Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Комаса О.В. звернулася до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача про виключення відомостей з актового запису про народження дитини про батька. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Кам`янець-Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про виключення відомостей з актового запису про народження дитини про батька передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 06.11.2025 року, справа надійшла у провадження судді Козлової Н.Ю. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2025 року відкрито провадження по даній справі у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 22 січня 2026 року. Відповідач в судове засідання, призначене на 22.01.2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2026 року було закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового розгляду, позивачка та її представник, письмово звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи без участі позивача та її представника. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання, призначене на 02.03.2026 року повторно не з`явився. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом повідомлення про виклик відповідача через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та через офіційний веб-сайт суду. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, суд дійшов наступного висновку: Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено в ході судового розгляду, позивачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Кам`янець -Подільський. Народження дитини було зареєстровано у Камянець-Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис №381 та видано свідоцтво про народження серії серія [NUMBER] від 29 липня 2025 року. Відповідно до частини 2 статті 122 Сімейного кодексу України, оскільки на момент народження дитини Позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (відповідачем по справі) дитина була зареєстрована як така, що походить від подружжя. Таким чином, у актовому запису про народження та у свідоцтві про народження дитини, батьком [PERSON] зазначено [PERSON] . Як доведено матеріалами справи, шлюб між Позивачем та Відповідачем був розірваний заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя у справі № 333/678/24 від 09 вересня 2024 року. У вказаному рішенні суду, серед іншого, було встановлено останнє відоме місце проживання Відповідача - [ADDRESS] , яке на час ухвалення рішення вже перебувало під тимчасовою окупацією. Також судом у даній справі було встановлено, що від даного шлюбу, сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 26.09.2022 року. Дане рішення суду є остаточним і набрало законної сили, що свідчить про те, що на момент народження дитини, тобто [INFO] , Позивач з Відповідачем вже не були подружжям. Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно частини 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Враховуючи фактичні обставини подружнього життя та подальші події, які пов`язані з військовою агресією російської федерації проти України, Відповідач фактично не може бути біологічним батьком дитини. Зокрема, з лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, Позивач з Відповідачем не зустрічалися, не підтримували жодних подружніх чи особистих відносин та не проживали разом. Це обумовлено тим, що відповідач постійно перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області, у місті Енергодарі, яке з березня 2022 року контролюється окупаційними силами. Така ситуація унеможливлює будь-яку фізичну близькість чи контакт між нами, що у свою чергу, виключає можливість зачаття дитини від відповідача. Факт відсутності контактів підтверджується не лише особистими свідченнями позивача, але й об`єктивними обставинами, пов`язаними з окупацією території, де проживає відповідач, а також рішенням суду про розірвання шлюбу між ними, яке враховувало дані обставини. Обґрунтовуючи вимоги, позивачка наголошувала, що відсутність будь-яких її контактів з відповідачем з лютого 2022 року, робить біологічне батьківство з його боку теоретично та практично неможливим. Крім того, позивачка не підтримувала з відповідачем жодних комунікацій, що може бути підтверджено відсутністю телефонних дзвінків, повідомлень чи інших форм зв`язку. Отже, вказані обставини виключають будь-яку ймовірність того, що відповідач є батьком дитини, і продовжувати вказувати його в актовому записі про народження є не лише -необґрунтованим, але й таким, що створює значні перешкоди для реалізації прав позивача як матері та прав самої дитини. Матеріали справи доводять, що для встановлення місця перебування відповідача було підготовлено та направлення заяву в інтересах позивача від 06.08.2025 року до ГУНП в Запорізькій області. Згідно наданої відповіді ГУНП в Запорізькій області Васильківському районі управління поліції від 04.09.2025 року було повідомлено наступне: «місцезнаходження громадянина [PERSON] , [INFO] було встановлено через соціальну мережу. В ході діалогу, відповідач повідомив, що нікуди не зникав, на теперешній час перебуває та мешкає на тимчасово окупованій території, а саме: [ADDRESS] . На даний час контактний номер мобільного телефону через меседжер «Telegram» [NUMBER] ». В подальшому, позивачем було здійснено звернення до колишнього чоловіка особами мобільного застосунку «Telegram» за номером наданим у відповіді на заяву внутрішніми органами поліції. Надані суду скріншоти, які були здійснені з акаунта позивача у мобільному застосунку (меседжері) Telegram, доводять той факт, що відповідач [PERSON] підтвердив, що [PERSON] не його дитина, також підтвердив ко з початку повномасштабного вторгнення (2022 року) не покидав окупованої території. Також, у переписці відповідач стверджував, що він не знає ніяку [PERSON] , та має лише одну деньку [PERSON]. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство - охороняються державою. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянув справу № 676/1200/20 та встановив, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправільності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відтак, враховуючи, те що позивачем доведено відсутність кровного споріднення між відповідачем та [PERSON] , суд приходить до переконання, що позовні вимоги про виключення [PERSON] з актового запису про народження дитини №381 від 29 липня 2025 року, складеного Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець- Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved