Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Багрій В.А. звернувся до суду з даним позовом в якому просить визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини терміном три місяці. На обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер його батько [PERSON] . 02.02.2002 року [PERSON] заповів все своє майно синові [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із квартири [ADDRESS] . 12.11.2025 року він звернувся до Маловисківської державної нотаріальної контори Кіровоградської області з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, що належало [PERSON] , але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємець пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини та не був зареєстрований разом із спадкодавцем на день його смерті. Позивач не звертався до нотаріальної контори, оскільки не знав про таку необхідність, вважав, що оформляти спадщину не потрібно, так як є заповіт. На підставі чого, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14.11.2025 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Багрій В.А. подав заяву, зареєстровану судом 02.03.2026 року за вх. № 2258 про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Маловисківської міської ради подав заяву, зареєстровану судом 10.02.2026 року за вх. №1514, в якій зазначив, що не заперечує щодо заявлених позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №54, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Хмелівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області від 25.10.2004 року (а.с.7). Відповідно до копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.02.1960 року, актовий запис №92, виданого районним ЗАГС Хмелівського району, [INFO] народився [PERSON] . Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] (а.с.6). Отже, позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] . Згідно копії договору купівлі-продажу квартири серія ААІ №476052 від 06.05.1997 року, який посвідчено приватним нотаріусом Сосновським А.В. - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до копії заповіту посвідченого Хмелівською сільською радою Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області від 04.04.2002 року [PERSON] , [INFO] , заповів все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і загалі все те, що буде йому належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право у власність [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №673/7 від 04.11.2025 року, в погосподарській книзі с. Хмельове №04 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 01.09.1995 року по день смерті [INFO] . На день смерті спадкодавця у вищевказаному будинку ніхто не зареєстрований. Заповіт від імені [PERSON] в Смолінській селищній раді Новоукраїнського району Кіровоградської області був посвідчений 04.04.2002 року, реєстровий номер 45 по даний час не змінено та не скасовано (а.с.10). Згідно копії спадкової справи Маловисківської районної державної нотаріальної контори №289/2025 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , звернувся [PERSON] . Інших спадкоємців, які б звернулися із заявою про прийняття спадщини не має (а.с.29-34). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №83226011 від 12.11.2025 року заповіт [PERSON] чинний (а.с.33). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.11.2025 року у №1384/02-31 державним нотаріусом Маловисківської державної нотаріальної контори Ліпінською С.Г. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , через те, що ним пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та не був зареєстрований разом із спадкодавцем, на день його смерті (а.с.11). Вирішуючи даний позов, суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021 року у справі № 308/4272/19 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. У житі державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. при розгляді справи №681/203/17-ц. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 р. зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через не поважні причини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Позивач в позовній заяві зазначив, що не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про таку необхідність, вважав, що оформляти спадщину не потрібно, тому, що є заповіт. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно також враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відтак, суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки останній є спадкоємцем, який не реалізував належне йому право на прийняття спадщини, пропустивши визначений законом строк. Отже, факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування за заповітом. На підставі вищевикладеного, суд виснує про необхідність забезпечення права позивача на спадкування, беручи до уваги, що із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернувся лише позивач, позицію відповідача у цій справі, який не заперечував проти задоволення позову, враховуючи відсутність порушень прав третіх осіб чи інтересів держави та враховуючи встановлені обставини, які свідчать про наявність поважних причин на час завершення строку прийняття спадщини та вважає за доцільне встановити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном три місяці з моменту набрання рішення законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved