Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Свеа Фінанс». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р29.13030.005139158, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 39 997 грн, строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків у вигляді 15,50 % річних. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 3 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 107 979,81 грн, з яких: 31656,11 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 458,14 грн сума заборгованості за відсотками, 59 865,94 грн заборгованість за комісіями. Посилаючись на невиконання [PERSON] умов вищевикладених договорів, ТОВ «Свеа Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за договорами: № Р29.13030.005139158- у загальному розмірі 107 979, 81 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року відкрито провадження в справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви представник ТОВ «Свеа Фінанс» просила розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов до суду не надала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до копії кредитного договору та страхування № Р29.13030.005139158від 11 квітня 2019 року видно, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов якого остання отримала на умовах строковості, зворотності та платності кредит (грошові кошти) на поточні потреби у розмірі 39 9997 грн, строком на 24 місяців, зі сплатою змінюваної процентної ставки у вигляді 15,5% річних від залишкової суми кредиту. Згідно з п. 1.5 договору Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлюється плата згідно діючих тарифів, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб сайті банку. За змістом п.п. 1.6 договору Дата повернення кредиту 11.04.2021 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок № 29095000733004, відкритий в банку відповідно до Графіку викладеного в Додатку №1 до даного Договору. Згідно Додатку №1 до Договору кредиту та страхування № Р29.13030.005139158від 11.04.2019 року орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші банківські послуги та платежі) складає 83843,48 грн. Випискою по особовому рахунку відповідачки [PERSON] з 11.04.2019 по 25.07.2023 підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами, а ордерами розпорядженнями №1,2 від 11.04.2019 факт перерахування суми кредиту згідно кредитного договору та страхування № Р29.13030.005139158 від 11 квітня 2019 року. Судом встановлено, що 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого, позивач зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а АТ «Ідея Банк» відступити позивачу Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 3 до договору факторингу від 25 липня 2023 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договору кредиту та страхування № Р29.13030.005139158від 11.04.2019 року у розмірі 107 979, 81 грн, з яких: 31 656,11 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 458,14 грн сума заборгованості за відсотками, 59 865,94 грн заборгованість за комісіями. Таким чином, з наданої позивачем довідки розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] належним чином договірні зобов`язання не виконала, внаслідок чого в неї, станом на 25.07.2023 року, утворилася заборгованість за Договору кредиту та страхування №Р29.13030.005139158від 11.04.2019 року у розмірі 107 979, 81 грн, з яких: 31 656,11 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 458,14 грн сума заборгованості за відсотками, 59865,94 грн заборгованість за комісіями. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 626, статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. У ч. 1 ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України закріплено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ч. 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, з відповідно до умов Договору кредиту та страхування №Р29.13030.005139158від 11.04.2019 року, [PERSON] одержала від АТ «Ідея Банк» кредит у розмірі 39 997,00 грн., строком на 24 місяці, тобто до 11 квітня 2021 року. У вищевказаному договорі визначена загальна вартість кредиту у розмірі 83 846,48 грн, де проценти за користування кредитом 7 377, 02 грн, а платежі за послуги банку 36 472, 46 грн. З наявних в матеріалах справи доказів видно, що відповідач [PERSON] належним чином договірні зобов`язання за наведеними договорами не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами поза визначеним договором строком, а також комісій за послуги банку, суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Так, враховуючи те, що строк дії договору встановлено його умовами, проценти й комісії після закінчення строку його дії, тобто після 11.04.2021 нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення із відповідача заборгованості за даними договорами у розмірі загальної вартості кредиту. Таким чином, стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість за Договором кредиту та страхування №Р29.13030.005139158 від 11.04.2019 року у розмірі 75 505, 59 грн, з яких: 31656,11 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 377,02 грн заборгованість за відсотками, 36 472, 46 грн заборгованість за комісіями (інші послуги банку). Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 364 від 01.05.2025. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1695, 68 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial