Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

17.11.2025 до суду надійшов позов ТОВ «ФК Айконс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 11250,00 грн, 2422,40 грн судового збору. У обґрунтування позову зазначено, що 12.06.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] підписаний кредитний договір № 3664404950/521542 (далі - кредитний договір, договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), надісланого на номер мобільного телефону останнього. 20.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК Сіті фінанс груп» укладений договір факторингу № 1-20/08/2021, згідно якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступило для ТОВ «ФК Сіті фінанс груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором № 3664404950/521542 від 12.06.2020, укладеним із [PERSON] 25.08.2021 ТОВ «ФК Сіті фінанс груп», як новий кредитор, згідно умов договору про відступлення права вимоги № 1-25/08/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3664404950/521542 від 12.06.2020, укладеним із [PERSON] до ТОВ «ФК Айконс» у зв`язку із чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] . Загальна сума заборгованості становить 11250,00 грн, що складається із 3000,00 грн суми основного боргу та 8250,00 грн нарахованих процентів. 26.11.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 01.12.2025 відкрите провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.12.2025 представником позивача до суду надана заява про стягнення із відповідача 10500,00 грн витрат на правничу професійну допомогу. 24.12.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача в порядку ст. 43 ЦПК України, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, виходячи з такого. Щодо укладання кредитного договору, надання грошових коштів, відступлення права вимоги за кредитним договором стороною відповідача зазначено, що до позову наданий витяг з реєстру боржників до іншого договору № 1-20/08/2021, що на переконання сторони відповідача вказує на безпідставність заявленого позову за відсутності належних доказів переходу права вимоги. Позивачем не надано реєстру прав вимоги до договору факторингу № 1-20/08/21. Матеріали справи не містять додатку до договору факторингу із реєстром боржників, що не вказує на перехід права вимоги, а отже позов є необгрунтованим. Посилається на те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, докази на підтвердження оплати за договором. Отже, якщо договір факторингу укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин, тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що перейшло до кредитора. Однак, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» не мало права укладати з ТОВ «ФК Айконс» договір відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 від 25.08.2021, оскільки право вимоги від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» не перейшло. Щодо перерахування коштів на рахунок відповідача, стороною відповідача зазначено, що виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Стороною позивача не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач отримав від первісного позикодавця грошові кошти на виконання кредитного договору, доказів про відкриття відповідачем банківського рахунку та перерахування коштів на такий рахунок відповідача. Не надано виписок з таких рахунків, з яких можна було б встановити факт користування відповідачем банківськими картками, рахунками та наявність у нього заборгованості. Продовження таблиці 1 відображає зарахування 12.06.2020 о 12:05:07 коштів в сумі 3000,00 грн на маску карти № [NUMBER] , відкритої у «MONOBANK» (UNIVERSAL BANK), проте підтвердження належності такої картки відповідачу позивачем суду не надано. На думку сторони відповідача, долучена до матеріалів справи відповідь № 2025-ПО/209 від 09.07.2025 на адвокатський запит та додатки до неї не можуть бути підтвердженням переказу коштів відповідачу, оскільки позивачем не додано доказів наявності договору між ТОВ «ФК Айконс» та ТОВ «Платежі онлайн» про організацію переказу грошових коштів. У вказаних документах не зазначено в межах якого договору здійснений переказ та на чиє ім`я. Відсутні первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 3664404950/521542 від 12.06.2020, зокрема виписки по особовому рахунку. Розрахунок заборгованості та таблиця 1 не є первинними документами, що підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, зазначених у позові, тому не є належними доказами наявності заборгованості. Додатково сторона відповідача зазначила, що у відповіді ТОВ «Платежі онлайн» № 2025-ПО/209 від 09.07.2025 вказано, що вказаний документ підписаний кваліфікованим електронним підписом, однак матеріали справи не містять протоколу перевірки справжності підпису, неможливо встановити особу підписанта або встановити чи взагалі наданий суду документ підписаний. Наданий суду доказ не відповідає критерію належності та не може бути використаний судом при ухвалені процесуального рішення. За вказаних обставин, у зв`язку із не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів відповідачу, фактичного користування відповідачем коштами, неналежністю наданого ним розрахунку як доказу заборгованості, відсутності підтвердження переказу коштів, заявлені вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню. Щодо розрахунку заборгованості сторона відповідача звернула увагу, що позивачем не надано розрахунок заборгованості за кредитом № 3664404950/521542 від 12.06.2020. Натомість наданий розрахунок із назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 3664404950/521542», що не відповідає критерію розрахунку. За вказаним додатком неможливо здійснити контррозрахунок та переконатися у вірності заявлених позовних вимог. Відсутність необхідних відомостей (період нарахування та застосована відсоткова ставка) вказують на необґрунтованість позовних вимог. Щодо невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору стороною відповідача зазначено, що п.п. 4.4, 4.5 кредитного договору № 3664404950/521542 від 12.06.2020 передбачено, що сторони зобов`язані докладати зусиль до вирішення конфліктних ситуацій шляхом переговорів, пошуку взаємовигідних рішень. У разі неможливості врегулювання конфліктних ситуацій шляхом переговорів сторона, права або законні інтереси якої порушені, має право звернутися до суду в порядку, визначеному законодавством. Обов`язок доказування факту дотримання досудового порядку врегулювання спору, якщо він передбачений договором, покладається на позивача. Позивачем повідомлено, що 31.03.2025 ТОВ «ФК Айконс» звернулося до відповідача з досудовою вимогою про те, що заборгованість по кредитному договору № 3664404950/521542 від 12.06.2020 перед ТОВ «ФК Айконс» на дату відступлення права вимоги становить 11250,00 грн. У разі невиконання цієї вимоги, кредитор буде вимушений вживати заходів для захисту своїх прав та інтересів, в порядку, передбаченому законодавством. Надані позивачем докази направлення досудової вимоги не дають можливості встановити факт її дійсного відправлення та отримання відповідачем. Зазначений позивачем номер поштового відправлення 215600426655 станом на дату подання цих пояснень відсутній у системі відстеження AT «Укрпошта», у зв`язку із чим неможливо перевірити рух такого відправлення, дату його прийняття, процес пересилання, вручення чи повернення. Наданий позивачем розрахунковий документ (чек АТ «Укрпошта») та «список № 20516-03-15-31» не дають можливості встановити достовірність та фактичність відправлення досудової вимоги на адресу відповідача, оскільки у них відсутні дані про реєстрацію в системі відправлень; неможливо ідентифікувати зміст чи вкладення; відсутні будь-які підтвердження руху або вручення кореспонденції. Відсутність досудового врегулювання спору є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки сторони не вичерпали всі можливі позасудові можливості передбачені законом і договором. Щодо права на надання фінансових послуг стороною відповідача зазначено, що позивачем до матеріалів справи не надано доказів наявності у нього (або інших учасників за кредитним договору або договорів факторингу) відповідної ліцензії Національного банку України на надання фінансових послуг, що підтверджувала б право на здійснення діяльність у сфері кредитування та/ або стягнення заборгованості. Відсутність такої ліцензії свідчить про незаконність провадження позивачем фінансової діяльності та позбавляє його права звертатися до суду з відповідними позовними вимогами. Позивачем не надано доказів наявності ліцензій і у інших фінансових установ, з якими були укладені договори факторингу щодо відступлення права вимоги за договором кредитної лінії (ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп», ТОВ «ФК «Айконс»), шо унеможливлює підтвердження законності укладених договорів факторингу та правових підстав вимог позивача, що виключає можливість задоволення позову та є підставою для відмови у його задоволенні в повному обсязі. Оскільки позивач не надав доказів наявності у нього ліцензії на здійснення факторингової діяльності, правочини з відступлення права вимоги за кредитним договором укладені з порушенням вимог закону. Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн, сторона відповідача посилається на те, що позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано лише договір про надання правничої допомоги, укладений із адвокатом Пархомчуком С.В. № 16/06//2025 від 16.06.2025. Зі змісту позову слідує визначення позивачем орієнтовного розрахунку судових витрат. Однак у позові позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача лише витрати по сплаті судового збору. Крім того, розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовного підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, що має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 10500,00 грн не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим на складання позову, надання послуг, пов`язаних із вивченням матеріалів справи, оскільки справа є типовою для позивача, не представляє для адвоката складності та не потребує окремих консультацій по кожній конкретній справі цієї категорії. Ці послуги не є виправданими, є завищеними та неспівмірними з витраченим часом, тому зазначені витрати не підлягають стягненню із відповідача. Ця справа є типовою, позов не є значним за обсягом та складним за своїм змістом, а розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Щодо надання правової допомоги відповідачу, сторона відповідача вказує наступне. Розмір гонорару адвоката визначений згідно рішення № 13/1/7 Ради адвокатів Харківської області Національної асоціації адвокатів «Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду (мінімальних) ставок адвокатського гонорару» від 21.07.2021, відповідно до якого мінімальний розмір адвокатського гонорару за участь у суді першої інстанції з майнового спору становить від 3 мінімальних заробітних плат (далі - МЗП) + 0,5 МЗП за судодень, тобто 28000,00 грн (8000,00 грн МЗП у 2025 році х 3,5 МЗП). Виходячи із стандартизованих Радою адвокатів Харківської області Національної асоціації адвокатів гонорарів адвокатського самоврядування, між позивачем та представником погоджена сума гонорару в сумі 12000,00 грн, що є меншою, ніж встановлена Радою адвокатів. Згідно правового висновку, який міститься в постанові КАС ВС від 28.12.2020 року в справі № 640/18402/19, адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. 05.01.2026 через систему «Електронний суд» стороною позивача надані додаткові пояснення. Просять письмові пояснення відповідача залишити без розгляду та задоволення, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи таким. Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, сторона позивача зазначила, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладений договір факторингу № 1-20/08/21, згідно якого первісний кредитор за плату відступив новому кредитору належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача по справі. Первісний кредитор гарантував, що йому належить право вимоги за всіма відступленими кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 3664404950/521542 від 12.06.2020. 25.08.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило право вимоги до відповідача на користь ТОВ «ФК «Айконс» відповідно до договору №1-25/08/2021. Таким чином, на підставі укладеного договору факторингу, а також договору про відступлення права вимоги та наданих витягів із реєстрів боржників належним чином підтверджується перехід до позивача права грошової вимоги до відповідача. Представником позивача до позову долучені належним чином засвідчені витяги з реєстру боржників до договору факторингу та договору відступлення права вимоги, оформлені відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України та п.п. 12 п. 10 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5. Представник позивача звертає увагу, що розбіжність у зазначенні номера договору факторингу як «№ 1-20/08/2021» та «№ 1-20/08/21» має виключно технічний характер, оскільки йдеться про один і той самий договір факторингу від 20.08.2021, укладений між тими самими сторонами з тим самим предметом та умовами. Щодо підтвердження укладення кредитного договору, представник позивача посилається на те, що згідно матеріалів справи між первісним кредитором та відповідачем укладений кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідачем, що сформований із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначеного відповідачем під час укладення договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, кожний примірник якого з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Як зазначає сторона позивача, електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується із вимогами законодавства. Без здійснення усіх необхідних дій відповідачем, договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Обставини укладення вказаного договору відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Відповідач належним чином ознайомлений із умовами договору, який або його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Сторони узгодили розмір кредиту, строк, умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на таких умовах шляхом підписання його одноразовим ідентифікатором. Доводи відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними по справі доказами. Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів, сторона позивача зазначила, що відповідно до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану ним при укладенні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами «Visa», «MasterCard» сервісів, зокрема «WayForPay», «Ipay», «Platon». Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту «PCI DSS». Під час реєстрації в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства на веб - сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб - сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номера картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Сторона позивача зазначає, що первісний кредитор та позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Доступ до повного номера банківської картки та виписки по картковому рахунку, на який зараховані кредитні кошти, має виключно банк -емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який перераховані кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження, що відповідні кошти не зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. Сторона позивача посилається на те, що на виконання п. 1.4 договору, перерахування коштів здійснене первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «Платежі онлайн» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «Платежі онлайн» із якого вбачається, що 12.06.2020 о 12:05:07 проведена транзакцію на суму 3000,00 грн, банківська картка № [NUMBER] . Щодо первинних бухгалтерських документів представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися із використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків та в інший спосіб, передбачений законодавством. Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором безпосередньо здійснене оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, що здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. За умовами угоди з банком - еквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку із цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. Продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку (ч. 3 ст. 13 Закону). На обґрунтування своїх вимог позивачнм надана суду інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» (технологічного оператора платіжних послуг), що підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, реквізитів карткового рахунку. Закон є спеціальним нормативно - правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. На думку сторони позивача, посилання відповідача про начебто обов`язок позивача надати суду виписку із особового рахунку клієнта є помилковими. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, а отже формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачене. Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору стороною позивача зазначено, що укладаючи кредитний договір відповідач погодився на умови, передбачені кредитним договором, а саме: надання кредитодавцем кредиту на суму 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності та обов`язок клієнта повернути кредит, сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором (п.1.1 договору); строк надання кредиту - 10 днів до 21.06.2020, але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань (п. 1.2 договору); за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу (п.1.3 договору); обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування ним. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту (перерахування коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.3 договору). Як зазначено стороною позивача, згідно умов договору стандартна процентна ставка встановлена у розмірі 2,5 % від суми основного боргу, тобто 75,00 грн у день (2,5 % від 3000,00 грн). У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором заборгованість нарахована за 110 календарних днів, що включають 10 днів строку користування кредитом, передбаченого п. 1.2 договору та 100 днів пролонгації, визначених п. 2.3 договору. Загальна сума нарахованих процентів становить 8250,00 грн, з яких: 750,00 грн за 10 днів + 7500,00 грн за 100 днів. Загальна заборгованість за договором становить 11250,00 грн (3000,00 грн основний борг + 8250,00 грн нараховані проценти). Щодо витрат на професійну правничу допомогу представником позивача зазначено, що по цій справі заявлена вартість виконаних робіт представником відповідача є явно завищеною та не узгоджується з критеріями малозначності спору, рівнем його фактичної складності. Витрачений час на надання усних консультацій, ознайомлення із матеріалами справи, підготовку та складання відзиву на позовну заяву не відповідають вимогам реальності та співмірності адвокатських витрат, що виключає можливість визнання їх розумними та обґрунтованими. Позивач вважає відсутніми правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача у заявленому розмірі 12000,00 грн. 08.01.2026, 18.02.2026 у судове засідання не з`явилися учасники справи: представник позивача, про місце, день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позову та додаткових поясненнях просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; відповідач, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Заяв, клопотань про відкладення судового засідання до суду стороною відповідача не надано. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. За відсутності учасників справи, повідомлених належним чином, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши обставини, на які посилається сторона позивача, як на підставу своїх позовних вимог, а також обставини, на які посилається сторона відповідача, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом установлене таке. Щодо укладення кредитного договору, суд зазначає наступне. 12.06.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] підписаний кредитний договір № 3664404950/521542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) «R32254», надісланого на номер мобільного телефону позичальника (відповідача по справі). Згідно умов кредитного договору (а.с. 15 -16) Товариство надає клієнту фінансовий кредит на суму 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (п.п. 1.1 договору). Кредит надається строком на 10 днів, тобто до 21.06.2020, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, № [NUMBER] (п.п. 1.2, 1.4, п. 7 договору). Невід`ємною частиною договору є публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, розміщена на сайті Товариства за посиланням https://www.eurogroshi.com.ua/ (п.п. 1.5 договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування ним. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту та до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. При надходженні до Товариства коштів для виконання зобов`язань клієнта Товариство направляє такі кошти на погашення заборгованості в наступній послідовності: у 1-шу чергу сплачуються проценти за користування кредитом; у 2-гу чергу здійснюється повернення суми кредиту (п.п. 2.1, 2.3, 2.4 договору). Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту міститься у додатку 1 до договору (а.с. 16), підписаного відповідачем одноразовим ідентифікатором «R32254», згідно якого сума кредиту становить 3000,00 грн, строк 10 днів, фіксована процентна ставка за день користування 2,5 %, сума нарахованих процентів за користування кредитом 750,00 грн, всього на суму 3750,00 грн. Суд звертає увагу, що у п. 7 договору «Реквізити та підписи Сторін» містяться персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП, паспортні дані, зареєстроване та фактичне місце проживання, номер телефону [NUMBER] , рахунок позичальника № [NUMBER] , а також електронний підпис позичальника [PERSON] «R32254» Наведена сукупність відомостей про фізичну особу, що не перебувають у відкритому доступі, виключає використання їх сторонньою особою за винятком їх протиправного збирання та обробки. Відповідачем не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів щодо повідомлення про вчинення щодо нього шахрайських або будь-яких інших протиправних дій. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію») Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему із застосуванням електронного підпису, зокрема одноразового ідентифікатора та прирівнюється до письмового. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Моментом підписання електронної правової угоди є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Оскільки, договір підписаний позичальником в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, тому такий правочин вважається укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів зазначено у постановахВерховного Суду від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19, від 22.09.2022 по справі № 234/7163/20, від 12.06.2023 по справі № 263/3470/20. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору із введенням одноразового ідентифікатора та зазначенням інформації щодо його особистих даних та реквізитів банківської картки, на яку перераховані кошти. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт первісного кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 по справі № 404/502/18; від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19. Щодо перерахування коштів позичальнику, суд погоджується із доводами сторони позивача в цій частині та звертає увагу на таке. Пунктом 1.4 кредитного договору сторони домовилися, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, а саме № [NUMBER] (п. 7 договору). У матеріалах справи наявний лист ТОВ «Платежі онлайн» за вих. № 2025-ПО/209 від 09.07.2025 із якого слідує перерахування коштів через платіжного провайдера ТОВ «Платежі онлайн» (Platon), що надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, 12.06.2020 о 12:05:07 на суму 3000,00 грн на банківську картку відповідача № [NUMBER] за реквізитами картки, зазначеної ним під час реєстрації (а.с. 19). Наведене підтверджує факт отримання позичальником кредитних коштів в сумі 3000,00 грн та спростовує доводи відповідача щодо недоведеності перерахування йому коштів. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надав суду на підтвердження своєї позиції належні та допустимі докази на спростування заявлених позовних вимог щодо неотримання ним 3000,00 грн кредиту, зокрема виписки зі свого банківського рахунку, інших відповідних банківських даних чи інформації на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких, зокрема, але не виключно доказів того, що банківська картка № [NUMBER] не відкривалась на його ім`я та не належить йому. З урахуванням наведеного, доводи позивача про укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, а також перерахування коштів позичальнику є доведеними. Суд погоджується із доводами сторони позивача щодо первинних бухгалтерських документів та виписки з особового рахунку клієнта з урахування такого. Розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію») та можуть здійснюватися із використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію»). На підтвердження своїх доводів позивачем надана інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн», що підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами Закону України «Про електронну комерцію»). Оскільки, перерахування коштів відповідачу здійснене через платіжного провайдера ТОВ «Платежі онлайн» (Platon), видаткові касові ордери на суму переказу не складаються, натомість передбачене надходження загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку із чим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. Закону України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно - правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є помилковими. Зазначене узгоджується із практикою Верховного Суду (див. постанову від 12.06.2023 по справі № 263/3470/20). Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, регулює питання бухгалтерського обліку в банках України. Первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, тому формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачене. Щодо стягнення заборгованості за процентами, суд зазначає наступне. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України (ст. 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За умовами договору та додатку № 1 до нього первісний кредитор надає клієнту фінансовий кредит на суму 3000,00 грн на строк 10 днів до 21.06.2020. Строк дії договору 10 днів, але в будь-якому разі діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 2,5 % на добу. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. (п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 2.3 договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування ним. При надходженні коштів для виконання зобов`язань клієнта Товариство направляє такі кошти у першу чергу на погашення процентів за користування кредитом, у другу чергу - на повернення суми кредиту (п.п. 2.1, 2.3, 2.4 договору). Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту (п.п. 3.3.3 договору). З урахуванням відсутності відомостей про повернення кредитних коштів позичальником у строк, визначений договором, до 21.06.2020 проценти, передбачені п. 1.3 договору, 2,5 % на добу підлягали нарахуванню за кожний день користування кредитними коштами від суми боргу, але не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору (12.06.2020) на підставі п.п. 2.3, 4.3 договору. Таким чином, проценти за користування кредитними коштами становлять загальну суму 7500,00 грн, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача та складаються із: за період з 12.06.2020 по 21.06.2020 включно на суму 750,00 грн (2,5 % від 3000,00 грн) х 10 днів); за наступні 90 днів згідно умов п. п. 4.3 договору на суму 6750,00 грн (2,5 % від 3000,00 грн) х 90 днів). З урахуванням наведеного, сума заборгованості за процентами, що підлягає стягненню із відповідача становить 7500,00 грн, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 93,33 % на загальну суму 10500,00 грн (3000,00 грн основний борг + 7500,00 грн нараховані проценти). Щодо невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, суд не може погодитися із посиланнями сторони відповідача з огляду на таке. На підтвердження вжиття заходів досудового врегулювання спору стороною позивача долучено до матеріалів справи вимогу про те, що заборгованість по кредитному договору № 3664404950/521542 від 12.06.2020 перед ТОВ «ФК Айконс» на дату відступлення права вимоги становить 11250,00 грн. У разі невиконання цієї вимоги, кредитор буде вимушений вживати заходів для захисту своїх прав та інтересів у порядку, передбаченому законодавством. Крім того, долучена платіжна інструкція (фіскальний чек) № 215600426655 від 02.04.2025 про відправлення поштового відправлення із QR-кодом, під час переходу за яким судом відстежено оформлення відправлення та оплата послуги. Суд не погоджується із посиланням сторони відповідача, що відсутність досудового врегулювання спору є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки зазначене не є автоматичною самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, зокрема, якщо судом встановлено усі наявні підстави для відмови у задоволенні позову, а саме: встановлення відсутності порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем права чи інтересу позивача. Застосування процедур досудового врегулювання є добровільним і спрямоване на розвантаження судової системи, а не на обмеження права особи на судовий захист у разі порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу позивача. Щодо права позивача на надання фінансових послуг, судом установлено, що позивач є юридичною особою, до видів діяльності якої віднесена, у тому числі і діяльність агентств зі стягнення платежів і бюро кредитних історій (КВЕД-2010: клас 82.91) (згідно відкритої інформації, наявної у мережі інтернет за кодом ЄДРПОУ позивача 44334170). Обставин, які б доводили наявність порушень при набутті ТОВ «ФК Сіті фінанс груп» від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», а також при набутті ТОВ «ФК Сіті фінанс груп» до позивача по справі права вимоги за кредитни договором, укладеним із відповідачем, матеріали справи не містять та стороною відповідача не доведено. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (чинний на момент укладення договору відступлення права вимоги), на який посилається сторона відповідача, встановлював загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою. В ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Згідно договору, на підставі якого позивач набув право вимоги, у тому числі і до відповідача, останній є договором відступлення права вимоги. Про те, що зазначений договір є договором факторингу, домовленість між ТОВ «ФК Сіті фінанс груп» та ТОВ «ФК АЙКОНС» відсутня. Оскільки ТОВ «ФК АЙКОНС» на підставі договору відступлення права вимоги набуло право вимоги за кредитним договором до відповідача, у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги щодо повернення кредиту у зв`язку із неналежним виконанням позичальником (відповідачем по справі) взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором. Доказів про визнання договору відступлення права вимоги недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Суд звертає увагу, що кредитний договір та договір відступлення права вимоги є оспорюваними правочинами, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останні вважаються правомірними. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом (ст. 204 ЦК України). Це означає, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Таким чином, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що ТОВ «ФК «Айконс» на законних підставах набуло право грошової вимоги до відповідача. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину про те, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України). Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», далі - Закон). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному ст. 12 Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.ч. 7, 12 ст.11 Закону). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог. З урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача з відповідача в сумі 10500,00 грн, а також на користь відповідача з позивача в сумі 12000,00 грн, суд приходить до таких висновків. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, яка має право на таке відшкодування, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved