Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Адвокат М.Негуляєв в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення на користь останнього з АТ «Херсонська ТЕЦ» 266759,47 грн в порядку статті 625 ЦК України та 100000,00 грн моральної шкоди, а також просив вирішити питання розподілу судових витрат. Так, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь [PERSON] стягнуто вихідну допомогу у розмірі 127706,04 грн, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 776341,64 грн, а всього 904077,68 грн, судовий збір у розмірі 1878,40 грн. Постановою Херсонського апеляційного суду від 13.01.2022 рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 змінено в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуто з відповідача на користь позивача 193824,96 грн. Станом на дату подання позову зазначені судові рішення не виконані, кошти позивачеві не виплачені. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України відповідач повинен сплатити позивачу: на суму боргу 127706,04 грн за період виникнення з 01.09.2019 по 01.10.2025 3% річних у сумі 23323,00 грн та інфляційні втрати у сумі 108834,04 грн, а також на суму боргу 193824,96 грн за період виникнення з 13.01.2022 по 01.10.2025 3% річних у сумі 21618,00 грн та інфляційні втрати у сумі 112984,43 грн Крім цього, порушенням трудових прав відповідачем позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 100000,00 грн. Моральна шкода полягає в наступному. Відповідач порушував законодавство про працю та умови колективного договору в частині порушення строків виплати заробітної плати, що зумовило позивача написати заяву про звільнення з роботи. Нерегулярна виплата заробітної плати вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя, щоб мати кошти на існування. Незаконно змінивши підставу для звільнення, відповідач позбавив позивача права на отримання вихідної допомоги, що змусило останнього звернутися до суду. Також, АТ «Херсонська ТЕЦ» не виконує рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 та постанову Херсонського апеляційного суду від 13.01.2022, що змушує позивача знову звертатися до суду та негативно впливає на нього та членів його родини. Позивач просить задовольнити позов та зазначив, що розмір, понесених витрат на правничу допомогу з урахуванням уточнення, складає 21500 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2025 прийнято до розгляду позовну заяву в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.12.2025 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача І.Єрашов надав до суду відзив, в якому зазначив, що відсутні підстави для нарахування неустойки. Тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права. Крім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн, оскільки вихідна допомога та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати є за своєю природою відповідальністю роботодавця. Просить відмовити у позові в повному обсязі. Представник позивача адвокат М.Негуляєв надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення. Оскільки статтею 117 КЗпП України обмежено обов`язок підприємства, установи, організації з виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку шістьма місяцями, позивач вважає, що на дані відносини повинна розповсюджуватися дія статті 625 ЦК України. Крім цього, після ухвалення судових рішень у справі №766/19675/19 правовідносини між сторонами втратили ознаки трудових. Просить задовольнити позов. Представник відповідача І.Єрашов надав до суду заперечення, в яких зазначив, що ВС, зокрема, в справіах№757/14073/16, 359/8379/17 виснує, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових відносин, які регулюються спеціальними нормами права. Це правило застосовується незалежно від статусу позивача (наявні трудові відносини з відповідачем чи ні). Представником позивача адвокатом М.Негуляєвим до суду надано заяву про розподіл витрат, в якій просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 21500, 00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав свої повноваження представнику - адвокату Негуляєву М.А., який надав заяву про розгляд справи без його участі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 у справі №766/19675/19 позов [PERSON] задоволено, змінено формулювання підстави звільнення позивача в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к та його трудовій книжці на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України», зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці [PERSON] «звільнений за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України» шляхом його виключення та здійснення запису «звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України». Також постановлено стягнути на його користь з АТ «Херсонська ТЕЦ» вихідну допомогу у розмірі 127706,04 грн, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 776341,64 грн, а всього 904077,68 грн, а також судовий збір у розмірі 1878,40 грн. Постановою Херсонського апеляційного суду від 13.01.2022 рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 змінено в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуто з відповідача на користь позивача 193824,96 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №766/19675/19 за позовом [PERSON] до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії в частині ухвалених судових рішень. Судом встановлено, що судові рішення не виконані, заборгованість позивачу не сплачено. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 текст статті 117 Кодексу Законів про працю України викладено в такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права. Судом встановлено, що сторони перебували між собою у трудових, а не цивільно-правових відносинах, тому до цих правовідносин положення цивільного законодавства не застосовуються, незалежно від того, чи наявні трудові відносини з відповідачем на момент розгляду справи, чи ні. Аналогічних висновків дійшов ВС в постанові від 15.04.2020 по справі №127/3821/18, в постанові від 11.11.2019 по справі №757/14073/16. Щодо вимог про стягнення моральної (немайнової шкоди), суд зазначає наступне. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 у справі №766/19675/19, яке в цій частині залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 13.01.2022, було підтверджено порушення прав [PERSON] відповідачем в частині не виконання останнім законодавства про працю, умов колективного договору. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає у стражданні або принижені, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що: «зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати». Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач просив стягнути грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування цих вимог зазначав, що незаконно змінивши підставу для звільнення, відповідач позбавив позивача права на отримання вихідної допомоги, що змусило останнього звернутися до суду. Невиконання судових рішень про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку призвело до порушення його звичного життєвого укладу, його сім`я була без засобів до існування. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено, що порушення відповідачем трудових прав позивача в частині не виконання законодавства про працю, умов колективного договору, призвели до моральних страждань позивача. Проте, виходячи з обґрунтованості позову щодо наявності такої шкоди саме у зв`язку з порушенням трудових прав позивача відповідачем, засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошової компенсації моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 21/2025 від 15.02.2025, укладений між адвокатом Негуляєвим М.А. та [PERSON] , додаткову угоду до договору від 21.10.2025, якою визначено, що Клієнт сплачує Адвокатові гонорар в розмірі 10000 грн у разі отримання позитивного судового рішення по справі 766/14949/25, а також звіт №3 від 21.10.2025 про надані послуги за договором на загальну вартість наданих послуг у сумі 11500 грн. У підписаному сторонами звіті до договору вказано, що адвокатом надана правова допомога в такому обсязі: 1000 грн аналіз судової практики з подібних правовідносин, 5000 грн підготовка та подання позовної заяви, 1500 грн правовий аналіз відзиву, 4000 грн підготовка та подання відповіді на відзив. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20)). Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. зокрема, постанову Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 757/59959/18-ц (провадження № 61-15847св24)). Враховуючи, що відповідач підтвердив належними і допустимими доказами факт понесення ним витрат на правничу допомогу у суді у розмірі 11500 грн, а зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними додаткової угоди, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, з урахуванням задоволення позову на 0,82%, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 94,30 грн (11500 х0,82%). Згідно ч. 1ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 25,45 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial