Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. 30.01.2026 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов цей позов, в якому позивач просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 103,4 кв.м., житловою площею 77,7 кв.м., який складається із: житлового будинку А-1, веранди а, прибудови а1, гаража Б, погреба В, сараю Г, убиральні Д, літнього душу Ж, огорожі 1, огорожі 2, колодязя 3, та земельну ділянку площею 0,0971 га, кадастровий номер 7125710100:01:001:2372, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частину: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 103,4 кв.м., житловою площею 77,7 кв.м., який складається із: житлового будинку А-1, веранди а, прибудови а1, гаража Б, погреба В, сараю Г, убиральні Д, літнього душу Ж, огорожі 1, огорожі 2, колодязя 3; та земельної ділянки площею 0,0971 га, кадастровий номер 7125710100:01:001:2372, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Аргументи учасників справи Свій позов позивач мотивує тим, що 27.08.1992 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.03.2018 у справі № 710/1294/17 шлюб між подружжям розірвано. Подружжя проживало в с. Товмач, Звенигородського району Черкаської області. Згодом придбали будинок в [ADDRESS] , незавершене будівництво, а саме стіни будинку, зведені на фундаменті. У 2008 році сторони розпочали будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці площею 0,0971 га, кадастровий номер 7125710100:01:001:2372, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 12.02.2013 [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер № 423056, згідно якого об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку -103,4 кв.м., житлова площа 77,7 кв.м., об`єкт нерухомого майна складається із: житлового будинку А-1, веранди а, прибудови а1, гараж Б, погріб В, сарай Г, убиральня Д, літній душ Ж, огорожа 1, огорожа 2, колодязь 3, форма власності приватна. Отже, в період проживання сторін у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя, спільною працею, сторонами було побудовано з 2008 по 2009 рік житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за відповідачем [PERSON] 12.02.2013. Крім того, під час проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя отримало у власність земельну ділянку площею 0,0971 га, кадастровий номер - 7125710100:01:001:2372, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка була надана на підставі рішення сесії Шполянської міської ради від 05.09.2007 р №18-11.17/V. Після розірвання шлюбу, відповідач запевним позивачку в тому, їх спільний будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0971 га, він подарує синові [PERSON] , тому позивачка після розірвання шлюбу не подавала позову про поділ майна подружжя. Однак, 16.01.2025 їхній син [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України. 05.05.2025 надійшло сповіщення сім`ї №523 про те, що солдат [PERSON] , [INFO] , стрілець стрілецього відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] , відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність зник безвісті 20 квітня 2025 року в районі населеного пункту с. Локня, Сумського району, Сумської області. На теперішній час, відомості про місцезнаходження сина сторін [PERSON] відсутні, він перебуває на обліку в Єдиному реєстрі осіб, зниклих безвісті за особливих обставин №20250916-2725 від 16.09.2025. У зв`язку із зникненням сина, відсутністю відомостей про те, чи є він живим, про його місцезнаходження, позивачка захвилювалася, що може залишитися без даху над головою, тому вирішили звернутися до суду з цим позовом, щоб закріпити за собою право власності на частину спірного майна. Майно на думку позивача має бути поділено порівно. Відповідач подав письмову заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти передачі майна, оскільки будівництво велося під час перебування у шлюбі з позивачем. Крім цього, просив суд встановити заборону на будь-яке відчуження майна будь-якою із сторін до того часу, поки не будуть встановлені всі обставини та подальша доля сина [PERSON] , [INFO] . Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 05.02.2026 було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без участі позивача та вказали що позов підтримують повністю та просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, у своїй заяві просив суд розглядати справу без його присутності. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення у цій справі за результатами підготовчого засідання. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00043280242 від 25.01.2024, яке видане Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), за параметрами запиту наявна інформація: відомості про актовий запис: 1523, дата складання 27.08.1992; орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав запис: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Відомості про чоловіка: [PERSON] ; Відомості про дружину, до реєстрації шлюбу [PERSON] , після реєстрації [PERSON] , власне ім`я, по батькові [PERSON] . Відомості про розірвання шлюбу: рішення Шполянського районного суду Черкаської області про розірвання шлюбу від 28.03.2018, справа № 710/1294/17 (а.с. 16). Відповідно до копії рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28.03.2018 року, справа № 710/1294/17 розірвано шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 27.08.1992 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1523. (а.с. 17). [PERSON] народився [INFO] , в с. Червона Слобода, Черкаського району Черкаської області, про що в книзі реєстрації актів про народження, 15.04.1993 зроблено запис за №35. Батьками записані: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.04.1993 серія [NUMBER] , яке видане Червонослобідською сільською радою Черкаського району. (а.с. 18). За змістом сповіщення сім`ї №523 від 05.05.2025 №3/7284 виданого [INFO] , яке адресоване [PERSON] , сповіщалося про те, чоловік, солдат [PERSON] , [INFO] , стрілець стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісті 20 квітня 2025 року в районі населеного пункту с.Локня, Сумського району, Сумської області (а.с. 19). Згідно копії витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20250916-2725 від 19.09.2025, сформованого Міністерством внутрішніх справ України, [PERSON] , [INFO] , зник на території бойових дій (під час воєнних дій). Відомості про кримінальне провадження № 12025250310001670 від 10.05.2025, Черкаське районне управління поліції ГУНП в Черкаській області. (а.с.20). За даними копії декларації про готовність до експлуатації, яка зареєстрована в Інспекції ДАБК в Черкаській області 19.12.2012 №ЧК18212510050, [PERSON] підтвердив закінчення будівництва та готовності до експлуатації житлового будинку (А-1), веранди (а), прибудови (а-1), гаражу (Б), погрібу (В), сараю (Г), за адресою: [ADDRESS] . Початок будівництва 2008 рік, закінчення будівництва - 2009 рік. Загальна площа 103,4 кв.м, житлова площа 77,7 кв.м. Кількість - 5 кімнат (а.с. 21-24). Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, інвентарна справа № 6589, реєстровий № 8120271257, який виготовлено Черкаським об`єднаним бюро технічної інвентаризації, 04.07.2012, підтверджується наявність за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку з господарськими спорудами. Загальна площа будинку 103,4 кв.м., житлова площа- 77,7 кв.м. Житловий будинок позначений літерою А-1, веранда літерою (а), прибудова літерою (а1), гараж літерою (Б), погріб літерою (В), сарай літерою (Г), убиральня літерою (Д), Л.душ літерою (Ж), огорожа №1-2. Колодязь №3. (а.с.25-29). [PERSON] є приватним власником, частка - 1/1, житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами. Адреса об`єкта [ADDRESS] . Загальна площа будинку 103,4 кв.м., житлова площа 77,7 кв.м. Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: житловий будинок, літера А-1; веранда, літера а; прибудова, літера а1; будівля, гараж- літера Б; будівля погріб літера В; будівля, сарай літера Г, будівля убиральня літера Д; будівля, літній душ літера Ж;, споруда, огорожа 1; споруда огорожа 2; споруда огорожа 3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2013, індексний номер: 423056 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно від 12.02.2013 №423845, виданих держаним реєстратором Реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області Пузенковою Т.Ю. (а.с.30-32). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ138956 від 12.10.2007 виданого Шполянським відділом земельних ресурсів, на підставі рішення сесії Шполянської міської ради від 05.09.2007 №18-11.17/V, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0971 га, за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки 7125710100:01:001:2372 (а.с.33). Згідно з висновком про ринкову вартість об`єкта оцінки від 27.11.2025 зробленого ТОВ «ЗЕМЕЛЬНЕ БЮРО «ХРЕЩАТИК», ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами, площею 103,4 кв., за адресою: [ADDRESS] , становить 689678,00 грн. Ринкова вартість земельної ділянки площею 971 кв.м., кадастровий номер 7125710100:01:001:2372, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 29130, грн. (а.с. 34-53). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як регламентує ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно роз`яснень у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за № 11 незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладення договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інші відповідно до ст. 57 СК України) підлягають поділу у рівних частках. За змістом ч. 1,2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.381 ЦК України). Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. За змістом ч.2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст. 51 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано. Відповідно до абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.03.2018 року, справа № 710/1294/17. (а.с.17) Шлюб між сторонами був зареєстрований - 27.08.1992. (а.с. 16). За [PERSON] , на праві власності зареєстровано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа будинку 103,4 кв.м., житлова площа 77,7 кв.м. Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: житловий будинок, літера А-1; веранда, літера а; прибудова, літера а1; будівля, гараж- літера Б; будівля погріб літера В; будівля, сарай літера Г, будівля убиральня літера Д; будівля, літній душ літера Ж;, споруда, огорожа 1; споруда огорожа 2; споруда огорожа 3. Реєстрація права власності була здійснена 12.02.2013, держаним реєстратором Реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області. (а.с.30). За [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0, 0971 га, за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки 7125710100:01:001:2372. Право власності виникло на підставі рішення сесії Шполянської міської ради від 05.09.2007 №18-11.17/V. (а.с.33). Отже, судом встановлено, що майно, яке є предметом спору було набуто зареєстровано за відповідачем на праві приватної власності у період перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі із[PERSON] . Згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі № 359/441/20 виснував про те, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 522/3999/23 від 17.01.2024. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18, у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 539/5295/21. Державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 199/8806/23 від 27.10.2025. Сутність презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 18.03.2024 року у справі № 742/3129/21, подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі № 756/11904/19 від 29.05.2024. Матеріали справи не містять доказів про те, що житловий будинок, земельна ділянка були набуті у власність виключно за особисті кошти відповідача та є особистою приватною власністю. Суд також враховує факт визнання позову відповідачем, таке визнання позову не порушує права відповідача, а також прав інших осіб. Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/14489/15-ц від 23.01.2024 виснувала про те, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання позивача однією сім`єю з колишньою дружиною як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з вересня 2008 року до [INFO] . Оскільки колишня дружина не спростувала презумпції спільної сумісної власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , суди попередніх інстанцій правильно поширили режим спільної сумісної власності на це майно. Однак помилковим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність задоволення вимоги про визнання цих об`єктів спільним сумісним майном. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, у задоволенні позовної вимоги щодо визнання об`єктів нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки - об`єктами права спільної сумісної власності, потрібно відмовити, а у частині поділу майна, позовні вимоги потрібно задовольнити. Відповідач просив суд встановити заборону на будь-яке відчуження майна будь-якою із сторін до того часу, поки не будуть встановлені всі обставини та подальша доля сина [PERSON] , [INFO] . Щодо цього прохання суд зазначає, що предметом позову є поділ спільного майна подружжя. [PERSON] є повнолітнім сином колишнього подружжя. У той же час, предмет позову не стосується прав та обов`язків безпосередньо [PERSON] . Заборона вчиняти певні дії застосовується як вид забезпечення позову. Згідно частини 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. У той же час відповідач не пред`являв зустрічного позову. Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно ч.6 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Отже відповідач, у разі наявності підстав, має право подати заяву про забезпечення позову у порядку визначеному ЦПК України. Наразі у суду відсутні підстави для забезпечення позову, оскільки подана заява не відповідає вимогам для заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, про що надав відповідну заяву, тому 50% судового збору сплаченого позивачем при подачі позову потрібно повернути йому з державного бюджету, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а іншу частину судових витрат зі сплати судового збору суд стягує із відповідача на користь позивача, відповідно до положень ч.1,2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial