Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

29.10.2025 позивач в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на його користь компенсацію частини вартості автомобілів, як об`єктів спільної сумісної власності подружжя, а саме Toyota bZ4X, 2023 р.в., - в сумі 455000 грн., ВАЗ 21102, 2001 р.в., - в сумі 20000 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 4750 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 27.11.1999 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано на підставі заочного рішення Валківського районного суду Харківської області від 24.05.2024 у справі № 615/720/24. У період шлюбу сторонами за спільні кошти придбано майно, зокрема, автомобілі Toyota bZ4X, 2023 р.в., ВАЗ 21102, 2001 р.в., право власності на які зареєстровано за відповідачем. Із витребуваної представником інформації, 10.04.2025 відповідач без його згоди здійснила продаж автомобіля Toyota bZ4X, 2023 р.в., вартість якого станом на 29.09.2025 становить 910000 грн. Автомобіль ВАЗ 21102, 2001 р.в., вартістю 40000 грн., до цього часу належить відповідачу. Наразі сторони проживають окремо. У досудовому порядку компромісу з поділу майна не досягнуто. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 30.10.2025 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку загального позовного провадження. 17.11.2025 відповідач подала відзив на позовну заяву, зі змісту якого визнає позовні вимоги щодо належності автомобілів Toyota bZ4X, 2023 р.в., ВАЗ 21102, 2001 р.в., до об`єктів спільної сумісної власності подружжя та визначеної позивачем їх вартості станом на 29.09.2025. Окрім того, в період шлюбу за спільні кошти придбано автомобіль Toyota Corolla, 2008 р.в., що також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але право власності зареєстровано за позивачем. Після розірвання шлюбу між сторонами не виникало спору щодо придбаних автомобілів. За усною домовленістю у позивача в користуванні залишились автомобілі Toyota Corolla, 2008 р.в., ВАЗ 21102, 2001 р.в., а у відповідача - Toyota bZ4X, 2023 р.в. 14.08.2024 позивач продав автомобіль Toyota Corolla, 2008 р.в., без згоди відповідача, але частину грошей, отриманих від продажу спільного майна, їй не передав. Тому вважає необхідним провести поділ цього автомобіля з визначенням різниці в компенсації вартості одній із сторін. 10.04.2025 також продала автомобіль Toyota bZ4X, 2023 р.в., без згоди позивача, оскільки була впевнена, що спору між ними щодо поділу транспортних засобів немає. Не заперечує проти стягнення з неї на користь позивача компенсації частини його вартості в сумі 455000 грн. Що стосується автомобіля ВАЗ 21102, 2001 р.в., не погоджується із запропонованим позивачем варіантом поділу, оскільки після розірвання шлюбу той залишився у користуванні позивача. Вважає необхідним виділити автомобіль ВАЗ 21102, 2001 р.в. позивачу, з якого на її користь стягнути компенсацію частини вартості автомобіля. 21.11.2025 представник позивача Власенко В.І. подав відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить задовольнити. Звернув увагу, що автомобіль Toyota Corolla, 2008 р.в., не є предметом позову, так як позивач не ставить питання про його поділ. До того ж, зауважує на суперечливу позицію відповідача, яка фактично визнає позов, одночасно просить відмовити в його задоволенні. Правом щодо подання заперечення на відповідь на відзив в передбаченому ст.180 ЦПК України порядку відповідач не скористалася. Разом із відзивом відповідач подала зустрічну позовну заяву, в якій просить: 1) визнати автомобілі: ВАЗ 21102, 2001 р.в., Toyota bZ4X, 2023 р.в., Toyota Corolla, 2008 р.в., об`єктом спільної сумісної власності подружжя; 2) здійснити поділ автомобілів: - виділити позивачу автомобіль ВАЗ 21102, 2001 р.в., - стягнути з позивача на її користь вартість частини автомобіля ВАЗ 21102, 2001 р.в., в сумі 20 000 грн., припинивши право спільної сумісної власності на цей автомобіль; - стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію з продажу автомобіля Toyota Corolla, 2008 р.в., у розмірі 139 355 грн.; - стягнути з неї на користь позивача грошову компенсацію з продажу автомобіля Toyota bZ4X, 2023 р.в., у розмірі 455 000 грн.; 3) стягнути з позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7354,75 грн., за складання звіту про оцінку спірного майна 1500 грн., за надання правової допомоги 10 000 грн., всього 18854,75 грн. В обґрунтування вказує, що не погоджується із запропонованим позивачем у первісному позові способом поділу майна та обсягом рухомого майна, яке підлягає поділу. Разом з тим, фактично підтвердила наведені у первісній позовній заяві обставини та визнала позовні вимоги в частині, як вони викладені вище у відзиві на позовну заяву. Додатково повідомила, що ринкова вартість автомобіля Toyota Corolla, 2008 р.в., станом на 13.11.2025 становить 278710 грн., тому вправі отримати компенсацію частини його вартості в сумі 139 355 грн Ухвалою суду від 15.01.2026 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 26.01.2026 позивач подав відзив на зустрічну позовну заяву. Наголосив, що вимоги у первісному та зустрічному позовах співпадають. Визнав зустрічний позов в частині вимог, які узгоджуються з первісним позовом, в іншій частині просить відмовити в задоволенні. Доповнив, що автомобіль ВАЗ 21102, 2001 р.в., наразі на праві власності належить відповідачу. Ніхто не порушує її право користування автомобілем, що нею не спростовується. Будь-які докази щодо права власності на автомобіль Toyota Corolla, 2008 р.в., позивачу, як в минулому, так і наразі, відповідачем не надано, що позбавляє суд можливості розглядати цей автомобіль як предмет спільного майна подружжя в цілому. Правом щодо надання інших заяв в порядку ст.174 ЦПК України в межах зустрічного позову сторони не скористалися. Ухвалою від 03.02.2026 за клопотанням відповідача витребувано у Головного сервісного центру інформацію щодо наявності транспортних засобів, які зареєстровані (були зареєстровані) за позивачем у період часу з 27.11.1999 по 24.06.2024 та належним чином завірені копії усіх правових документів, які є в наявності та пов`язані з реєстрацією (перереєстрацією) транспортних засобів, де стороною був позивач. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлено. В судове засідання представник позивача Власенко В.І. подав заяву про проведення судового розгляду за їх відсутності. Позовну заяву за первісним позовом підтримують в повному обсязі, зустрічний позов просять задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості частини вартості автомобіля Toyota bZ4X, 2023 р.в., у розмірі 455 000 грн., в іншій частині відмовити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні підтримала позицію, викладену в зустрічній позовній заяві, просила надати додатковий час для звернення за правничою допомогою з метою зібрання додаткових доказів, але в судове засідання не прибула, причину не повідомила, клопотання про відкладення судового розгляду не направила. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.223 ЦПК України). Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. За ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.11.1999 по 25.06.2024. За повідомленням Головного сервісного центру МВС №31/3049АЗ-23804-2025, за інформацією із Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 22.09.2025, у період часу з 27.11.1999 по 24.06.2024 за [PERSON] значаться зареєстровані транспортні засоби, зокрема: - автомобіль Toyota bZ4X, 2023 р.в., дата реєстрації 21.02.2024, придбаний в торгівельній організації за договором № 7088/23/1/000189 від 07.11.2023 (ТСЦ 6343). 10.04.2025 перереєстрований на нового власника у ТСЦ 6341 на підставі договору купівлі-продажу № 6341/2025/5267734 від 10.04.2025; - автомобіль ВАЗ 21102, 2001 р.в., дата реєстрації 16.09.2009, придбаний в аукціоні товарної біржі (Центр 6349), відомості про документи відсутні, власник актуальний. Із Звіту про за визначенням вартості ТЗ, ринкова вартість Toyota bZ4X, 2023 р.в., станом на 29.09.2025 складає 910000 грн. Із Звіту про за визначенням вартості ТЗ, ринкова вартість ВАЗ 21102, 2001 р.в., станом на 29.09.2025 складає 40000 грн. Враховуючи вимоги ст.82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню, так як визнані сторонами. За повідомленням на запит суду Головного сервісного центру МВС №31/5598-3517-2026, за інформацією із Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 18.02.2026, у період часу з 27.11.1999 по 24.06.2024 за [PERSON] значаться зареєстровані транспортні засоби, зокрема: - автомобіль Toyota Corolla, 2008 р.в., дата реєстрації 20.02.2024, придбаний по договору, укладеному в ТСЦ (ТСЦ 6343). 14.08.2025 перереєстрований на нового власника по договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси (ТСЦ 3245). Із Звіту про оцінку майна № 19/13-11-25, ринкова вартість Toyota Corolla, 2008 р.в., станом на 13.11.2025 складає 278710,10 грн. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. В п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч.1 ст.334 ЦК України) За ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України, ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.61 СК України визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. (ст.68 СК України) Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). За ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З рекомендацій, викладених у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключене із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як зазначено у постанові, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15 (провадження №61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 у справі №483/812/19 (провадження №61-20774св19); аналогічна позиція відображена у ВП ВС, справа №125/2157/19 від 31.08.2022. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд доходить висновку, що перелічені т/з придбані сторонами у період шлюбу, отже, належать/ли їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Державна реєстрація на ім`я позивача чи відповідача, не позбавляє права іншу сторону на 1/2 частину цього майна. Суд визнає частки цього майна сторін рівними. Таким чином, первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги в частині поділу автомобіля Toyota Corolla, 2008 р.в., підлягають задоволенню повністю. Враховуючи, що зустрічні позовні вимоги в цій частині дублюють первісні позовні вимоги, з урахуванням вимог ч.3 ст.194 ЦПК України, слід повернути заявнику, як такі, що не відповідають положенням ч.2 ст.193 ЦПК України. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання автомобілів, які вже належать третім особам, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділення позивачу автомобіля ВАЗ 21102, 2001 р.в., який належить відповідачу на праві власності, обраний відповідачем спосіб захисту не є ефективним, до того ж не доведено, що в цій частині її права порушено, не визнано або оспорено. Понесені сторонами судові витрати у справі, як документально підтверджені, підлягають розподілу відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial