Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини відомостей як батька дитини, встановлення факту батьківства, та про включення відомостей в актовий запис про (померлого) батька дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 року зустрічалась з [PERSON] , мали намір укласти шлюб, мали періодичні інтимні стосунки. Одночасно зустрічалася з [PERSON] . Від кого з них завагітніла не знала. [INFO] у неї народився син [PERSON] . На момент реєстрації народження дитини, при оформленні свідоцтва про народження дитини запис у Книзі реєстрацій, відомості про батька дитини були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто зі слів матері та батьком дитини було зазначено « [PERSON] ». [PERSON] визнавав себе батьком, брав участь у вихованні сина, але за життя не подав заяви про своє батьківство. 28.01.2022 було внесено зміни до актового запису про батька дитини на підставі ст.126 СК України, прізвище сина було змінено на « [PERSON] » по батькові на « [PERSON] ». Після повномасштабного вторгнення [PERSON] перебував на військовій службі, спілкувався з сином. [INFO] [PERSON] загинув. Встановлення факту батьківства необхідно для захисту майнових та немайнових законних інтересів дитини. На підставі чого, позивачка звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у заяві, просила заяву задовольнити. Суду пояснила, що з [PERSON] почала зустрічатись з 2008 року, одночасно зустрічалась з [PERSON] . [INFO] народила сина [PERSON] , точно хто є батьком дитини не знала, але вважала, що [PERSON] . Оскільки була неповнолітньою, реєстрацію дитини здійснювала її мати, яка записала дитину на її прізвище, проте батьком зазначила [PERSON] . З пологового будинку їх з дитиною забирав [PERSON] , вони спільно прожили п`ять років. З моменту народження [PERSON] визнавав його своїм сином. Після їх розтавання, [PERSON] продовжував спілкуватися з сином, часто приходив до нього або забирав його до себе. З 2017 року вона проживала з [PERSON] , який запропонував записати сина на його прізвище, вказавши [PERSON] батьком. Вона погодилася, так як планувала будувати сім`ю разом з [PERSON] і вважала, що для сина так буде краще. [INFO] [PERSON] загинув. Після його смерті було проведено ДНК експертизу, яка підтвердила, що [PERSON] являється біологічним батьком її сина. Вважає необхідним встановити факт батьківства та внести відповідні зміни до актового запису про народження сина. Представниця позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, зазначила, що висновок молекулярно-генетичної експертизи підтверджує факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] , просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, попередньо надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, зазначив, що з висновком експерта ознайомлений. Судом заслухано неповнолітнього [PERSON] , який пояснив, що його батьком являється [PERSON] з яким вони до його загибелі підтримували стосунки, з батьком спілкувались по телефону, він його підтримував матеріально та неодноразово говорив, що після повернення додому батько його запише на своє прізвище. Для нього психологічно є дуже важливим мати прізвище та по батькові свого батька, про внесення змін в актовий запис про його народження за заявою [PERSON] він дізнався пізніше і був ображений за такі зміни. Заслухавши пояснення позивачки та її представниці, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 2008 року зустрічалась з [PERSON] , в подальшому перебувала з ним у шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. [INFO] народився син позивачки [PERSON] . На момент реєстрації народження дитини, при оформленні свідоцтва про народження дитини запис у Книзі реєстрацій, відомості про батька дитини були записані відповідно до ч.1ст.135 СК України, тобто зі слів матері та батьком дитини було зазначено « [PERSON] ». До народження дитини та в подальшому позивачка також зустрічалася з [PERSON] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження встановлено, що 28 січня 2022 року внесено відомості про визнання батьківства. Прізвище дитини з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Відомості про батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Позивачем як доказ на підтвердження позовних вимог додано висновок експерта №1422 від 07.11.2025 за результатами проведеного експертного дослідження за спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження», відповідно до якого ймовірність батьківства [PERSON] , [INFO] , який загинув (помер) [INFO] стосовно [PERSON] , [INFO] складає 99,99999999998%. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Відповідно до змісту ч.1 ст.121СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15травня 2006року №3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Як роз`яснено у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно яких справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема, ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Додатковим доказом у справі можуть бути дані судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до п. 20 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. При розгляді спору щодо встановлення факту батьківства суд має виходити зі змісту ст.130 СК України, відповідно до якої підставою для встановлення факту батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved