Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

14 серпня 2024 року позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом, вказаним вище, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття; на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 грн, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до закінчення ним навчання. На обґрунтування позову позивачка зазначила, що з відповідачем [PERSON] з 21.06.2003 перебувала у шлюбі, який рішенням суду був розірвано. Від шлюбних стосунків у них народились діти: [INFO] син [PERSON] , [INFO] син [PERSON] . Починаючи з 2022 року відповідач самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей. Повнолітній син навчається в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на денній бюджетній формі навчання. Джерел доходів не має. У зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батька, зокрема на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, на навчання, харчування, одяг та взуття. Стосовно неповнолітнього сина зазначає, що дитина займається в школі, в різних секціях та гуртках, потребує лікування та профілактики здоров`я, збалансованого харчування, сезонного одягу та взуття. Посилається на те, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, що самостійно вона забезпечити не може. Зазначає, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, працює неофіційно, має у власності нерухоме майно та автомобіль, інших осіб на утриманні не має. Тому вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на їх спільних дітей: 5 000 грн на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття та 5 000 грн на повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2025 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задоволено в повному обсязі; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 серпня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно, на період навчання, починаючи з 14 серпня 2024 року, і до закінчення дитиною навчання, але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23-х років; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. 20 березня 2025 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з заявою про скасування та перегляд вище зазначеного заочного рішення від 16.01.2024 у справі № 644/6770/24 з підстав, зазначених в заяві. Ухвалою Індустріального районного суду від 17 червня 2025 заочне рішення, вказане вище, скасовано та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились. 22.12.2025 через канцелярію суду засобами електронного зв`язку позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягає, просить задовольнити згідно прохальної частини позовної заяви (а.с. 220). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно. 23.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Тітова І.Б., який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1146154 від 20.05.2025, надійшла заява, в якій просить судове засідання, призначене на 23.02.2026 без участі відповідача та його представника. Зазначив, що з боку відповідача надано усі докази, які сторона бажала надати для розгляду справи та вирішення спору по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та часткового задоволенню позовних вимог з наступних підстав. З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 травня 2024 року (справа № 644/10045/23; провадження № 2/644/483/24) . Рішення набрало законної сили 03.06.2024. Від шлюбних стосунків сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 липня 2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 62, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 листопада 2009 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1262 (а.с. 10, 11). В зазначених свідоцтвах про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 19.08.2024, отриманої на запит суду, повнолітній син - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з позивачкою [PERSON] (а.с. 21). Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , суд застосовує такі норми матеріального права. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В даному випадку, із позовом про стягнення аліментів звернулась позивачка, як вбачається з позовної заяви, саме з нею проживає неповнолітня дитина [PERSON] , а тому вона має право обирати спосіб стягнення аліментів. Позивачка визначила необхідність стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При цьому, цей розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] є студентом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (спеціальність 051 «Економіка», денна бюджетна форма навчання), що підтверджується копією довідки № 2707-2/2023 від 27.07.2023. [PERSON] був зарахований на навчання на перший курс бакалаврату Наказом № 481-С від 17.08.2021. Строк здобуття ступеня «Бакалавр» складає 4 роки та закінчується у червні 2025 року (а.с. 12). Згідно копії довідки № 117 від 28.11.2024 Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого, [PERSON] зарахований для проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу на контрактній основі у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого. Проходження військової підготовки закінчується в липні 2025 року (а.с. 37). За навчання якого згідно платіжних інструкцій сплачено на користь Національного юридичного університету ім. Я.Мудрого суму в розмірі 10 500 грн двома платежами по 5 250 грн (а.с. 38, 39). Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд застосовує такі норми матеріального права. За нормою статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 346/103/17, провадження № 61-20178св18. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Вказані обставини враховані судом при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні 21 серпня 2025 року відповідач [PERSON] заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, пояснив, що він не має доходів, щоб сплачувати аліменти на дітей і що він добровільно надає матеріальну допомогу на їх утримання. Згідно відповіді № 1695626 від 22.08.2025 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ за параметрами власника або ТЗ, отриманого на запит суду, на відповідача зареєстровано наступні ТЗ: Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , ВАЗ21063, д.н.з. [NUMBER] , Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] ,(а.с. 168-172). За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме відповіді № 1695612 від 22.08.2025, відповідь № 1695611 від 22.08.2025, отриманих на запит суду, за [PERSON] та [PERSON] зареєстрований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,4 кв.м., площа земельної ділянки 593 кв.м. (а.с. 177, 178). Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що діти сторін проживають разом з матір`ю, знаходяться на її утриманні, вона несе витрати по обслуговуванню будинку, сплаті комунальних послуг, забезпеченням дітей необхідними речами, одягом для життя та отримання освіти, продуктів харчування, сплачує медичні послуги, купує товари для забезпечення організації навчального процесу (комп`ютер, телефон), сплачує підготовчі курси для майбутньої освіти неповнолітнього сина [PERSON] , сплачує навчання сина [PERSON] на контрактній основі у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого, про що позивачкою надані копії квитанцій (а.с. 116-131-137). Відповідачем не надано доказів, що він займається вихованням та матеріальним забезпеченням дітей, не надано суду доказів в підтвердження його участі в оплаті комунальних послуг, медичних послуг, придбання речей та продуктів харчування для дітей, оплати ним навчальних курсів тощо. Відповідач [PERSON] не заперечував, що діти проживають та знаходяться на утриманні позивачки, його доводи щодо заперечень зводились тільки до того, що він не працює і не має матеріальної можливості їх утримувати. Суд констатує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком дітей, є працездатною особою, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців та соціальних зобов`язань не має, що не спростовується матеріалами справи, причини неможливості працевлаштуватись ним не зазначені, а тому він зобов`язаний забезпечувати належний рівень життя дітей та надавати їм матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини, яка продовжує навчання суд враховує, що згідно Закони України «Про державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3 209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме: дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень, працездатних осіб - 3328 гривень. Також при визначені аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд враховує що [PERSON] , навчається у Національному юридичному університету імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати самостійний дохід, отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] :аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 500 грн, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн, щомісячно, на період його навчання в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, оскільки такий розмір буде достатнім для належного їх утримання. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує відповідачу до сплати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у визначеному судом розмірі, починаючи з 14 серпня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідно до вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: partial