Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє представник, адвокат Усенко М.І., звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 6153777 від 07.02.2023 в загальному розмірі 20950,00 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 07.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 6153777, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, визначених Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, відповідач, в свою чергу не виконав умов кредитного договору у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду з позовною заявою в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 20950,00 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за сумою відсотків - 15000,00 грн та заборгованість за комісією в сумі 950,00 грн. ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 26.06.2023 уклали Договір відступлення прав вимоги 99-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 6153777 від 07.02.2023.Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 листопада 2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Калинюка Р.С., на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він просить врахувати такі під час розгляду справи. Зазначає, що відповідно до умов Анкета-заяви на кредит №6153777 від 07.02.2025 вбачається, що сума кредиту становить 5000.00 грн, строк кредиту - 15 днів з 2023-02-07, дата повернення кредиту: 2023-02-22, сума до повернення - 7450.00 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту - 950.00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту за договором, проценти за користування кредитом - 1500.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною -відповідно регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охороннанорма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно(постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі№912/1120/16 (пункт 6.28).На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредитборжнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а томукредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими начас спливу строку кредитування. Тобто, боржник у цьому разі не отримує відкредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й неповинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України;натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентіввідповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.Невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не можебути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більшерозглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розуміннічастини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якоїневідомо чи настане вона чи ні. Як уже зазначалося вище, поведінка не може бутиодночасно неправомірною так і правомірною.Тому, добросовісний кредитор, укладаючи договори зі споживачем, розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту. У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою. При цьому, слід враховувати і принцип тлумачення договору на шкоду тому, хто йогоскладав, і враховувати, що умова договору про автоматичну пролонгацію пов`язану ізсамим фактом невиконання договору, суперечить іншій умові, яка передбачає дляпролонгації вчинення певних дій позичальником.У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність,передбачена статтею 625 ЦК України.Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі іавтопролонгації є неправомірним.Виходячи з наведеного, підлягають до задоволення вимоги позивача до відповідача у розмірі суми кредиту 5000,00 грн та проценти за користування кредитом 1500,00 грн. З огляду на наведене, положення договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з таких коштів. 06 листопада 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про витребування доказів, витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д) наступну інформацію: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; чи була успішною транзакція, здійснена 07.02.2023, на банківську картку № [NUMBER] в сумі 5000 грн з призначенням платежу «кошти згідно договору 6153777». Якщо так, то вказати чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] та чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] .\\ 13 лютого 2026 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь № 20.1.0.0.0/7-260204/41949-БТ від 09.02.2026 на виконання ухвали суду від 06.11.2025 у справі № 595/1428/25. У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» не з`явився, на адресу суду через систему «Електронний суд» 26.12.2025 від адвоката Усенка М.І. надійшло клопотання, в якому він просить розгляд справи проводити без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Калинюк Р.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2023 [PERSON] подав Анкету-заяву на кредит № 6153777, згідно якої зазначив свої особисті дані, а також суму бажаного кредиту в розмірі 5000,00 грн, строком кредитування 15 днів з 07.02.2023, з датою повернення - 22.02.2023, сума до повернення - 7450,00 грн, комісія за надання кредиту - 950,00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту за договором. Проценти за користування кредитом - 1500, 00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Так, 07 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 6153777 (індивідуальна частина), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Згідно п.1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 07.02.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3 Договору). Згідно п.1.3.1 Договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22.02.2023 (рекомендована дата платежу). Згідно п.1.3.2 Договору поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 23.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно п. 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22.02.2023, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 23.05.2023. Комісія за надання кредиту становить 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 Договору). Згідно п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно п.1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом поточного період складають 13500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована (п.1.6 Договору). Згідно п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *68. Згідно довідки про ідентифікацію № б/н ТОВ «Мілоан» договір підписаний позичальником [PERSON] аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V47117, який надісланий 07.02.2023 о 14:40:00 на номер телефону [NUMBER] . Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким до сплати 23.05.2023 визначено 20950 грн, з яких 5000,00 грн - сума кредиту, 15000,00 грн - проценти за користування кредитом, 950,00 грн - комісія за надання кредиту, кількість днів у розрахунковому періоді 105. Такі ж умови надання кредиту передбачені в Додатку № 2 до Договору про споживчий кредит № 6153777 від 07.02.2023 - Паспорті споживчого кредиту № 6153777, який підписаний споживачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За даними платіжного доручення 93097168 від 07.02.2023, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [NUMBER] [PERSON] суму коштів в розмірі 5000,00 грн згідно договору № 6153777. Згідно інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк», на ухвалу суду від 06.11.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Клієнт [PERSON] верифікований шляхом підписання Анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 24.05.2022. Повідомили, що по рахунку [NUMBER] було зарахування коштів на суму 5000,00 грн від 07.02.2023. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, здійсненої ТОВ «Мілоан» [PERSON] 07.02.2023 надано кредит в сумі 5000,00 грн, у період з 07.02.2023 по 23.05.2023 здійснювалося нарахування комісії за оформлення кредиту, нарахування процентів згідно п.1.5.2 договору, нарахування процентів згідно п.п.1.6, 2.3.1.2 договору. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 26.06.2023 уклали договір про відступлення прав вимоги № 99-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає (передає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. Згідно з копією платіжної інструкції № 71827 від 26.06.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 1115408,23 грн за відступлення права вимоги згідно з договором № 99-МЛ від 26.06.2023. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог № 99-МЛ від 26.06.2023 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит № 6153777 від 07.02.2023, позичальником за яким є [PERSON] , загальна сума заборгованості 20950,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту -5000,00 грн, заборгованість по відсотках - 15000,00 грн, заборгованість по комісії - 950,00 грн. Як вбачається із долученої до матеріалів справи досудової вимоги вих. 22834447 від 12.09.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомив відповідача [PERSON] про відступлення права вимоги та направив вимогу про сплату боргу в сумі 20950,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Отже, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу, перейшло право грошової вимоги до відповідача. Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із такого. Судом встановлено, що 07 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 6153777, згідно з яким сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. У вказаному вище договорі зазначено, що кредит надається загальним строком на 105 днів з 07.02.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового, який складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22.02.2023 (рекомендована дата платежу) та поточного періоду - 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 23.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно п. 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22.02.2023, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 23.05.2023. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, здійсненої ТОВ «Мілоан» [PERSON] 07.02.2023 надано кредит в сумі 5000,00 грн, у період з 07.02.2023 по 23.05.2023 здійснювалося нарахування комісії за оформлення кредиту, нарахування процентів згідно п.1.5.2 договору, нарахування процентів згідно п.п.1.6, 2.3.1.2 договору. З такої не вбачається, що відповідач повернув кредит чи сплачував відсотки в обумовлений сторонами термін. Згідно п.1.5.2 вказаного вище Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно п.1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом поточного період складають 13500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відтак, з відповідача за кредитним договором, окрім заборгованості по тілу кредиту, підлягає до стягнення заборгованість відсотків за користування кредитом у пільговий період в сумі 1500,00 грн, виходячи з розрахунку 5000*2%*15 та у поточний період в сумі 13500,00 грн, вихдячи з розрахунку 5000*3%*90, в загальній сумі 15000,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, просив стягнути заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 950 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналіз умов договору про надання споживчого кредиту № 6153777 від 07.02.2023 свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 950,00 грн, встановлена в п. 1.5.1 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення договору № 6153777 від 07.02.2023 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 950,00 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 950,00 грн. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] , ознайомившись з умовами кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього, проте не зробив цього. Таким чином, враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання у встановлені договором строки не виконав, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання у встановлені договором строки не виконав, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 6153777 від 07.02.2023 в розмірі 20000,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 15000,00 - заборгованості за процентами. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21. Водночас у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial