Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 30 грудня 2025 року представник [PERSON] адвокат Молень Р.Б. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу). В обґрунтування позовних вимог представник [PERSON] адвокат Молень Р.Б. зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2013 року (справа № 607/2761/13-ц). У шлюбі у них народилася донька [PERSON] . Адвокат вказує, що позивачка навчається на 2 курсі факультету філології і журналістики Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка на платній формі навчання. Термін навчання до 30 червня 2028 року. Вартість навчання за весь строк становить 126 017 грн. Представник позивача посилається на те, що матір`ю позивачки оплачується вартість навчання, мати і донька зареєстровані та проживають разом. Таким чином, на сьогодні матеріальне забезпечення позивачки здійснює виключно її мати, а батько будь-якої матеріальної допомоги у забезпеченні потреб доньки, пов`язаних із навчанням, не надає. Крім того, [PERSON] є працездатним, офіційно працевлаштований і отримує дохід, немає на утриманні дітей чи інших осіб. Відтак, стан здоров`я, матеріальне становище, відсутність на утриманні інших осіб дозволяє йому сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні, яке відбулося 11 лютого 2026 року, представник [PERSON] адвокат Молень Р.Б. позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні, яке відбулося 11 лютого 2026 року, відповідач [PERSON] щодо задоволення позову не заперечив. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 24 липня 1993 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2013 року (справа № 607/2761/13-ц) (а.с. 4). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої вказані: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , актовий запис за № 2304, місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 7). Відповідно до договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою № пн-00000000003560 від 09 серпня 2024 року, укладеного між ТНПУ ім. Володимира Гнатюка та [PERSON] для [PERSON] про надання освітньої послуги, денна форма навчання, бакалавр, 061 журналістика; загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 126 017 грн (а.с. 5). Як вказано у квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 51 від 13 серпня 2024 року, платіжних інструкціях № 0.0.4169765325.1 від 04 лютого 2025 року та № 0.0.4525554828.1 від 03 вересня 2025 року [PERSON] здійснено оплату у сумах 15 753 грн та 3 252 грн відповідно, призначення платежу: оплата за навчання [PERSON] від [PERSON] (а.с. 8 10). Згідно довідки ТНПУ ім. Володимира Гнатюка № 204 від 26 листопада 2025 року, [PERSON] навчається на 2 курсі факультету філології і журналістики ТНПУ ім. Володимира Гнатюка (платна основна денної форми навчання); термін навчання до 30 червня 2028 року (а.с. 6). У відповіді № 2375728 від 23 лютого 2026 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи вказано, що за період з 1 кварталу 2025 року по 1 квартал 2025 року [PERSON] отримав дохід у розмірі 214 824,41 грн. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України). Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Як вказано у статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частини першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проте досягнення дитиною повноліття не є перешкодою для судового захисту прав і свобод сина або дочки, які досягли повноліття і потребують матеріальної допомоги. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України. Так, статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша); право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина друга). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 192 і 194 197 цього Кодексу (стаття 201 СК України). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, зазначених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України (див. пункт 17). У статті 191 СК України вказано, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як встановлено у судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, донька [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути на її користь з відповідача на її утримання, яка продовжує навчання аліменти у розмірі (однієї четвертої) частки заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати звернення до суду і до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку. Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що позивачка навчається у ТНПУ імені Володимира Гнатюка на денній формі навчання, потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а [PERSON] , є працездатним, має стабільний дохід, має можливість надавати доньці таку допомогу та у судовому засіданні, яке відбулося 11 лютого 2026 року, не заперечив щодо задоволення позову, суд, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, у розмірі частини усіх його доходів, є обґрунтованими, пропорційними, а їх задоволення забезпечить можливість для належного навчання дочки. Крім того, цей розмір аліментів на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності, моральності. Суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд доходить висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя повнолітньої доньки, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення з [PERSON] підлягають аліменти у розмірі (однієї четвертої) частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду, тобто з 30 грудня 2025 року і до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи той факт, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в частці від заробітку повністю задоволений, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 211 (однієї тисячі двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) копійок.

Outcome: approved