Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якій просить розірвати [PERSON] до [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Роздорської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 1-ВЛ 544649 11 вересня 1999 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 вересня 1999 року між ним, [PERSON] та гр. [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Виконавчим комітетом Роздорської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області N? 1-ВЛ 544649. У шлюбі народились: Син- [PERSON] [INFO] , ???Донька - [PERSON] [INFO] , Син- [PERSON] 17.03.2013. Проте спільне життя з позивачем не склалося через те, що у нас різні погляди на життя, а також вирішення питань, що постають у нашому сімейному житті, шлюбні відносини між нами припинені та спільне господарство не ведеться з 2022 року. Шлюб існує тільки формально. Примирення між мною та позивачем неможливе. Подальше спільне життя мене і відповідача, як подружжя і збереження шлюбу суперечила б моїм інтересам і моральним устоям суспільства. Сторони у судове засідання не з`явились, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подав. Позивач заявою до суду просив проводити розгляд справи за його відсутності. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечив. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Оглянувши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що 11 вересня 1999 року між [PERSON] та гр. [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Виконавчим комітетом Роздорської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 1-ВЛ 544649 У шлюбі народились: Син- [PERSON] [INFO] , ???Донька - [PERSON] [INFO] , Син- [PERSON] 17.03.2013. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Так, згідно з ч. 1, 6 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 24СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст.105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя ,дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. (ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином в ході судового розгляду встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, котрий можна вважати тривалим періодом, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають взаємних обов`язків, що свідчить про фактичний розпад сім`ї, примирення неможливе. Тому, дані обставини свідчать про порушення інтересів як позивача, так і відповідача в разі продовження шлюбу. Отже, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд дійшов до переконання про недоцільність збереження даного шлюбу і ухвалює про його розірвання. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Оскільки при укладенні шлюбу відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на «[PERSON] », а також з урахуванням її права після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, суд залишає за відповідачкою прізвище «[PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позовної заяви про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., таким чином у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі у розмірі 1211,20 грн. Як вбачається з оригіналу квитанції, позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved