Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» - Медведєва Н.О., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», 18.11.2025 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №02.05.2025-100002907 від 03.05.2025 у розмірі 68076 грн 08 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03.05.2025 укладено кредитний договір (оферти) №02.05.2025-100002907. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 26000,00 грн. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 19.09.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 3900 грн. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.8% (денна процентна ставка) = (30003.52/ 26000)/ 140 ? 100%. Неустойка: 260 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 68076.08 грн., що складається з: тіла кредиту 25979,28 грн; процентів - 29096.80 грн; неустойки - 13000 грн. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 01.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 13 год. 15 хв. 29.12.2025 у приміщенні суду. 29.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зокрема зазначено, що що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору між відповідачем та позивачем. Наголошує, що не укладав кредитний договір, роздруківку якого долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував процентну ставку, неустойку та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує узгодження саме цих, а не інших кредитних умов. Оскільки позивачем не надано оригінал кредитного договору 03.05.2025 №02.05.2025-100002907, а відповідачем ставиться під сумнів його укладення, просив суд на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України витребувати у позивача оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 03.05.2025 №02.05.2025-100002907 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребуваних документів - визнати недопустимими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу. Вважає, що, з урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування позивачем 13000,00 грн. неустойки за договором є безпідставним і протиправним, оскільки прострочення виконання зобов`язань (за твердженням позивача) відбулося після 24.02.2022 року, в період дії воєнного стану, а правильність нарахувань позивач не довів відповідними доказами. Також вказує, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків та штрафів позивачем, часткове погашення боргу відповідачем тощо. З цього документа неможливо дослідити, яким чином позивач використав платежі на часткове погашення боргу (на тіло кредиту, проценти тощо), як саме позивач вирахував саме такий розмір процентів, неустойки, комісій. Тобто, позовні вимоги не обґрунтовані належним чином. Також не відомо, кому належить карткові рахунки, на які нібито переказано дані кошти, оскільки лист фінансового сервісу не містить ідентифікуючих даних про мене (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме мені). Інформаційне повідомлення I-PAY, на яке посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує перерахування кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Також до позову не додано цей договір, який би підтверджував повноваження та умови посередника здійснення фінансових операцій на замовлення платника - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», а також з цієї довідки не вбачається, що перерахування на карту відбулося саме на виконання договору споживчого кредиту від 03.05.2025 №02.05.2025-100002907. Тому наголошує, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування йому суми позики (платіжне доручення, квитанція, чек тощо). Вищенаведене вказує, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики (кредиту) з відповідачем на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування відповідачу тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому у задоволенні позову варто відмовити повністю. В частині розподілу судових витрат вказує, що з наданих позивачем документів не вбачається, що гонорар в сумі 6000,00 грн. взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості конкретно з відповідача. Вказані документи можуть стосуватися будь-яких інших справ за позовом цього кредитора щодо будь-якого із сотень або тисяч інших позичальників, що вказує на відсутність обов`язку відповідача сплачувати (компенсувати) такі витрати позивача, навіть якщо такі й мали місце. Вважає, що правові підстави для стягнення з нього 6000,00 грн. витрат на професійну (правничу) допомогу на користь позивача відсутні, а тому в задоволенні заяви представника про стягнення таких витрат варто відмовити. Враховуючи викладене, просить суд врахувати надані пояснення та відмовити ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України витребувати у позивача оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 03.05.2025 №02.05.2025-100002907 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребуваних документів - визнати недопустимими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу. Ухвалою суду від 29.12.2025 клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано від позивача ТОВ «Споживчий центр» оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 03.05.2025 №02.05.2025-100002907 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами). Розгляд справи відкладено на 13 год. 15 хв. 28.01.2026. Витребувані ухвалою суду від 29.12.2025 докази надійшли від позивача до суду 30.12.2025. 02.01.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача, зокрема зазначив, що ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 02.05.2025 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 02.05.2025-100002907 (кредитної лінії) від 02.05.2025 р.; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №02.05.2025-100002907 (кредитної лінії) від 02.05.2025 р. Таким чином, було укладено Кредитний договір №02.05.2025-100002907 від 02.05.2025 р. у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Отже, позивач подав електронну копію кредитного договору до суду разом з позовною заявою. Відповідач не заперечує, що вказаний ним у кредитному договорі засіб зв`язку, (номер телефону) належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Також представник позивача зазначає, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем. Додатково звертає увагу, що проценти розраховуються у відповідності до Бази розрахунку, тобто залишку непогашеного залишку від всієї Суми [тіла] Кредиту та нараховуються щодня протягом Строку, на який надається кредит. Обрахування загальних витрат за споживчим кредитом базуються на припущені, що позичальник буде виконувати свої зобов`язання належним чином, а саме згідно з Графіком платежів. У випадку належного виконання зобов`язання проценти наступного чергового періоду були б обраховані, враховуючи зменшену базу розрахунку. Відтак, розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної в кредитному договорі. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР». Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу iPay. Наголошує, що відповідач не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив при оформленні договору, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Зважаючи на норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №02.05.2025-100002907 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 28.01.2026. у зв`язку з першою неявкою відповідача, розгляд справи відкладено на 11 год. 30 хв. 23.02.2026. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просить суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, а розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. 03.05.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №02.05.2025-100002907. [PERSON] під час укладення кредитного договору №02.05.2025-100002907 пройдено ідентифікацію, шляхом використання Системи ВankID національного банку (а.с.20 на звор.). До укладення договору про споживчий кредит [PERSON] ознайомився з інформацією, що міститься у паспорті споживчого кредиту, який підписано [PERSON] 02.05.2025 за допомогою одноразового ідентифікатора «А386» (а.с.12 та на звор.). Також, 02.05.2025 [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «Е386» підписано: - пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); - заявку кредитного договору №02.05.2025-100002907 (кредитної лінії), за умовами якої відповідачу надано кредит у розмірі 26000,00 грн строком на 140 днів, дата повернення (виплати) кредиту 19.09.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 3900 грн. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.8% (денна процентна ставка) = (30003.52/ 26000)/ 140 * 100%. Неустойка: 260 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; - відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №02.05.2025-100002907 (кредитної лінії), у якій зазначено, що позичальник підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору, з якими він попередньо уважно ознайомився (а.с.13-16). ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало кредит в сумі 26000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №113-1211 від 12.11.2025, згідно зі якою на картковий рахунок відповідача перераховано кошти в зазначеному розмірі (а.с.21). Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №02.05.2025-100002907 від 03.05.2025, заборгованість [PERSON] за даним договором становить 25979,28 грн, з яких: 25979,28 грн основний борг; 29096,80 грн проценти; 13000,00 грн неустойка. Проценти нараховані за період з 03.05.2025 по 13.06.2025 (а.с.22). Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов таких висновків. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору, що врегульовано статтею 1054 ЦК України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Доводи відповідача, що кредитний договір ним не підписувався, спростовуються наявними у справі доказами, зокрема, змістом договору про споживчий кредит, який містить відомості про його підписання [PERSON] одноразовим ідентифікатором Е386. Також позивачем надано суду оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 03.05.2025 №02.05.2025-100002907 (з додатками), підписаний з боку кредитора: [PERSON] : [PERSON] Країна: Україна РНОКПП: [NUMBER] Організація (установа): ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" Код ЄДРПОУ: 37356833 Посада: Керівник проектів Час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для даних від Надавача): 23:57:50 02.05.2025 Сертифікат виданий: КНЕДП "MASTERKEY" ТОВ "АРТ-МАСТЕР" Серійний номер: 24922C2362414081040000006CDF0A0028F51F00 та з боку позичальника [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Е386. Також позивачем надано суду оригінал електронного доказу - паспорт споживчого кредиту, підписаний з боку позичальника [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора А386. Паперові копії вказаних електронних доказів містяться у матеріалах справи (а.с. 12-16, 68-76). Відтак, у суду відсутні сумніви щодо відповідності наданих позивачем паперових копій електронних доказів їх оригіналу. Доказів на спростування дотримання кредитором ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» процедури проходження позичальником [PERSON] верифікації та ідентифікації особи в особистому кабінеті позичальника, відповідачем не надано. При цьому, саме процесуальним обов`язком відповідача є надання суду доказів, які б спростовували приналежність йому номерів мобільного телефону та іншої інформації, вказаної у інформаційному повідомленні позичальника [PERSON] , підписаного одноразовим ідентифікатором Е386 (а.с.15 на звор.-16), та інформації, отриманої кредитором з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача (а.с.20 на звор.). Відповідно до пункту 4.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на рахунок споживача на його електронний платіжний засіб [NUMBER] . На підтвердження факту перерахування кредитних коштів позивачем надано довідку ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №113-1211 від 12.11.2025, в якій зазначено про перерахування коштів відповідно до умов договору, укладеного між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про організацію переказу грошових коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 (а.с.17-19), грошових коштів у розмірі 26 000 грн. на платіжну картку клієнта (із зазначенням відповідного номеру, який відповідає номеру платіжного засобу, вказаному у п.4.1. кредитного договору) з призначенням платежу: Видача за договором кредиту №02.05.2025-100002907 (а.с.21). Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався. Також не спростовано, що банківська платіжна картка № [NUMBER] належить [PERSON] . Відтак, суд вважає доведеним факт укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03.05.2025 кредитного договору (оферти) №02.05.2025-100002907, та отримання на його підставі [PERSON] кредитних коштів в сумі 26000,00 грн. Підписавши указаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальник, будучи попередньо ознайомленою із умовами кредитування, мав можливість відмовитися від договору без пояснення причин. Відповідач таким правом не скористався та до звернення позивача в суд із відповідним позовом не ставив під сумнів умови кредитування, зокрема, розмір відсотків, у контексті їх несправедливості. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позичальник, будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов зобов`язання, погодив істотні умови кредитування та, у порушення означених вимог ЦК України, Закону про електронну комерцію, неналежно виконував свої договірні зобов`язання, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Суд наголошує, що відповідачем зі своєї сторони та у встановленому цивільним процесуальним законом порядку (статті 81, 83 ЦПК України) не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним кредитних зобов`язань або спростовували суму заборгованості перед позивачем або позовні вимоги взагалі. Також відповідач не скористався своїм правом на надання власного розрахунку заборгованості по процентах, для спростування суми пред`явленої позивачем до стягнення, чи заперечень щодо того, що розрахунок заборгованості по процентах, проведений позивачем у відповідності до умов кредитного договору та в межах строку його дії. Враховуючи те, що судом встановлено факти укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів за цим договором у сумі 26000,00 грн, не повернення їх у повному розмірі, у відповідності до умов договору та у погоджені ним строки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] в частині стягнення основної заборгованості та заборгованості по процентах на загальну суму 55076,08 (25979,28 + 29096,80) грн підлягають задоволенню. Водночас суд погоджується із доводами відповідача про безпідставність вимоги про стягнення з останнього заборгованості за неустойкою, з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, який триває донині. Умовами кредитного договору встановлено, що неустойка у розмірі 260,00 грн нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Позивачем нарахована неустойка в розмірі 13000,00 грн, що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] неустойки в розмірі 13000,00 грн є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на 80,90 %, виходячи із змісту вище зазначеної норми, з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1959,72 грн.

Outcome: approved