Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що [PERSON] , [INFO] , являється донькою громадянки України - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , яка фактично проживала в [ADDRESS] . [INFO] , мати заявниці - [PERSON] померла, перебуваючи за місцем свого фактичного мешкання м. Сімферополь в Сімферопольському районі, Автономна Республіка Крим, яке як на час смерті так і станом на день звернення до суду із вказаною заявою, є окупованим ворожими військами російської федерації. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану позбавлений можливості у позасудовому порядку зареєструвати смерть [PERSON] у зв`язку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть, видане «Республіканською клінічною лікарнею імені Семашко», не може бути підставою для реєстрації смерті [PERSON] , тому що видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Місто Сімферополь, Сімферопольський район, Автономної Республіки Крим, місто Скадовськ Херсонської області є тимчасово окупованою територією України. Таким чином, заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт смерті своєї матері згідно із законодавством України компетентним державним органом та отримати у подальшому свідоцтво про смерть. Встановлення факту смерті необхідно для реєстрації смерті, оскільки це має юридичне значення та отримання свідоцтва про смерть. На підставі вищевказаного, заявник просила встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Херсон, Херсонської області, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] , за адресою: Автономна Республіка Крим, Сімферопольський район, селище Молодіжне. У судове засідання заявник не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без участі та просила задовольнити вимоги заяви. Представник заінтересованої особи - Нововоронцовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , є донькою громадянки України [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 вересня 2002 року, запис №363. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявником подані: -"медицинское свидетельство о смерти" серії 35 № 225026400, виданого 12.11.2025 року «Республіканською клінічною лікарнею імені Семашко», смерть [PERSON] настала [INFO] , за місцем її мешкання, внаслідок захворювання на лейкоз; - "свидетельство о смерти" серії [NUMBER] від 18.11.2025, виданого «Скадовским районным отделом записи актов гражданського состояния Управления ЗАГС Херсонской области», смерть [PERSON] настала [INFO] о 22:55 год. у Сімферопольському районі, селище Молодіжне, Автономна Республіка Крим. Суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих йому на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1064 від 22 серпня 2007 року. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №2/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Вказані нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території бойових дій, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] в Автономна Республіка Крим, Сімферопольський район, селище Молодіжне, тобто частини України, яка розташована у районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затвердженого Наказом міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309. Враховуючи, що заявник [PERSON] позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті своєї матері [PERSON] , у позасудовому порядку, а встановлення даного факту не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, суд заяву задовольняє та встановлює факт смерті [PERSON] , громадянки України, яка померла [INFO] . Також, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved