Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

ТОВ «Рівнетеплоенерго» (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості (надалі - відповідачі), в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , власниками якого є відповідачі. Згідно з витягом оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , [PERSON] станом на 01.09.2025 (за період з 01.10.2020 по 31.08.2025) виникла заборгованість за надані ТОВ «Рівнетеплоенерго» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 37 147, 50 грн. Ухвалою суду від 30.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 03.03.2026 від представника відповідачки Денищук Наталії Миколаївни надійшли письмові пояснення, згідно яких [PERSON] не згідна з солідарним обов`язком сплатити заборгованість за послуги з теплопостачання, оскільки квартира [ADDRESS] належить їй із колишнім чоловіком, [PERSON] , на праві спільної часткової власності, а не праві спільної сумісної власності, тобто по 1/2. Окрім того, з 2006 року [PERSON] не є користувачем послуг, надаваних ТОВ «Рівнетеплоенерго», оскільки в спірній квартирі не проживає у зв`язку із переїздом до місця проживання [PERSON] , з яким вона уклала новий шлюб. Зазначає, що [PERSON] , як основний власник, на якого були відкриті особові рахунки на квартиру, не сплачував жодних комунальних послуг, внаслідок чого утворилася велика заборгованість, в тому числі і за послуги теплопостачання. Дізнавшись про це, [PERSON] змушена була укласти з КП «Теплотранссервіс» договір N?40395/160 від 09.08.2011 про реструктуризацію заборгованості за послуги опалення та підігрів води на суму 8 835,64 грн і повністю виплатила її за рахунок власних коштів. Те ж саме вона змушена була зробити і по інших комунальних послугах (зокрема, за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 4301 грн.). Після розірвання шлюбу [PERSON] домовлялася із колишнім чоловіком, що вона або здається в житловий найм і всі витрати несуть наймачі, або він у ній проживає і сам оплачує всі комунальні послуги, однак [PERSON] ці домовленості виконувати не збирався і не збирається дотепер. Рішенням Рівненського міського суду від 23.05.2018 року у справі №569/13719/16 [PERSON] було зобов`язано сплатити компенсацію за належну їй 1/2 частку у праві власності на вказану квартиру з переходом до нього права власності на цю частку. Однак, рішення суду не виконано. Отримавши копію позовної заяви, [PERSON] 10.02.2025 року звернулася до ТОВ «Рівнетеплоенерго» із заявою про виключення її з особового рахунку N? [NUMBER] повністю переоформивши його на [PERSON] як єдиного користувача наданих послуг з теплопостачання, однак відповіді на своє звернення не отримала, її чергове звернення до [PERSON] також було залишено без відповіді. Зважаючи на те, що [PERSON] є власником 1/2 квартири [ADDRESS] , вона змушена сплатити позивачу половину заборгованості в розмірі 18 588, 75 грн, однак сплата половини вартості пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних для [PERSON] є додатковим фінансовий тягарем з вини іншого співвласника квартири. Стверджує, що покладення на [PERSON] солідарного обов?язку сплатити заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого постачання з пенею, інфляційними витратами і трьома процентами річних в черговий раз означатиме, що вся ця заборгованість буде стягнута з неї тому, що [PERSON] рішення суду по даній справі виконувати не буде, як і рішення суду по справі про стягнення з нього суми заборгованості на користь [PERSON] в порядку регресу, оскільки майно, на яке можна звернути стягнення у нього відсутнє. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , власниками якого є відповідачі. Згідно з витягом оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , [PERSON] станом на 01.09.2025 (за період з 01.10.2020 по 31.08.2025) виникла заборгованість за надані ТОВ «Рівнетеплоенерго» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 37 147, 50 грн. Статтею 322 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час розгляду справи. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок відповідачів як споживача житлово-комунальних послуг закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Таким розрахунковим документом є квитанція, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм комунальних послуг. Підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Розрахунок вартості наданих послуг здійснюється ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами з теплопостачання у розмірах, затверджених рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради № 6 від 04 січня 2011 року (із відповідними змінами) та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" № 449 від 23 квітня 2014 року, № 569 від 23 травня 2014 року, № 664 від 13 червня 2014 року, № 792 від 27 червня 2014 року, № 146 від 17 жовтня 2014 року, № 1171 від 31 березня 2015 року, № 174 від 21 травня 2015 року, № 1101 від 9 червня 2016 року, № 1536 від 28 грудня 2017 року та № 1791 від 11 грудня 2018 року. Оскільки відповідачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , будь-якої домовленості щодо оплати комунальних послуг між ними та іншими особами судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку, що відповідачі мають відповідати за порушення зобов`язань з оплати спожитих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Суд також звертає увагу, що не проживання відповідачів у спірній квартирі, яка належить їм на праві власності, не звільняє їх від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 02.04.2022 у справі №757/29813/17-ц. Отже, відповідачі, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання належної якості, зобов`язані були оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. Судом встановлено, що позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачам послуги з централізованого опалення, однак відповідачі не виконують належним чином свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість за період з 01.10.2020 по 31.08.2025 в сумі 37 147, 50 грн. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Частиною 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача, сума пені станом на 01.09.2025 (за період з 01.01.2024 по 31.08.2025) становить 1 249, 22 грн, сума інфляційних втрат станом на 01.09.2025 (за період з 01.01.2024 по 31.08.2025) становить 5 519, 63 грн, сума трьох процентів річних від простроченої суми станом 01.09.2025 (за період з 01.01.2024 по 31.08.2025) становить 1 606, 86 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними представником позивача, належними та допустимими доказами, не спростовані відповідачами, а тому підлягають до задоволення. Стосовно доводів представника відповідачки про те, що вся заборгованість буде стягнута з [PERSON] , оскільки в [PERSON] відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення слід вказати, що вона, в разі виконання солідарного обов`язку, має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого співвласника на компенсацію понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг, за вирахуванням частки, яка припадає на неї (ст.544 ЦК України). Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в в розмірі 3 028, 00 грн Враховуючи те, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 514, 00 грн з кожного.

Outcome: approved