Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 12 вересня 2018 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис за № 1771. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя у них з відповідачкою не склалося, шлюб фактично припинив своє існування у зв`язку із втратою взаєморозуміння, поваги, довіри, а тому постало питання про розірвання шлюбу. Зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їх сина після розірвання шлюбу, а також участі кожного з батьків у його вихованні, матеріальному забезпеченні у зв`язку із вид`їздом позивачки за кордон, де вона має намір проживати з новим чоловіком та вже підшукала собі роботу. Звертає увагу суду на те, що син [PERSON] , [INFO] з кінця 2024 р. проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] окремо від [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] сам виховує, утримує та доглядає за сином. Спір про майно між сторонами відсутній. Вважає, що надалі збереження сім`ї є неможливим та миритися із відповідачем не бажає, тому просить розірвати шлюб між ними та після розірвання шлюбу просить залишити малолітнього сина [PERSON] , [INFO] проживати разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13.02.2026 р. було відкрито провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутність. Позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Подав до канцелярії суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню оскільки визнані учасниками справи, встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, шлюбі, актовий запис за № 1771, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.09.2018 р. З час спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 02.06.2022 р. Сторони припинили шлюбні стосунки, не вбачають можливості примирення та збереження сім`ї. За таких обставин та у відповідності до положень ст.112 СК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Водночас, сторони досягли згоди стосовно місця проживання дитини, участі у вихованні та утриманні сина, що підтверджується договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 17 вересня 2025 року, згідно якого визначили, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , залишається на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] , [INFO] , тобто відповідача по справі. Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. В силу ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.ст.104, 114СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу з додатками відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дитини. Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо участі батьків у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначено за згодою його батьків, як це передбачено ч.1 ст.109 СК України. Відповідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , підтверджується той факт, що після розриву стосунків сторін дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] , а [PERSON] , мати дитини, проживає окремо. Відповідно до довідки ЗДО (ЯСЛА-САДОК) №53 «Віночок» дитину [PERSON] приводить до садка та забирає батько [PERSON] , оплачує щомісячно за харчування, бере активну участь у житті групи. Мати дитини [PERSON] жодного разу в заклад не приходила. Довідкою про місце проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] підтверджується факт реєстрації дитини та батька за одною адресою - [ADDRESS] Відповідно до довідки з ДМС, що надійшла до суду 13.02.2026 р. та довідкою про реєстрацію місця проживання підтверджується факт реєстрації [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прав малолітньої дитини після розірвання шлюбу, суд бере до уваги позицію КЦС ВС, висловлену в постанові від 15 січня 2020 року, №200/952/18, постанові №338/143/20 (провадження №61-6809св21), а також домовленість батьків, зафіксовану в укладеному між ними договорі від 17 вересня 2025 року. Крім цього, суд звертає на судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 02.04.2025 у справі №1 27/3622/24 зазначила, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що позивач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, дитина проживає із батьком, і останній забезпечує сина належними умовами для життя та розвитку, будучи його єдиним утримувачем і самостійно його виховуючи, необхідно залишити малолітнього сина [PERSON] , [INFO] на самостійному вихованні та утриманні батьком, тобто відповідачем. Це важливо для захисту інтересів дитини, яка може залишитися без належного батьківського піклування. Визначення самостійного виховання та утримання сина батьком має юридичні наслідки для позивача та відповідача і іншого способу його визначення немає. Таким чином, суд переконаний, що задоволені позовні вимоги, відповідають найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved