Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

До суду надійшов позов Славутської міської ради до [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво. В обґрунтування поданого позову вказано, що 27 листопада 2024 року Славутською міською радою було отримано заяву від [PERSON] про здійснення заходів щодо визнання нежитлової будівлі по [ADDRESS] , розташованої впритул до належної йому на праві приватної власності нежитлової будівлі магазину по [ADDRESS] площею 101,3 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 15.05.2024, безхазяйним майном або встановлення особи, якій вона належить. 04 лютого 2025 року комісією з виявлення, обстеження та взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на території Славутської міської територіальної громади, було проведено обстеження нерухомого майна - нежитлової будівлі по [ADDRESS] . За зібраною інформацією встановлено, що заявником, [PERSON] , вказаний магазин був приданий у [PERSON] 15.05.2024 року, а ним - відповідно через проведені електронні торги, що підтверджується свідоцтвом від 22.05.2019 року. Як слідує із цього свідоцтва зазначений магазин належав на праві приватної власності для [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2006 року. Пунктом 6 рішення виконавчого комітету Славутської міської ради «Про будівельні питання» від 17.05.2007 року №245 було погоджено проект на реконструкцію прибудованого складського приміщення до магазину №3 «Будівельник» [ADDRESS] , [PERSON] та доручено отримати дозвіл на початок будівельних робіт в інспекції ДАБК. Однак, [PERSON] такого дозволу не отримав, не звернувся в органи державного архітектурно-будівельного контролю з метою введення його в експлуатацію, тобто здійснив самочинне будівництво нежитлової будівлі, впритул розташованої до нежитлової будівлі магазину по [ADDRESS] площею 101,3 кв.м. За результатами проведеного візуального обстеження комісією було встановлено, що на земельній ділянці комунальної форми власності орієнтовно площею 60 кв. м., яка є несформованою в розумінні вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України, на [ADDRESS] розташоване нерухоме майно, що має ознаки самочинного будівництва, а саме: цегляна одноповерхова нежитлова будівля, розмірами 7,35 м. Х 8,67 м. Х 4,49 м., площею за зовнішніми обмірами 56 кв.м. Рішенням Славутської міської ради від 29 травня 2025 р. №31-47/2025 «Про затвердження Славутській міській територіальній громаді в особі Славутської міської ради проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] » було затверджено Славутській міській територіальній громаді в особі Славутської міської ради проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 81 кв.м. (кадастровий номер 6810600000:02:001:0925) по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (землі житлової та громадської забудови). 10 червня 2025 року було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 18.08.2025 року. Тож, за таких обставин, представник позивача звернувся до суду та просив визнати за Славутською міською територіальною громадою в особі Славутської міської ради право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю загальною площею 49,7 кв.м. по [ADDRESS] , розташованої на земельній ділянці площею 81 кв.м., цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Ухвалою суду від 07.11.2025 провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 08.12.2025. 08.12.2025 розгляд справи було відкладено на 23.12.2025 у зв`язку із неявкою відповідача. 23.12.2025 представник позивача надав до суду відповідь від відділення поліції №1, згідно якої, [PERSON] відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Тому, розгляд справи було відкладено на 16.01.2026, для надання позивачу строку направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками. 16.01.2026 підготовче судове засідання було відкладено на 03.02.2026, у зв`язку із повторним направленням листа відповідачу по місцю відбування покарання. 03.02.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Також додано клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме: лист, у якому вкаазно, що [PERSON] отримав копію листа ВП №1, копію позовної заяви з додатками; розписка; заява, у якій повідомив, що подавати відзив чи письмові пояснення відмовляється. Ухвалою суду від 03.02.2026 підготовче судове засідання закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2026. 24.02.2026 представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Зазначила, що Славутська міська рада є власником земельної ділянки на якій знаходиться самочинно збудована [PERSON] у 2007 році будівля. За таких обставин, міська рада як власник земельної ділянки просить поновити її права у спосіб визначений ч. 5 ст. 376 ЦК України шляхом визнання права власності на самочинне будівництвло. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, відзив на позов не подав. Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням №245 від 17.05.2007 року виконавчого комітету Славутської міської ради, [PERSON] було погоджено проект на реконструкцію нежитлового приміщення по [ADDRESS] , під магазин [ADDRESS] та прибудованого складського приміщення до магазину №3 «Будівельник» по [ADDRESS] , отримати дозвіл на початок будівельних робіт в інспекції ДАБК (а.с.21-23). 27.11.2024 року [PERSON] подав до Славутської міської ради заяву, у якій просив здійснити заходи щодо визнання будівлі, яка межує із його будівлею та невикористовується по [ADDRESS] безхазяйною, або встановити особу якій вона належить, оскільки відомо, що земельна ділянка під даною будівлею неоформлена, відомості в реєстрі про нерухоме майно відсутні (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2024 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність нежитлову будівлю магазину загальною площею 101,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 14-15). Згідно свідоцтва від 22.05.2019 року, засвідчено, що [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлова будівля магазину площею 101,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , та належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 20). Згідно акту обстеження виявленого нерухомого майна, що має ознаки самочинного будівництва, підставою для обстеження нежитлової будівлі по [ADDRESS] стала отримана 27 листопада 2024 року Славутською міською радою заява від [PERSON] про здійснення заходів щодо визнання нежитлової будівлі по [ADDRESS] , розташованої впритул до належної йому на праві приватної власності нежитлової будівлі магазину по [ADDRESS] площею 101,3 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 15.05.2024, безхазяйним майном або встановлення особи, якій вона належить. За зібраною інформацією комісією встановлено, що заявником, [PERSON] , вказаний магазин був придбаний у [PERSON] 15.05.2024 року, а ним - відповідно через проведені електронні торги, що підтверджується свідоцтвом від 22.05.2019 року. Як слідує із цього свідоцтва вказаний магазин належав на праві приватної власності для [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2006 року. Пунктом 6 рішення виконавчого комітету Славутської міської ради «Про будівельні питання» від 17.05.2007 року №245 було погоджено проект на реконструкцію прибудованого складського приміщення до магазину №3 «Будівельник» [ADDRESS] , [PERSON] та доручено отримати дозвіл на початок будівельних робіт в інспекції ДАБК. Однак, [PERSON] такого дозволу не отримав, не звернувся в органи ДАБК з метою введення його в експлуатацію, тобто здійснив самочинне будівництво нежитлової будівлі, впритул розташованої до нежитлової будівлі магазину по [ADDRESS] площею 101,3 кв.м. За результатами проведеного візуального обстеження комісією встановлено, що на земельній ділянці комунальної форми власності орієнтовно площею 60 кв. м., яка є несформованою в розумінні вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України, на [ADDRESS] розташоване нерухоме майно, що має ознаки самочинного будівництва, а саме: цегляна одноповерхова нежитлова будівля, розмірами 7,35 м. Х 8,67 м. Х 4,49 м., площею за зовнішніми обмірами 56 кв.м. Вказана нежитлова будівля містить ознаки самочинного будівництва, оскільки вона була збудована без належного дозволу відповідних органів на будівництво та на земельній ділянці комунальної форми власності, яка не була відведена для цієї мети (а.с. 19). Згідно рішення Славутської міської ради №23-45/2025 від 14.03.2025 року, вирішено звернутись до суду щодо визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва нежитлової будівлі по [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно рішення Славутської міської ради №31-47/2025 від 29.05.2025 року, вирішено затвердити Славутській міській територіальній громаді в особі Славутської міської ради проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 81 кв.м (кадастровий номер 6810600000:02:001:0925) по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (землі житлової та громадської забудови). Провести державну реєстрацію речового права комунальної власності на земельну ділянку, зазначену в пункті 1 цього рішення в порядку, визначеному законодавством (а.с. 26). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, власником ділянки з кадастровим номером 6810600000:02:001:0925, площею 0.0081 га, є Територіальна громада, Орган місцевого самоврядування, Славутська міська рада (а.с. 27). Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, найменування об`єкту: нежитлова будівля, тип технічної інвентаризації: первинна, вид технічної інвентаризації: будівля громадського призначення. Кадастровий номер ділянки: 6810600000:02:001:0925; площа: 0.0081 га; цільове призначення з ДЗК: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Існуючий об`єкт нерухомого майна: загальна площа 49,7. Об`єкт технічної інвентаризації нежитлова будівля, площа забудови 54,7 м2, загальна площа будівлі 49,7 м2, загальна площа приміщень 49,7 м2, корисна площа 49,7 м2, кількість поверхів 1, висота приміщень 2,86 м (а.с. 30-31). До матеріалів справи також додано характеристику громадського будинку з господарськими будівлями та спорудами, схематичний план, експлікація до схематичного плану розташування будівель та споруд, план громадського будинку, експлікація приміщень громадського будинку (а.с. 33, 34, 35, 36). Згідно висновку про вартість майна, вартість нежитлової будівлі, загальною площею 49,7 кв.м. становить 179 864 грн (з ПДВ) (а.с.37). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст. 375 ЦК України - правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно ст. 376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. ВП ВС у справі № 916/1174/22 від 15.11.2023, прийшла до висновку, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки з огляду на те, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З наведеного слідує, що підставою набуття права власності на самочинне будівництво власником земельної ділянки є не порушення прав інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що права [PERSON] , як власника суміжного із самочинно збудованого об`єкта не порушуються. Навпаки, останній зацікавлений в узаконенні самочинного будівництва. Відповідач [PERSON] знаючи про розгляд справи та суть позовних вимог, будь яких заперечень з приводу задоволення позову не висловив, що може свідчити про те, що його права не порушуються. Крім того слід зазначити, що в розумінні цивільного законодавства, самочинне будівництво не є об`єктом права власності відповідача, оскільки останній є власником тільки будівельних матеріалів. За таких обставин відповідач має право претиндувати на компенсацію їх вартості. Враховуючи наведене вище, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved