Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розділити квартиру [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю, припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] на 1/2 квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. 16 серпня 2022 року ними за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] . Під час укладання угоди було прийнято рішення оформлювати договір купівлі-продажу на дружину. Отже, зазначена квартира є спільною власністю подружжя. 13 лютого 2025 року рішенням Самарського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірвано. Сторони не дійшли взаємної згоди щодо поділу спільного майна подружжя, що примусило відповідача звернутися до суду. Ухвалою суду від 26 вересня 2026 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи. Представник позивача відповідно до заяви просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, відповідно до відзиву на позовну заяву представник відповідача просила розглянути справу за відсутності відповідача, я також його представника. Окрім цього, представник відповідача просила закрити провадження по справі, оскільки на думку відповідача між сторонами не має та ніколи не було спору щодо правового режиму майна, з боку відповідача відсутні будь-які заперечення щодо права власності позивача на 1/2 частину у спільному майні колишнього подружжя, а позивач не робив спроб врегулювати питання у досудовому порядку, тому вважає, що подання позову є передчасним. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з підстав, які будуть наведені судом нижче. Судом встановлено, що 11 червня 2011 року позивач та відповідач уклали шлюб, який було розірвано 13 лютого 2025 року рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 546, відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статті 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, а тому вважає за можливе поділити майно подружжя, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру квартири [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним з них. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved