Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №8739899 в розмірі 12491,53 грн, кредитним договором №1674177 в розмірі 13120 грн та за договором позики №371842 в розмірі 10718,38 грн, а всього 36329,91 грн. В обґрунтування зазначає, що 29.11.2024р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8739899. 27.03.2025р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу №27/03/25, згідно з яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», зокрема і до [PERSON] на загальну суму 12491,53 грн, з яких: 5891,53 грн основна сума боргу; 6600 грн пеня. 29.12.2024р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1674177. 27.08.2025р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу №27082025, згідно з яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ», зокрема і до [PERSON] на загальну суму 13120 грн, з яких: 2920 грн основна сума боргу; 4200 грн комісія; 6000 грн неустойка (штраф, пеня). 24.01.2025р. між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір позики №371842. 26.08.2025р. ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу №26082025, згідно з яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», зокрема і до [PERSON] на загальну суму 10718,38 грн, з яких: 3575,42 грн основна сума боргу; 107,26грн відсотки; 7035,7 грн пеня. Представник позивача в судове засідання не з`явився та звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (тобто положення щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно зі ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання , зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом установлено, що 29.11.2024р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором кредитний договір №8739899, згідно з яким товариство зобов`язується передати позичальнику грошові кошти в сумі 6000 грн на строк 30 днів шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, процентна ставка 0,01% в день (фіксована), комісія за надання кредиту 1062,6 грн, пеня за неналежне виконання зобов`язань за договором 5% в день. 29.11.2024р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало відповідачу кредит у розмірі 6000 грн. 27.03.2025р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу №27/03/25, згідно з яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Зазначені обставини підтверджуються: копією кредитного договору №8739899; довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 26.11.2025р. про перерахування коштів відповідачу; копією договору факторингу №27/03/25 та додаткової угоди №5 до нього від 26.06.2025р. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу було нараховано пеню за невиконання зобов`язань за договором в загальному розмірі 12000 грн. Щодо правомірності нарахування відповідачу пені суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, оскільки нарахування позивачем пені здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону. При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22. Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором, складений первісним кредитором, згідно з яким проценти за кредитним договором нараховувалися таким чином: з 30.11.2024р. до 28.12.2024р. у розмірі 0,6 грн за день; з 29.12.2024р. до 02.01.2025р. та з 05.01.2025р. до 16.01.2025р. у розмірі 60 грн за день. Тобто всього проценти за договором нараховувалися протягом 46 днів. Разом із цим судом установлено, що договором визначений строк, на який надається кредит 30 днів (п.2.2.2 договору). Продовження цього строку можливе згідно з розділом 7 договору шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права (п.7.1 договору). Оскільки доказів продовження строку, на який надається кредит, позивачем не надано, суд застосовує строк, визначений в договорі 30 днів з 29.11.2024р. до 28.12.2024р. Відповідно, нарахування відповідачу процентів поза межами цього строку є неправомірним. Отже, нарахування відповідачу за кредитним договором складалися з наступного: - розмір наданого кредиту 6000 грн; - проценти, зазначені в розрахунку заборгованості за період з 30.11.2024р. до 28.12.2024р. 17,4 грн (0,6 х 29 = 17,4); - комісія за надання кредиту 1062,6 грн; - всього 7080 грн (6000 + 17,4 + 1062,6 = 7080). Разом із тим, згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідачем сплачено за договором загальну суму 7608,47 грн, тобто більше, ніж нарахована заборгованість (7080 грн). Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що заборгованість за кредитним договором від 29.11.2024р. №8739899 у відповідача відсутня. Відповідно, внаслідок укладення 27.03.2025р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» договору факторингу №27/03/25 до позивача не перейшло право грошової вимоги до [PERSON] . Також судом установлено, що 29.12.2024р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором кредитний договір №1674177, згідно з яким товариство зобов`язується передати позичальнику грошові кошти в сумі 3000 грн на строк 345 днів, процентна ставка 0,001% річних, комісія за надання кредиту 375 грн, комісія за обслуговування кредиту 9240 грн, встановлений графік платежів. За прострочення виконання зобов`язань за договором передбачений штраф у розмірі 1000 грн за кожний випадок порушення. 29.11.2024р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» надало відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. 27.08.2025р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу №27082025, згідно з яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ», зокрема і до [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються: копією кредитного договору №1674177; копією паспорта споживчого кредиту; копією платіжного доручення від 29.12.2024р. про перерахування коштів відповідачу; копією договору факторингу №27082025, акта прийому-передачі реєстру боржників від 27.08.2025р., копією витягу з реєстру боржників. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку за невиконання зобов`язань за договором в розмірі 6000 грн. Щодо правомірності нарахування відповідачу неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, оскільки нарахування позивачем неустойки здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону. При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22. Вирішуючи питання про правомірність нарахування відповідачу комісії за кредитним договором, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такі висновки щодо застосування норми права зроблені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023р. у справі №204/224/21. Кредитним договором №1674177 встановлена комісія за обслуговування кредиту 9240 грн, що нараховується за ставкою 14% від суми кредиту в перший день кожного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів (п 1.5.2 договору). Проте доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг договір не містить. Отже, положення кредитного договору про комісію за обслуговування кредиту є нікчемними, а тому нарахування відповідачу заборгованості за комісією в розмірі 9240 грн є неправомірним. Згідно з наданою позивачем Відомістю про щоденні нарахування та погашення, складеною первісним кредитором (а.с.46), відповідачем сплачено за договором суму в загальному розмірі 2660 грн (375 + 420 + 80 + 420 + 105 + 420 + 420 + 420 = 2660). Отже, враховуючи дані Відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ»: - відповідачем отримано кредит в сумі 3000 грн; - відповідачу нараховано комісію за надання кредиту в сумі 375 грн; - відповідачем сплачено за договором 2660 грн. Тому заборгованість відповідача за кредитним договором №1674177 від 29.12.2024р. становить 715 грн (3000 + 375 2660 = 715), а отже, за договором факторингу №27082025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 715 грн. Також судом установлено, що 24.01.2025р. між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та [PERSON] підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором договір позики №371842, згідно з яким товариство зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 3800 грн на строк 30 днів, процентна ставка 0,01% в день, комісія за надання позики 900,98 грн, за невиконання зобов`язань за договором пеня 5%. 24.01.2025р. ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» надало відповідачу позику в розмірі 3800 грн. 26.08.2025р. ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу №26082025, згідно з яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», зокрема і до [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються: копією договору позики №371842; довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 01.09.2025р. про перерахування коштів відповідачу; копією договору факторингу №26082025, додаткової угоди №1 до нього від 26.08.2025р., копієхю акта прийому-передачі реєстру боржників від 26.08.2025р., копією витягу з реєстру боржників. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу було нараховано пеню за невиконання зобов`язань за договором в загальному розмірі 7600 грн. Щодо правомірності нарахування відповідачу пені суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, оскільки нарахування позивачем пені здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону. При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22. Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором, складений первісним кредитором, згідно з яким проценти за кредитним договором нараховувалися з 25.01.2025р. до 23.04.2025р., тобто всього за 89 днів. Разом із цим судом установлено, що договором визначений строк, на який надається позика 30 днів (п.2.2 договору). Продовження цього строку можливе згідно з п.6 договору шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Оскільки доказів продовження строку, на який надається позика, позивачем не надано, суд застосовує строк, визначений в договорі 30 днів з 24.01.2025р. до 22.02.2025р. Відповідно, нарахування відповідачу процентів поза межами цього строку є неправомірним. Отже, нарахування відповідачу за договором позики складалися з наступного: - розмір наданої позики 3800 грн; - проценти, зазначені в розрахунку заборгованості за період з 24.01.2025р. до 22.02.2025р. 11,4 грн (0,38 х 30 = 11,4); - комісія за надання позики 900,98 грн; - всього 4712,38 грн (3800 + 11,4 + 900,98 = 4712,38). Разом із тим, згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідачем сплачено за договором загальну суму 3749,46 грн. Отже, заборгованість відповідача за договором позики становить 962,92 грн (4712,38 - 3749,46 = 962,92), а отже, за договором факторингу №26082025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 962,92 грн. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ст.83 ЦПК України), а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що оскільки заборгованість за кредитним договором №1674177 від 29.12.2024р. в розмірі 715 грн та за договором позики №371842 від 24.01.2025р. в розмірі 962,92 грн відповідачем не сплачена, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 1677,92 грн. Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 36329,91 грн, а підлягає задоволенню в сумі 1677,92 грн, що складає 4,62% (1677,92 х 100 : 36329,91). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 139,89 грн судового збору (3028 х 4,62%).

Outcome: partial