Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник КП «Одесміськелектротранс» звернувся до суду із позовною заявою та просить стягнути з відповідача на користь КП «Одесміськелектротранс» грошові кошти у розмірі 12763 грн 65 к. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Приморського районного суду м. Одеса від 26.07.2023 року по справі № 522/13134/23 [PERSON] визнано винним у тому, що він 21.06.2023 року приблизно о 13 год 39 хв., керуючи трамваєм «Т-3», д/н 7149 в м. Одесі по вул. Пантелеймонівській біля будинку № 17 «Б», не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився для надання переваги у русі трамваю. В результаті порушення [PERSON] п. 10.9 ПДР України вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року по справі № 522/20259/23-Е позовні вимоги власника пошкодженого автомобіля [PERSON] задоволено та з КП «Одесміськелектротранс» стягнуто матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП, у розмірі 47975 грн 81 к., витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн та судовий збір у розмірі 1073 грн 60 к. 05.04.2024 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. Постановами головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчук М.А. від 08.05.2025 року відкрито два виконавчих провадження № 78021562 та № 78021398 по примусовому виконанню вказаних судових рішень. В межах зазначених виконавчих проваджень 12.05.2025 року КП «Одесміськелектротранс» було сплачено грошові кошти у розмірі 58723 грн 35 к. та 16869 грн. Отже, КП «Одесміськелектротранс» була нанесена пряма дійсна шкода на загальну суму 75592 грн 35 к. У зв`язку з проведеними 12.05.2025 року КП «Одесміськелектротранс» грошовими виплатами на користь [PERSON] , викликаними наслідками винних дій працівника підприємства [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов`язків, підприємство отримало право регресної вимоги до свого колишнього працівника у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, що у даному випадку складає 12763 грн 65 к., які і просить стягнути з відповідача. Представник КП «Одесміськелектротранс» до судового засідання не з`явився, а в позовній заяві просив справу розглянути у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить справу розглянути без його участі. Приймаючи до уваги заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги КП «Одесміськелектротранс» підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з 24.12.2021 року був прийнятий в експлуатаційне трамвайне депо № 1 водієм трамваю 3-го класу цеху експлуатації та збору виручки, згідно з наказом КП «Одесміськелектротранс» № 2163 від 23.12.2021 року (а.с. 17). Відповідно до п. 4.2 Посадової інструкції водія трамвая, затвердженої директором КП «ОМЕТ» 30.06.2023 року, яка визначає права і обов`язки водія трамвая, під час роботи на лінії водій зобов`язаний, зокрема, неухильно виконувати Правила дорожнього руху (а.с. 20-21). 21.06.2023 року приблизно о 13 год 39 хв. [PERSON] , керуючи трамваєм вагоном «Т-3», д/н [NUMBER] в м. Одесі по вул. Пантелеймонівській біля будинку № 17«Б», не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого відбулось зіткнення із автомобілем «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився для надання перевагу у русі трамваю, що встановлено постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2023 року по справі № 522/13134/23 (провадження № 3/522/9026/23). Вказаною постановою, яка ніким не оскаржувалася та набрала законної сили 07.08.2023 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн на користь держави України. Окрім цього, з [PERSON] на користь держави України стягнуто судовий збір у розмірі 536 грн 80 к. (а.с. 6). Із Єдиного державного реєстру судових рішень судом установлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року по справі № 522/20259/23-Е позов [PERSON] до КП «Одесміськелектротранс», третя особа: [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП у розмірі 47975 грн 81 к., витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн та судовий збір у розмірі 1073 грн 60 к. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що діями працівника відповідача [PERSON] було завдано шкоду майну позивача, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі вартості відновлювального ремонту 47 975 грн 81 к. Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року по справі № 522/20259/23-Е задоволено заяву представника [PERSON] адвоката Румянцева О.Г. та стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року апеляційні скарги представника КП «Одесміськелектротранс» - адвоката Зуєвої Ірини Іванівни залишено без задоволення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі або адміністративній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказані вище судові рішення пред`явлені [PERSON] до примусового виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Постановами головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчук М.А. від 08.05.2025 року відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 522/20259/23-Е, виданих Приморським районним судом м. Одеси 26.03.2024 року та 05.04.2024 року, про стягнення з КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП у розмірі 47975 грн 81 к., витрат на проведення експертизи у розмірі 4000 грн, судового збору у розмірі 1073 грн 60 к. та витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн (а.с. 11-12, 13-14). На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року та додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року КП «Одесміськелектротранс» на рахунок Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.05.2025 року двома платежами перераховано грошові кошти у розмірі 58723 грн 35 к. та у розмірі 16869 грн, що підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів № 1191 та № 1192 від 12.05.2025 року (а.с. 15, 16). На підставі наказу від 08.04.2024 року за № 389 [PERSON] , водій трамвая 3-го класу цеху експлуатації та збору виручки експлуатаційного трамвайного депо № 1, звільнений за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України 11.04.2024 року (а.с. 18). Відповідно до довідки КП «Одесміськелектротранс» про середній заробіток, середньомісячний заробіток [PERSON] складає 12763 грн 65 к., звільнений 11.04.2024 року згідно наказу № 289 від 08.04.2024 року (а.с. 19). Позивач, Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс», зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та здійснює такі види економічної діяльності, зокрема, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний) (а.с. 23-24). Станом натепер між сторонами виник спір про стягнення частини майнової шкоди у виді середнього місячного заробітку відповідача. На момент розгляду справи відповідач не відшкодував позивачу майнову шкоду у згаданому розмірі. У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. В судовому засіданні установлено, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем, а саме працював в експлуатаційному трамвайному депо № 1 КП «Одесміськелектротранс» на посаді водія трамваю 3-го класу цеху експлуатації та збору виручки. Відповідно до частин першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Стаття 130 КЗпП України містить загальні підстави та умови матеріальної відповідальності працівників. Так, згідно з частинами першою-третьою зазначеної статті працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Отже, підставою настання матеріальної відповідальності працівника є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. З урахування викладеного, до категорії прямої дійсної шкоди, в даному випадку, належать витрати, спричинені відшкодуванням шкоди, яка заподіяна внаслідок ДТП. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту частини другої статті 130 КЗпП України випливає, що матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду (ст. 136 КЗпП України). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судовому розгляду підлягають, зокрема, заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). Обставин, які б давали підстави для висновку про можливість покладення на відповідача (працівника) повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду у відповідності до положень ст. 134 КЗпП України відсутні. Оскільки відповідач на час дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було завдано матеріальної шкоди, перебував у трудових відносинах з позивачем, однак не був працівником, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність, тому він несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про стягнення з відповідача на користь КП «Одесміськелектротранс» відшкодування матеріальної шкоди в межах середнього місячного заробітку у розмірі 12763 грн 65 к. Окрім того, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи визнання позову відповідачем та положення частини другої статті 142 ЦПК України, суд, здійснюючи розподіл судових витрат, які складаються із судового збору, дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1514 грн та про стягнення з відповідача на користь позивача 1514 грн витрат по сплаті судового збору за звернення із позовною заявою до суду.

Outcome: approved