Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги мотивує тим, що 31.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір №75133527. Відповідно до умов даного Договору позичальнику надано кредит у розмірі 14281 грн., строк кредитування 30 днів, термін повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом - 17.12.2021. Тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка за користування кредитними коштами нараховуються за ставкою 1,99%, орієнтована загальна вартість кредиту складає 17265,01грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. 27.01.2022 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до умов якого «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників-боржників, в тому числі за договором кредиту №75133527. Надалі, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, в тому числі і за договором №75133527 щодо відповідача. Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує належним чином, у зв`язку з чим у нього перед товариством утворилася заборгованість у розмірі 48645,38 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 14281 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 34103,03 грн., інфляційні збитки - 228,49 грн., нараховані 3% річних - 32,86 грн., яку і просить стягнути позивач, а також судові витрати у справі. Ухвалою суду від 08.12.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків, вказаних в ухвалі. Ухвалою суду від 16.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Головуючий суддя перебував у планових відпустках з 18.12.2025 по 02.01.2026, та з 19.01.2026 по 20.01.2026 включно. Окрім того, головуючий суддя 20.02.2026 перебував у відрядженні у Рівненському апеляційному суді. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином згідно з вимогами ЦПК України. При цьому з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якого направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює проводити розгляд справи у заочному порядку та ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 02.03.2026, тобто дата складання повного тексту рішення. Судом встановлено, що 31.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75133527 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), шляхом його підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у вигляді електронного документа у відповідності до ст.11, ст.12, ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до п.1 договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми кредиту. Згідно п.2 Договору, позичальнику надано кредит у розмірі 14281 грн. строк кредитування 30 днів, дата отримання позики - 31.08.2021, дата повернення позики - 30.09.2021, проценти за користування кредитними коштами нараховуються за процентною ставкою 1,99 %, щоденно, включаючи дати отримання та повернення кредиту, на залишок позики. Згідно Додатку №1 до договору сторони погодили та підписали Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, відповідно до якої визначили розмір та дату внесення позичальником платежів. Визначено, що загальна вартість кредиту становить 17265,01 грн., що складається з основної суми кредиту -14281 грн., та відсотків у розмірі - 2984,01 грн. (а.с.54). Видача [PERSON] грошових коштів у сумі 14281 грн. підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 23.10.2025 про перерахування 31.08.2021 коштів на банківську картку № [NUMBER] (а.с.22). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №75133527, у нього виникла заборгованість перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яка згідно розрахунку заборгованості становить 48384,03 грн., з яких 14281 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 34103,03 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.25). 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників боржників, в тому числі за договором позики №5263338, що підтверджено також підписаним сторонами та скріпленим їх печатками Актом прийому - передачі Реєстру боржників від 27.01.2022. На виконання умов Договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошові кошти у розмірі 6405568,95 грн. згідно платіжного доручення №32465 (а.с.35-37, 40-42). Відповідно до Витягу реєстру боржників №1 до Договору факторингу, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 48384,03 грн., з яких: 14281 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 34103,03 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.46). Разом з тим, згідно наданого ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості за Договором позики №75133527, заборгованість відповідача [PERSON] становить 48645,38 грн., з яких: 14281 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 34103,03 грн. - сума заборгованості за відсоткам, 32,86 грн. - нараховані 3% річних, 228, 49 грн. - інфляційні збитки (а.с.26). 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором позики №75133527 щодо відповідача, що підтверджено і Актом прийому - передачі Реєстру боржників від 10.01.2023 (а.с.47-49, 55-59). Відповідно до Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору факторингу, ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 48645,38 грн. (а.с.6). У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики №75133527 станом на день формування позовної заяви заборгованість відповідача за кредитним договором №75133527 не погашена та згідно розрахунку за кредитом наданого ТОВ «Коллект центр» складає 48645,38 грн., з яких: 14281 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 34103,03 грн. - сума заборгованості за відсоткам, 32,86 грн. - нараховані 3% річних, 228, 49 грн. - інфляційні збитки, тобто з даного розрахунку вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» не здійснювало жодних нарахувань після отримання прав вимоги (а.с.27). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання згідно із ст.526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 06.09.2023 в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 18.10.2023 в справі № 706/68/23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Закон №2120-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що вніс зміни до норм ЦК України, виключив можливість нарахування сум за ст. 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року для кредитних і позикових відносин. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі воєнний стан було неодноразово продовжено. Законодавець запровадив захист для позичальників у кредитних і позикових відносинах через встановлення спеціального мораторію. Мораторій на нарахування 3% річних та інфляційних втрат поширюється винятково на кредитні та позикові відносини. Для всіх інших типів господарських договорів (договорів поставки, підряду, надання послуг, оренди, комісії, агентських договорів тощо) застосування ст. 625 ЦК під час воєнного стану залишається в повному обсязі без жодних обмежень. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд робить висновок, що між первісним кредитором ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого є позивач, та відповідачем виникли правовідносини у зв`язку з укладенням 31.08.2021 Договору позики №75133527. Згідно вказаного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 14281 грн. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку у повному обсязі не повернуті, тому суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача за основним тілом кредиту у розмірі 14281 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення суми заборгованості за відсотками по договору суд зазначає наступне. Умовами договору передбачено, що позика надається строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% за кожен день користування коштами. Будь яких доказів здійснення пролонгації строку кредитування матеріли справи не містять, а відтак нархування кредиторами процентів поза строком дії договору є неправомірним. З урахуванням наведеного суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 8525,75 грн. за 30 днів за процентною ставкою 1,99% (14281 грн. х 1,99% / 100% х 30 днів), що відповідає строку дії кредитного договору. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3% річних нараховані в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 32,86 грн. за період з 27.01.2022 по 23.02.2022. Щодо стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне. З розрахунку індексації, наданим ТОВ "Вердикт капітал", вбачається, що розрахунок проведено за лютий 2022 року, та сума інфляційних збитків становлять 228,49 грн. Суд звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. За період, зазначений позивачем - лютий 2022 року (101,6%) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, а тому сума боргу не може бути проіндексована. За таких підстав, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків. Отож, в підсумку, суд задовольняє позовні вимоги частково. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу надано: заявку на надання юридичної допомоги № 171 від 01.10.2025 укладену між позивачем та АО «Лігал Ассістанс», договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 (а.с.17-21). За положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову , сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial