Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2026 позовні вимоги ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до [PERSON] було задоволено частково: стягнуто 6 581,25 грн заборгованості та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 17.02.2026 представник відповідача звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, вказуючи на те, що судом не було вирішено питання про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу. Також заявник просить виправити описку в частині розподілу судового збору, оскільки при частковому задоволенні позову він має стягуватися пропорційно. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними роботами. Дана справа є малозначною, розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження. Суд погоджується з доводами позивача, що заявлена сума гонорару у розмірі 6 000,00 грн є явно завищеною, не відповідає критеріям розумності та обґрунтованості, зважаючи на типовість спору та незначний обсяг підготовлених процесуальних документів (відзиву). Крім того, згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази щодо витрат подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після рішення. Відповідач у заяві вказує лише на "очікувані" витрати. Суд зауважує, що принцип реальності адвокатських витрат передбачає підтвердження їх дійсності. Оскільки відповідачем не надано належних доказів фактичного здійснення оплати або неминучості таких витрат у заявленому обсязі з урахуванням складності справи, суд не вбачає підстав для їх стягнення. Заявник просить змінити суму судового збору, стягнуту з нього рішенням суду від 27.01.2026, з 2 422,40 грн на 1 069,51 грн, посилаючись на арифметичну помилку та порушення принципу пропорційності. Відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд може виправити лише описки або арифметичні помилки, допущені при технічному написанні тексту. Однак, визначений судом у рішенні розмір судового збору є результатом правової оцінки суду при ухваленні рішення по суті. Зміна порядку розподілу або розміру судового збору, який вже був зафіксований у рішенні, фактично є зміною змісту судового рішення, що не може бути здійснено через процедуру виправлення описки. Питання щодо правильності розподілу судового збору судом першої інстанції підлягає перевірці виключно судом апеляційної інстанції у разі подання апеляційної скарги. Тому в цій частині заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed