Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Адвокат Громова К.Д., яка діє в інтересах [PERSON] , через систему «Електронний суд» подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Згідно до позовних вимог просить: - Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ (Ідентифікаційний код юридичної особи 13498562) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) моральну шкоду заподіяну втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 400 000 грн. (чотириста тисяч гривень, 00 копійок), без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , [INFO] , у період з 1992 року по 2011 рік працював в умовах шкідливих виробничих факторів в ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» (з 1992 року підприємство неодноразово змінювало свою назву), з 1992 року за професією прохідник та з 2001 року - машиніст бурової установки, загальний стаж в умовах шкідливих факторів - 18 років 06 місяців 24 дні. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціального профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 29.05.2024 року №22/561 (додається) Позивачу встановлено діагноз Пневмоконіоз А (q/r; 3/2; еm; pi; cp), ускладнений ХОЗЛ ІІІ стадія, група Е, COLD 3, фаза загострення. ЛН ІІ-ІІІ ст. Хронічне легеневе серце. СН ІІ А (друга) (J 60). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) 25.06.2024 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Король, встановлено наступне: «Висновок про наявність шкідливих умов правці згідно з «Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затв.наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014р. умови праці [PERSON] за концентрацією пилу в повітрі робочої зони до третього класу четвертого ступеню; за рівнем виробничого шуму до третього класу третього ступеню; за важкістю праці до третього класу третього ступеню; за параметрами мікроклімату до третього класу другого ступеню. Діагноз: Пневмоконіоз А (q/r; 3/2; еm; pi; cp), ускладнений ХОЗЛ ІІІ стадія, група Е, COLD 3, фаза загострення. ЛН ІІ-ІІІ ст. Хронічне легеневе серце. СН ІІ А (друга) (J 60). Супутній діагноз: ІХС: стенокардія напруги ФК ІІ, дифузний кардіосклероз, персистуюча форма фібриляції передсердь (пароксизм 27.03.2024р.). Ризик І за шкалою СН А2. DSVASc. Ризик І за шкалою НАS-BLED. Екстрасистолічна арітмія 3 клас по Лауну. Мітральна недостатність 2 ст. Тристулкова недостатність 2-3 ст. Недостатність клапанів легеневої артерії 2 ст. СН стадія С із зниженою ФВ 45%. Легенева гіпертензія. ХЛСН ІІ А. Хронічна радикулопатія, ст. субремісії. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. Хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. О.П.Лобань виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. З 02.12.2024 року Позивачу у зв`язку з професійним захворюванням первинно встановлено ІІ групу інвалідності, безстроково. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 12 ААА №119921, ступінь втрати професійної працездатності Позивача 80 % . Проф.захворювання з 02.12.2024 безстроково. У зв`язку з отриманим невиліковного, професійного захворювання та суттєвою втратою працездатності, порушено звичайний, нормальний спосіб життя Позивача. Позивач страждає на задишку змішаного характеру, яка посилюється при незначному фізичному навантаженні, приступообразний кашель з важковиділяємим в`язким мокротинням, що супроводжується болями та відчуттям хрипів у грудній клітині, напади важкого дихання, болі у поперековому відділі хребта, відчуття оніміння, періодичні судоми у нижніх кінцівках, затруднення при ходьбі, слабкість, пітливість, швидку втомлюваність. Через суттєве порушення здоров`я Позивач потребує спостереження у сімейного лікаря, пульмонолога, невролога, санаторно курортне лікування, дотримання дієти, ЛФК та дихальної гімнастики, має уникати переохолоджень та фізичних навантажень, на постійній основі приймати медикаменти. Усі зазначене суттєво впливає на якість життя Позивача. Таким чином, професійне захворювання призводить до постійного дискомфорту та больових відчуттів у Позивача, до необхідності регулярного обстеження та лікування, що займає час та потребує постійних фінансових витрат. Крім того, тривалі переїзди у транспорті призводять до приступів задухи, загострення хвороби, болю у спині та шиї, що виключає можливість подорожувати. Піші прогулянки або вихід у магазин потребують від Позивача значних зусиль, через що Позивач відчуває своє життя неповноцінним та безпорадним. Крім того, захворювання легень та серця значно послаблює імунну систему та підвищує ймовірність зараження Позивача вірусними інфекціями. Розуміння цього факту викликає у Позивача тривожність та страх за своє життя. Позивач відчуває моральні страждання та свою соціальну неповноцінність через порушення нормальних життєвих зв`язків, оскільки він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, не має змоги належним чином слідкувати за побутом вдома, займатися спортом, подорожувати, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження, в тому числі, у господарстві, це доводиться робити його дружині що викликає у Позивача постійний дискомфорт та відчуття провини. Зазначене негативно впливає на психологічний стан Позивача, зокрема він частіше стає замкнутим, відчуває апатію та тривожність, фізіологічні труднощі викликають в нього роздратованість та пригнічення. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 року, цивільну справу №208/4623/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 15.04.2025 року відкрито провадження у справі №208/4623/25 за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.05.2025 року представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Наголосив на тому, що різниця між припиненням Позивачем трудових правовідносин з Відповідачем та отриманням ним довідки МСЕК про встановлення хронічного професійного захворювання становить понад 12 років. Крім того, останній запис в трудовій книжці Позивача датовано березнем 2011 року. Інформації про подальшу трудову діяльність (після звільнення з роботи на ПРАТ «ШУ «Покровське») Позивач не надає. З лікарських документів, зокрема з Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3221/894, вбачається, що Позивач підлягав огляду МСЕК в 2011, а потім в 2015 роках, однак в Довідці МСЕК, виданій в 2024 році, і яку Позивач надає у якості додатку до позовної заяви, вказано, що ним пройдено первинний огляд. Позивача з незрозумілих причин було направлено на огляд Обласної МСЕК №2 м. Маріуполя, яка, на момент видачі Позивачу відповідної довідки, здійснювала свою діяльність в м. Хмельницький. Очільницю Обласної МСЕК №2 м. Маріуполя було затримано за фактом вимагання та одержання неправомірної вигоди (ч. 3 ст. 368 КК України) 16 грудня 2024 року в день видачі Позивачу довідки МСЕК. Щодо погіршення стану здоров`я Позивача після припинення роботи на ПРАТ «ШУ «Покровське». Суд має звернути увагу (в частині інших обставин, що впливають на визначення розміру відшкодовуваної моральної шкоди), є той факт, що Позивач припинив працювати на ПРАТ «ШУ «Покровське» ще в далекому 2011 році, однак «первинний» огляд МСЕК та встановлення йому хронічного професійного захворювання датується 16.12.2024 року. Ситуація виглядає таким чином, що стан здоров`я Позивача продовжував погіршуватися незважаючи на те, що дію шкідливих умов праці на його здоров`я було припинено. Вважаємо, що імовірною причиною цього погіршення є те, що Позивач продовжував працювати в шкідливих умовах праці на іншому підприємстві, однак відомостей про це останній Суду не надає. Окрім цього, Позивачем в якості доказу, що підтверджує завдання ушкодження його здоров`ю, додано довідку МСЕК. Вважає її неналежним доказом факту втрати Позивачем професійної працездатності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 26.05.2025 року адвокат Громова К.Д., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до суду відповідь на відзив. Зазначила, що Позивач працював у Відповідача досить тривалий час в шкідливих умовах праці (з 1992 по 2011) та звільнений за станом здоров`я, що підтверджується записами в трудовій книжці Позивача та матеріалами Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4. Сам стаж роботи та умови праці Позивача вказують на те, що відпрацювавши багато років у Відповідача (майже 19 років) Позивач не міг не отримати професійного захворювання. Такий висновок ми обґрунтовуємо також тим, що з аналізу розміщених у відкритому доступі судових рішень про стягнення моральної шкоди внаслідок професійних захворювань, вбачається, що велика кількість осіб які були працівниками Відповідача або інших аналогічних підприємств отримали професійні захворювання відпрацювавши значно менший термін ніж Позивач по цій справі. Відповідач намагається з`ясувати де працював Позивач з 2011 року. На ці питання пояснюємо, що Позивач ніде не працював, але саме по собі формулювання питань направлене на з`ясування обставин, які не є предметом доказування та не стосуються причино-наслідкового зв`язку між умовами праці та професійним захворюванням Позивача, а також не стосуються обставин тривалості та глибини моральних страждань, які Позивач зазнав внаслідок отриманого професійного захворювання. 09.06.2025 року відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду додаткові письмові пояснення. Зазначив, що Позивач звільнився з підприємства Відповідача у 2011 році, тоді як, з його слів, втрату працездатності йому встановлено первинно у 2024 році. За таких умов, Відповідачем робиться обґрунтоване припущення щодо того, що на процес отримання Позивачем хронічного професійного захворювання могли вплинути й інші фактори, зокрема робота на інших підприємствах в шкідливих умовах праці. Позивач так само не надає відповіді на питання Відповідача: «Чи проходили Ви огляди МСЕК у період з 01.03.2011 р. по 01.05.2025 р.?». Позивач вказує, це не має значення, оскільки згідно законодавства та усталеної судової практики, право на відшкодування моральної шкоди внаслідок профзахворювання виникає з моменту первинного огляду МСЕК, на якому встановлена стійка втрата працездатності. Звертаємо увагу суду, що це питання пов`язане не з моментом виникнення у Позивача права на відшкодування моральної шкоди, а з розбіжністю інформації у лікарських документах Позивача та у наданій ним довідці МСЕК. 12.06.2025 року адвокат Громова К.Д. подала додаткові пояснення, де зазначила, що Відповідач проходив МСЕК і до 2024р., але ці обставини не мають значення для справи, т.я. право на відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання виникає з моменту першого встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності саме за цим захворюванням як професійним. До 2024р. захворювання Позивача вважалися загальними, а в 2024р. згідно з пунктами 97-101 ПКМУ № 337 від 17.04.19р. за висновками ЛЕК спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я, ці захворювання стали вважатися саме хронічними професійними. Рішення ЛЕК спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я та повідомлення за формою П-3, а також акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 Відповідач не оскаржив. На підставі цих документів МСЕК 16.12.24р. встановив Відповідачу первинно стійку втрату працездатності саме за професійним захворюванням. Позивач з моменту звільнення з роботи з підприємства Відповідача взагалі ніколи та ніде не працював та у трудових відносинах з іншими особами не перебував, т.я. стан здоров`я йому не дозволяє працювати. Стан здоров`я не дозволяє Позивачу звертатися до нотаріусів з приводу нотаріального оформлення пояснень свідка як того вимагає Відповідач. 30.06.2025 року адвокат Громова К.Д. подала до суду клопотання про стягнення судових витрат. 30.06.2025 року адвокат Львов А.Л. подав до суду додаткові пояснення щодо вирішення спору в частині оподаткування моральної шкоди. Зазначив, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже зауважувала, що тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22)). Необґрунтованим є вирішення судом у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». 02.09.2025 року адвокат Львов А.Л. подав до суду заяву про зменшення розміру заявлених позивачем судових витрат. Зазначив, що Відповідач не погоджується з таким клопотанням, вважає розмір витрат на правничу допомогу таким, що не є документально підтвердженим. Позивачем не додано ані документів, що свідчили б про оплату витрат на правничу допомогу, ані виставлених адвокатом рахунків, що, на нашу думку, свідчить про недоведеність реальності витрат на правничу допомогу. Якщо ж Судом буде зроблено висновок про те, що понесення витрат на правничу допомогу з боку Позивача є доведеним, то, вважаємо, що Суд неодмінно має розглянути питання про зменшення їх розміру. Відповідач вважає, що заявлені Позивачем витрати в сумі 15000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), вони не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Окрім цього, з аналізу судових рішень судів першої інстанції вбачає, що суди, при вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу в таких категоріях справ стягують, в середньому, близько 5 000 грн. Просить у задоволенні клопотання Позивача від 29.06.2025 року про стягнення судових витрат, поданого в межах справи № 208/4623/25 відмовити. У разі, якщо Суд дійде висновку про необхідність прийняття рішення про його задоволення задовольнити частково, зменшивши суму заявлених витрат на правничу допомогу з 15 000 грн. до 5 000 грн. 11.07.2025 року адвокат Громова К.Д. надала заяву про надання документів на ознайомлення. 17.07.2025 року адвокат Громова К.Д. подала до суду додаткові пояснення у справі. Зазначила, що Відповідач у заяві зазначає, що Позивачем не додано ані документів, що свідчили б про оплату витрат на правничу допомогу, ані виставлених адвокатом рахунків, що, на думку Відповідача свідчить про недоведеність реальності витрат на правничу допомогу. Відтак, для стягнення витрат на правничу допомогу докази фактичної оплати витрат не є обов`язковими. Статтями 137, 141 ЦПК України, визначено, що до судових витрат відносяться витрати які сторона сплатила або має сплати. Зазначене кореспондується з актуальним правовим висновком ВС наданим у 2024 році по справі №380/13261/23. Оскільки діючим законодавством не закріплено конкретної форми детального опису робіт (наданих послуг), то стороною Позивача цей опис зроблено у Акті приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 10.04.2025 р. № 08 з детальним описом послуг. У Акті зазначено конкретні види наданих послуг, об`єм виконаних робіт, час затрачений Адвокатом, ціну такої послуги та термін для сплати адвокатського гонорару. Додаткових витрат, необхідних для надання правничої допомоги Адвокатом не понесено, у зв`язку з чим, відомості про це в Акті відсутні. Зазначене не суперечить вимогам ЦПК України. Відповідач зазначає, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. Не дивлячись на сталу судову практику по цій категорії справ і вже доведену цією практикою вини Відповідача, представник останнього всіляко збільшує обсяг правової допомоги, яку адвокат має надавати Позивачу через постійні клопотання, заперечення та додаткові пояснення сторони Відповідача, які суттєве не впливають на розгляд цієї цивільної справи, але затягують судовий процес і штучно збільшують обсяг роботи адвоката Позивача. 22.08.2025 року адвокат Льовов А.Л. подав до суду заяву про надання відповідей на запитання відповідача та визнання доказів недопустимими та недостовірними. У даній заяві просить зобов`язати [PERSON] надати суду письмові відповіді на поставлені Відповідачем у відзиві на позовну заяву питання у формі заяви свідка. Визнати Довідки МСЕК Серії 12 ААГ № 773173 та Серії 12 ААА № 119921 від 16.12.2024 року з числа доказів в межах справи № 208/4623/25 за позовом [PERSON] до ПРАТ «ШУ «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, недопустимими та недостовірними; при ухваленні судового рішення в межах справи № 208/4623/25 не брати останні до уваги. 03.09.2025 року адвокат Громова К.Д. подала заперечення на заяву відповідача про надання відповідей на запитання та визнання доказів недопустимими та недостовірними. Просила суд відмовити Відповідачу у задоволенні заяви від 28.08.2025р. про надання відповідей на запитання Відповідача та визнання доказів недопустимими та недостовірними у повному обсязі. 04.09.2025 року адвокат Львов А.Л. подав до суду додаткові пояснення по справі та заяву про здійснення виклику позивача у судове засідання. Зазначив, що представник Позивача вкотре зазначає про те, що раніше Позивачу не встановлювалося професійне захворювання, а за оглядами МСЕК минулих років його захворювання не були визнані професійними. Водночас, нею не надаються копії цих документів у якості доказів, хоча саме такі дії, в умовах, коли існують обґрунтовані сумніви в спірних довідках МСЕК, могли б підкріпити позицію щодо того, що Позивачу професійні захворювання не встановлювалися (особливо в умовах, коли ПРАТ «ШУ «Покровське» об`єктивно позбавлене можливості перевірити чи не відшкодовувало воно раніше Позивачу моральну шкоду). При цьому, зазначення у висновку ЛЕК про те, що «захворювання професійне встановлено вперше» може свідчити про одне з професійних захворювань і не виключає того, що раніше Позивачу могло бути встановлене інше професійне захворювання. Як ми вже зазначали, зі змісту спірних довідок МСЕК взагалі неможливо встановити які саме професійні захворювання було встановлено Позивачу. Позивач з незрозумілих причин не надав до суду оригінал трудової книжки, а запропонував її нотаріально засвідчену копію. Ухвалою суду від 04.09.2025 року заяву представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» адвоката Львова А.Л. про надання відповідей на запитання задоволено частково. 23.09.2025 року адвокат Громова К.Д. на виконання ухвали суду від 04.09.2025 року надала до суду заяву. Ухвалою суду від 05.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 23.02.2026 року у судовому засіданні адвокат Громова К.Д. позовні вимоги підтримала та позовну заяву просить задольнити у повному обсязі. Звернула увагу, що позивач працював у шкідливих умовах більше 18 років. Наразі через професійне захворювання 2 група інвалідності, втрата працездатності 80%. 23.02.2026 року у судове засідання представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» не з`явиввся, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 23.02.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно до трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 17.03.1992 року по 11.03.2011 року у Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське». Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 25.06.2025 року, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання, а саме Пневмоконіоз А (q/r; 3/2; еm; pi; cp), ускладнений ХОЗЛ ІІІ стадія, група Е, COLD 3, фаза загострення. ЛН ІІ-ІІІ ст. Хронічне легеневе серце. СН ІІ А (друга) (J 60). Хронічне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. О.П.Лобань виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3221/894, [PERSON] з 20.07.2023-31.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, поставлено діагноз: хронічний бронхіт 2 ст., хронічна попереково-крижова редикулопатія в стані загострення, остеохондроз поперекового відділу хребта з протрузією дисків та з компресією дурального мішку. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ .№77317 від 17.12.2024 року, [PERSON] при первинному огляді встановлено 2 групу інвалідності з 02.12.2024 року. Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 119921 від 16.12.2024 року обл. СМЕК м. Маріуполь, [PERSON] встановлено 80% втрати працездатості, професійне захворювання з 02.12.2024 року безстроково. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідност. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25 червня 2024 року, професійні захворювання виникли у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. О.П.Лобань виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. З акту вбачається, що [PERSON] має діагноз: Пневмоконіоз А (q/r; 3/2; еm; pi; cp), ускладнений ХОЗЛ ІІІ стадія, група Е, COLD 3, фаза загострення. ЛН ІІ-ІІІ ст. Хронічне легеневе серце. СН ІІ А (друга) (J 60). Супутній діагноз: ІХС: стенокардія напруги ФК ІІ, дифузний кардіосклероз, персистуюча форма фібриляції передсердь (пароксизм 27.03.2024р.). Ризик І за шкалою СН А2. DSVASc. Ризик І за шкалою НАS-BLED. Екстрасистолічна арітмія 3 клас по Лауну. Мітральна недостатність 2 ст. Тристулкова недостатність 2-3 ст. Недостатність клапанів легеневої артерії 2 ст. СН стадія С із зниженою ФВ 45%. Легенева гіпертензія. ХЛСН ІІ А. Хронічна радикулопатія, ст. субремісії. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. Як встановлено з трудової книжки [PERSON] : -З 17.03.1992 року по 08.09.1993 року працював прохідником підземним з повним робочим днем у шахті; -З 10.02.1994 року по 16.05.2001 року працював прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; -З 16.05.2001 року переведений машиністом бурильної установки 5р підземним з повним робочим днем у шахті; -11.03.2011 року звільнений по ст..40 ч. 2 КЗпП України за станом здоров`я. Інформація з трудової книжки [PERSON] свідчить про те, що він з 1992 року по 2011 року майже весь час працював у шахтах з повним підземним робочим днем. У акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 25.06.2024 року також зазначено, що [PERSON] в умовах шкідливих факторів працював 18 років 6 місяців 24 дні. Отже, вбачається, що захворювання, які визнанні професійними захворюваннями [PERSON] цілком ймовірно виникли за час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське». З наданої трудової книжки вбачається, що [PERSON] після звільнення з ПАТ «ШУ «Покровське» більше не працював. У позовній заяві зазначено, що у зв`язку з отриманим невиліковного, професійного захворювання та суттєвою втратою працездатності, порушено звичайний, нормальний спосіб життя Позивача. Позивач страждає на задишку змішаного характеру, яка посилюється при незначному фізичному навантаженні, приступообразний кашель з важковиділяємим в`язким мокротинням, що супроводжується болями та відчуттям хрипів у грудній клітині, напади важкого дихання, болі у поперековому відділі хребта, відчуття оніміння, періодичні судоми у нижніх кінцівках, затруднення при ходьбі, слабкість, пітливість, швидку втомлюваність. Через суттєве порушення здоров`я Позивач потребує спостереження у сімейного лікаря, пульмонолога, невролога, санаторно курортне лікування, дотримання дієти, ЛФК та дихальної гімнастики, має уникати переохолоджень та фізичних навантажень, на постійній основі приймати медикаменти. Роботодавець ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Таким чином, судом встановлено порушення ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» норм трудового законодавства, що призвело до появи у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди. Але судом також враховано, що до матеріалів справи не долучено медичних документів у період з моменту звільнення позивача, тобто з 11.03.2011 року і до 2024 року. Тобто, матеріали справи не містять підтвердження того, який стан здоров`я був весь цей час у позивача та як протікали отримані під час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське» хвороби. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третійстатті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 140 000,00 грн. буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 140 000,00 гривень. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. У справі заявлено до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. 10.04.2025 року позивачем укладено договір про надання правничої допомоги № 08 з адвокатом Громовою К.Д. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання праововї допомоги від 10.04.2025 року №08 від 29.06.2025 року надано наступні послуги: -Ознайомлення з документами клієнта 2000 грн., -Підготовка та подання позовної заяви 5000 грн., -Підготовка та подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції 1000 грн, -Участь у підготовчому судовому засіданні 2000 грн., -Участь у другому судовому засіданні 2000 грн., -Підготовка та подання відповіді на відзив 1000 грн., -Підготовка та подання додаткових пояснень 1000 грн., -Підготовка та подання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу 1000 грн. Загальна вартість 15000 грн. Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При вирішенні питання розподілу судових витрат враховуються: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial