Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

20 січня 2026 року представник заявника [PERSON] адвокат Соколов В.І. звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої зазначив таке. За твердженням заявника [PERSON] в жовтні 2025 року він потерпав з боку свого сина [PERSON] (заінтересована особа) від проявів домашнього насильства як у фізичній формі (штовхання, ляпаси, придушення), так і в психологічній формі (словесні образи, нецензурна лайка, залякування, погрози пошкодження житла заявника). Отже, з метою забезпечення в подальшому особистої безпеки [PERSON] адвокат Соколов В.І. просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , встановивши строком на 6 місяців заходи тимчасового обмеження прав останнього та поклавши на нього обов`язки, зокрема: 1) заборонити перебувати в місці проживання батька; 2) заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), інших міст частого відвідування батька; 3) заборонити вести листування, телефонні розмови з батьком або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 справу передано за підсудністю до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області, який отримав заяву 20.02.2026 та призначив судовий розгляд заяви на 23.02.2026. Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги з підстав, викладених в поданій заяві. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви заперечував, повідомивши, що з осені 2025 року не зустрічався з батьком особисто, на телефонні дзвінки останній також відповідає рідко, а до адміністративної чи іншої відповідальності за вчинення домашнього насильства або інші протиправні дії відносно батька [PERSON] він ніколи не притягався. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд доходить таких висновків. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Вiдповiдно до пунктiв 3, 6, 7, 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - дiяння (дiї або бездiяльнiсть) фiзичного, сексуального, психологiчного або економiчного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах мiсця проживання або мiж родичами, або мiж колишнiм чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однiєю сiм`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24, ч. 21 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, яким визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі та встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник з боку кривдника, оцінюючи при цьому ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Так, заявник [PERSON] , посилаючись на те, що його син [PERSON] систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство проти батька, на підтвердження надав відповіді органів Національної поліції на його звернення, подані 06.10.2025 та 11.10.2025. Разом з тим, як виходить з матеріалів перевірок правоохоронних органів, одне зі звернень [PERSON] дійсно стосувалось неправомірних дій [PERSON] , які можуть бути проявами домашнього насильства, а інше не домашнього насильства, а факту самоправства. Необхідно відмітити, що в обох випадках [PERSON] не було притягнуто до будь-якої відповідальності, на підставі проведеної оцінки ризиків встановлено низький рівень небезпеки для заявника, однак останній не оскаржував дії або бездіяльність органів поліції, а самі по собі звернення [PERSON] до правоохоронців не можуть слугувати підтвердженням факту вчинення сином заявника систематичного домашнього насильства. Більше того, під час судового розгляду заявник підтвердив пояснення заінтересованої особи, що вже давно не зустрічався та не спілкувався з сином, адже не міг взагалі пригадати коли вони востаннє бачились, внаслідок чого вважав, що [PERSON] припинив про нього піклуватись. Таким чином, оскільки заявник в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав суду будь-яких інших доказів на підтвердження фактів вчинення щодо нього домашнього насильства з боку заінтересованої особи, а також ризиків настання насильства у майбутньому, відсутні підстави для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Outcome: dismissed