Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить: -визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 серпня 2022 р. № 679-р було запроваджено проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області. У зв`язку з загрозою для життя та здоров`я, позивач тимчасово виїжджав за межі Донецької області та згодом повернувся до свого житла. Під час переїзду позивачем були втрачені оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок. Позивач звернувся з запитом до Донецького обласного державного нотаріального архіву та отримав лист відповідь № 255/01-12 від 31.05.2024 року, яким було повідомлено, що видати дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 14 січня 2003 року за р. № 157 приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Москаленком О.В., за яким [PERSON] є власником майна, не виявляється можливим, оскільки всі документи вказаного приватного нотаріуса за 1999-2005 роки, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Позивач зазначає, що у зв`язку з втратою оригіналів документів, він не може вільно розпоряджатися своїм майном, тому звернувся до суду. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 14.02.2025 року прийнято до провадження справу за позовною заявою [PERSON] . Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 01.10.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] , про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримано. Відповідачем відзиву на позовну заяву в порядку ст. 191 ЦПК України, не подано, про дату, час судових засідань по справі відповідач повідомлявся належним чином. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта, карткою платника податків а.с. 5-7). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 14 січня 2003 року за р. № 157 приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Москаленком О.В., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказаний будинок зареєстровано 08.09.2003 року за[PERSON] (а.с.12). На звернення позивача про видачу дублікату договору, завідувачкою нотаріальним архівом [PERSON] було надано лист відповідь № 255/01-12 від 31.05.2024 року, яким було повідомлено, що видати дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 14 січня 2003 року за р. № 157 приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Москаленком О.В., за яким [PERSON] є власником майна, не виявляється можливим, оскільки всі документи вказаного приватного нотаріуса за 1999-2005 роки, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній (а.с.13). Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах,що незаборонені законом,зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 08.09.2003 року за[PERSON] (а.с.12). Згідно ч. 1, 3, 4ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором,який підлягає нотаріальному посвідченню,виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору,не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно д ост. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні вимог позивача про визнання права власності за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про стягнення судових витрат по справі позивачем не заявлено. На підставі ст. ст. 316, 392 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved