Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Він Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначив, що 26.03.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. [PERSON] (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту № 738545. Відповідно до індивідуальної частини договору № 738545 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 738545 від 26.03.2019 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 16512,33 грн., а саме: сума основного боргу 4519,40 грн, сума боргу за процентами - 2440,48 грн, сума боргу за пенею і штрафами 0,00 грн.. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 25 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 25 від 12.09.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 738545 від 26.03.2019 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс»). 25.07.2024 р. відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 738545 від 26.03.2019 року у загальному розмірі 21 610,46 грн., яка складається з: суми заборгованості 16 512,33 грн., суми інфляційних втрат - 3 610,66 грн., суми 3% річних - 1 487,47 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 14 липня 2025 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила. У відзиві зазначила, що надана електронна копія кредитного договору №738545 від 26.03.2019 року не містить електронного підпису [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора. В матеріалах справи також відсутні докази перерахування кредитних коштів за вказаним договором позичальнику. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який складений самим кредитором, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому неможна визначити коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли були нараховані, тощо. Із долученої до справи копії кредитного договору №738545 вбачається, що він укладений 26.03.2019 року, а договір факторингу №1, на підставі якого було відступлено право вимоги, укладено ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Довіра та Гарантія»12.04.2018. Тобто правовідносини за кредитним договором між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» виникли значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Довіра та Гарантія». Отже на час укладення даного договору факторингу у ТОВ «Авентус Україна» було відсутнє право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Таким чином ТОВ «Авентус Україна» не могло відступити ТОВ «Довіра та Гарантія» право вимоги за договором , оскільки у самого ТОВ «Авентус Україна» таке право грошової вимоги було відсутнє. Посилаючись на ці та інші обставини, відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Інші заяви по суті справи та клопотання від сторін суду не надходили. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне його клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач та її представник, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в засідання не з`явились. При цьому представник відповідача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Судове засідання в даній справі, в яке не з`явились сторони, судом було призначено на 23 лютого 2026 року. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення в даній справі складено 27 лютого 2026 року. Тому датою ухвалення даного рішення судом зазначено 27 лютого 2026 року. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.03.2019.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 738545 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого, товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в загальній сумі 4950,00 (чотири тисячі дев?ятсот п?ятдесят) грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою. Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування Позикою: Знижена процентна ставка становить 0,90 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (328,50 % річних) у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. Стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00 % річних). Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом. Вказаний договір підписано ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Таким чином, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд встановив, що 26.03.2019 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали вказаний договір № 738545 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. 26.03.2019 року ТОВ «Авентус Україна» надано [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується інформацією ТОВ «Фінансова Компанія «Вей Фор Пей» від 13 січня 2026 року за вих. № 130126-1, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 161). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивачем не доведено факт укладення договору, але доказів того, що такий договір нею не укладався, або що кредитні кошти, зокрема на картку № [NUMBER] , вона не отримувала. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 26.03.2019 року уклали договір № 738545 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, за яким відповідач одержала кошти в кредит в сумі 4950,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст.525-527 ЦК України). Згідно ч.ч.1, 2ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За приписами ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Звертаючись до суду зданим позовом, позивач посилався на те, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконала. Проте, долученими до справи доказами не підтверджується розмір заборгованості відповідача в сумі, яку просить стягнути позивач, а саме в сумі 16512,33 грн. ТОВ «Авентус Україна» надано розрахунок заборгованості, який містить помилки, а тому не може бути прийнято до уваги судом. Так, згідно вказаного розрахунку заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 4519,40 грн, заборгованість за процентами 2440,84 грн. Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та за процентами згідно вказаного розрахунку становить 6960,24 грн (4519,40 грн + 2440,84 грн). Але ТОВ «Авентус Україна» визначив загальний розмір заборгованості у розмірі 16512,33 грн. Вказаний розмір заборгованості визначений згідно картки обліку договору. Так, згідно Картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за Договором №738545 від 26.03.2019 позичальнику [PERSON] нараховано: Основний борг - 4519.40 грн, Проценти за стандартною ставкою - 12547.33 грн, Штраф - 2475.00 грн, Проведені оплати - 3460.00 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості визначено в розмірі 16512.33 грн. Проте, вказані нарахування не відповідають умовам договору № 738545 від 26.03.2019, за яким відповідач зобов`язалась сплатити: заборгованість за основним боргом - 4950,00 грн, проценти за 30 днів користування коштами за стандартною ставкою 1,80 %, що становить: 4950,00грн х 1,80% х 30 дн = 2673,00 грн. Нарахування процентів поза межами строку кредитування договором не передбачено. Тобто, всього за договором відповідач зобов`язалась сплатити 4950,00 грн + 2673,00 грн = 7623,00 грн. З картки обліку договору вбачається, що відповідачем сплачено за договором 3460.00 грн. Відповідно, заборгованість: 7623,00 грн 3460,00 грн = 4163,00 грн. Таким чином, розмір заборгованості, визначений позивачем у розмірі 16512,33 грн наявними у справі доказами не підтверджується. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «Довіра та Гарантія» (Фактор) укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого Клієнт відступив на користь Фактора права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Строк дії даного договору його сторони визначили до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно цього договору. 12 вересня 2019 року укладено додаткову угоду № 25 до договору факторингу №1 від 12.04.2018, яким пункт 3.1.1 Договору викладено в наступній редакції: «Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо, та складає: 6% від основної суми заборгованості (тіло кредиту)». Також викладено пункт 3.1.2 Договору в наступній редакції, а саме: «Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог і складає 60889,47 грн і сплачується Фактором сімома платежами зазначеними сумами у вказані дати платежу. Ця додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та скріплення печатками та діє до 19.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання обов`язків з боку Сторін. Всі інші положення договору залишаються без змін. Відповідно до реєстру прав вимоги №25 від 12.09.2019 на виконання Договору факторингу №1 від 12.04.2018, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «Довіра та Гарантія» права вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 738545 від 26.03.2019. При цьому розмір боргу відповідача вказано у розмірі 6959,88 грн ( а не 16512.33 грн як вказав в позовній заяві позивач), з яких заборгованість за тілом кредиту 4519,40 грн, за процентами 2440,48 грн. Відповідно до наказу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» №55-к від 25.07.2024, з 25.07.2024 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Пунктом 1 частини 1статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1статті 1078 ЦК України). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17). Разом із тим, з матеріалів справи судом встановлено, що договір між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] , за яким позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 26.03.2019. Умовами пункту 1.3 договору факторингу №1 від 12.04.2018 визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Зі змісту п. 2.1. договору факторингу від 12.04.2018, вбачається, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Отже, вимога на момент укладення договору факторингу мала бути визначеною, у той час як на момент укладення договору факторингу №1 від 12.04.2018 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання не виникли. Таким чином, ТОВ «Авентус Україна» не могло відчужити право вимоги за майбутнім кредитним договором, тобто за договором, який станом на 12.04.2018 ще не був укладений і сторони не могли передбачити, що 28.08.2018 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Отже, право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, у зазначений вище договір факторингу входити не могло. Додатковою угодою №25 до вказаного договору факторингу також не передбачено, що за цією угодою передаються інші прав вимоги, які виникли після 12.04.2018. Враховуючи наведені обставини, позивачем не доведено перехід до нього права вимоги за Договором №738545 про надання фінансового кредиту від 26.03.2019, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed