Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту самостійного виховання та перебування неповнолітньої дитини на утриманні батька. Свою позовну вимогу мотивують тим, що за час спільного проживання позивача з відповідачкою У них народився син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням судді Новоайдарського районного суду Луганської області від О3 грудня 2018 року у справі №419/2832/18, стягнуто з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.10.2018 року до досягнення дитиною повноліття . Сторони не проживають разом вже близько семи років. Дитина проживає та зареєстрований з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідачка не приймає участі у вихованні дитини. Позивач просить встановити факт перебування на самостійному утриманні та вихованні у батька - [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] з метою захисту прав та інтересів неповнолітнього сина та отримання відстрочки від мобілізації. Позивач в судове засідання не з`явились, проте надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на неявку відповідача у справі, суд вирішив ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про народження батьками дитини [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 03.12.2018 року у справі №419/2832/18позов [PERSON] до [PERSON] задоволено стягнуто з останньої аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.10.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 02.01.2019 року. Довідкою від 06.04.2022 №1219-5000764954 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідкою від 16.01.2024 №1219-7001950669 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується фактичне проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Із акту № 649 від 13.08.2025 року про встановлення фактичного місця проживання, виданого виконавчим комітетом Васильківської селищної ради підписаного мешканцями за адресою: [ADDRESS] вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї №205 від 13.08.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , складений комісією служби у справах дітей Васильківської селищної ради, батько [PERSON] забезпечує належні умови для проживання, розвитку та утримання неповнолітньої дитини [PERSON] .. Опорним ліцеєм №1 ім. М. Коцюбинського Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області надана відмінна характеристика, відносно [PERSON] , [INFO] , учня 11-Б класу. Також зазначено, що батько приділяє належну увагу в вихованні, з боку матері повна відсутність будь-якої участі в освітньому та виховному процесі. Довідкою №202 від 13 листопада 2023 року виданою Опорним ліцеєм №1 ім. М. Коцюбинського Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , закінчив 9 класів в 2023 році. Мати, [PERSON] , участі у вихованні дитини не брала, батьківські збори не відвідувала, з класним керівником не була знайома, з питань навчання і виховання сина не спілкувалась. У школі не була жодного разу з 2022 року. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 10.06.2025 є особою, стосовно якої: відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні. Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами статті 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством встановлені права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Зі змісту статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Суд наголошує, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні особи, тобто, відсутній державний або інший орган, який уповноважений посвідчувати такий факт. Також суд бере до уваги, що встановлення такого факту не позбавляє відповідачку батьківських прав та не встановлює неможливість її участі у вихованні дитини в майбутньому. Зважаючи на наведені обставини, які підтверджуються дослідженими доказами, суд дійшов переконання про доведеність факту самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , самоусунення матері [PERSON] від своїх прямих батьківських обов`язків про що також переконливо свідчить байдуже ставлення останньої до наслідків розгляду справи. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved