Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з 14 серпня 2021 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалося, відповідач на початку 2022 року, будучи громадянином Азербайджану, виїхав до своєї країни за місцем постійного проживання, де збудував власне особисте життя. Фізична віддаленість, відсутність постійного спілкування та підтримки поступово призвели до повного розриву зв`язку. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, так як він суперечить її інтересам та носить лише формальний характер. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25 листопада 2025 року на адресу місця проживання відповідача направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. У визначений в ухвалі про відкриття провадження строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З оригіналу свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 14 серпня 2021 року, про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зроблено відповідний актовий запис № 1876. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач скористалася вказаним правом та звернулася до суду з вказаною позовною заявою, наполягаючи на розірванні шлюбу з відповідачем. Оцінюючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, примирення між сторонами не можливе і позивач цього не бажає, оскільки сторони стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільне господарство не ведуть. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, на тому, що є моральною основою шлюбу, однак позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їх інтересам, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved