Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та прохає розірвати між нею і відповідачем шлюб, зареєстрований 12 березня 2005 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося. Вони мають різні погляди на життя та між ними відсутнє взаєморозуміння. Вона не бажає у подальшому перебувати у шлюбі з [PERSON] . Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2026 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 9а). Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві зазначила, що розгляд справи прохає проводити без її участі (а.с. 1зв). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Він та [PERSON] проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх стосунків з 14 березня 2025 року. (а.с. 14). Суд, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 березня 2005 року (а.с. 3). У своїй заяві відповідач зазначив, що він та позивачка проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні стосунки з 14 березня 2025 року (а.с. 14). Сторони не бажають у подальшому перебувати у шлюбі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин суд приходить висновку, що слід розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спір про майно між сторонами не виник. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 43 Бюджетного Кодексу України, Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів, яке передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. Аналогічне положення передбачене і під. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затв. постановою КМУ від 15.04.2015 № 215. Враховуючи вищевикладене, повернення судового збору повинно здійснюватися органами Казначейства України. За таких обставин, суд вважає необхідним повернути позивачці з державного бюджету 50 % судового збору, що становить 665 грн 60 коп, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 665 грн 60 коп.

Outcome: approved