMBER] з 13 вересня 2023 року, має статус учасника бойових дій. При цьому, на обгрунтування позовних вимог не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у Позивача потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо)». Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у справі №11/12550/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання в повному обсязі. Крім того, 09.02.2026 року відповідач надав письмові пояснення згідно яких вказує, що не згоден з позовом, так як дитина може користуватися всіма пільгами батька військовослужбовця, вчитися на державній основі та отримувати стипендію, але її матір не бажає використати таку можливість, натомість бажає лише аліменти, позивач вказує, що у неї немає можливості утримувати доньку, але абонименти у спорт зал на трьох є за що купувати. Відповідач зазначає, що він не проти допомагати доньці, але не утримувати всю родину позивачки. 19.01.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, згідно чого вказує, що донька постійно проживає з матір`ю, яка її повністю утримує, сплачує комунальні послуги, та забезпечує всім необхідним для дівчини у 18 років, дитина вчиться на підставі договору про надання освітніх послуг з 01.09.2024 року по 30.06.2028 року, вартість навчання 100840,00 грн., дитина навчається на денній формі, а тому не працює та не може себе утримувати. Позивач та донька з повагою відносяться до виконання відповідачем громадянського обов`язку та захисту Батьківщини, але при цьому дитина потребує допомоги батька у зв`язку з навчанням, а законних підстав для звільнення від сплати аліментів відповідач не вказує. Представник позивача надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] , є батьками повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, однак продовжує навчання на денному відділенні 1 курсу, у Державному Університеті Економіки та Технологій, термін навчання до 30.06.2028 року. Донька потребує допомоги батька у зв`язку з навчанням, а тому позивач звенулася з позовом. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюютьсяглавою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61-350св17). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України). Згідностатті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першоїстатті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Вирішуючи питання про допустимість та належність доказів по справі, суд зазначає, наступне. Відповідно до ст. 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Належність до справи кожного доказу визначається судом. Судом не встановлено, відповідно до статті 182 СК України, законних підстав для звільнення відповідача, як батька дитини, від сплати аліментів на навчання, згідно матеріалів справи відповідач на утриманні інших осіб не має, захворювань не має, працездатний, перебуває на військовій службі в ЗСУ, а тому суд не має законних підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, яка продовжує навчання, адже такий обов`язок покладається на обох батьків. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно достатті 191 СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, датою подачі позову є 23.10.2025 рік. Згідно частини першоїстатті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а відповідач звільнений від сплати судового збору, як військовослужбовець, суд приходить до висновку про компенсування сплати судового збору по справі за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved