Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за підсудністю з Перемишлянського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», в якому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №26.02.2025-100002677 в розмірі 25681,70 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 26.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) №26.02.2025-100002677, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн., строком на 140 днів, дата повернення (виплати) кредиту 15.07.2025. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування. 26.02.2025 [PERSON] електронним цифровим підписом (електронний підпис одноразовим ідентифікатором) підписала Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, чим підтверджено укладення кредитного договору, а отже акцептовано умови договору. Так як позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі і надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача №5169-15хх-хххх-9936, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала і кредит у визначений строк не повернула, утворилась заборгованість у розмірі 25681,70 грн., що складається з: тіла кредиту 9991,38 грн.; процентів 11190,32 грн. ; неустойки 4500,00 грн. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 2653,99 грн. від 16.03.2025 року, на суму 2153,99 грн. від 17.03.2025. На підставі вищевикладеного, так як відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором №26.02.2025-100002677, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25681,70 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою від 16.01.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 16.02.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення,/а.с.24/. Дана ухвала направлялась сторонам по справі, позивачем отримана в системі "Електронний суд", відповідачем ухвала отримана засобами поштового зв`язку 10.02.2026,/а.с.49 /. Оскільки станом на 16.02.2026 не закінчився строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, розгляд справи було відкладено на 03.03.2026, про що належним чином повідомлено відповідача, а.с. 52. Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Пунктом 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Відтак, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем клопотання про розгляд справи за участю сторін суду не надано, відзиву на позовну заяву не подано. Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтями 12, 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 26.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) №26.02.2025-100002677.Відповідно до умов договору Позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн., на строк, вказаний в заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилась під час укладення кредитного договору,/а.с.28-34/. Відповідно кредитного договору (оферти) № 26.02.2025-10002677 кредит надається на наступних умовах : кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; дата надання/видачі кредиту 26/02/2025;строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання, продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування. Підписавши вказану Заявку одноразовим ідентифікатором Е919, який був надісланий відповідачу за допомогою смс-повідомлення, підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» , він ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», графік платежів з переліком складових загальної вартості кредиту відповідно до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, примірник цього договору. Згідно з п. 4.1. Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5169-15хх-хххх-9936,/а.с.28(зворот)/. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №150-2611 від 26.11.2025відповідач 26.02.2025 о 20:39 отримав кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 664760368, призначення платежу : видача за договором кредиту №26.02.2025-100002677,/а.с.35/. Отже, суд визнає той факт, що ТОВ «Споживчий центр`виконало свої зобов`язання перед [PERSON] перерахувавши йому 10000,00 грн. кредитних коштів на банківську картку, яку вказано в пропозиції про укладення кредитного договору (оферті), відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору(акцепті), заявці кредитного договору, які підписані відповідачкою електронний підписом з одноразовим ідентифікатором Е919. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №26.02.2025-10002677 від 26.02.2025, заборгованість [PERSON] по вказаному договору складає 25681,70 грн., з яких: з яких: 9991,38 грн. заборгованість по тілу кредиту; 11190,32 грн. заборгованість за процентами, 4500,00грн. неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період 26.02.2025 по 08.04.2025,/а.с.37/. Оскільки будь-яких доводів чи доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, а відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає правильним. Отже, право позивача порушене невиконанням свого зобов`язання з повернення кредиту відповідачем, а тому підлягає судовому захисту. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. 610, 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором і взяті на себе зобов`язання остання не виконала, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за сумою основного боргу та за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме: 9991,38 грн. основний борг; 11190,32 грн. - заборгованість за процентами та становлять всього 21181,70 грн.,/а.с.37/. Щодо стягнення з відповідача неустойки суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64 на території України введено військовий стан, який згодом на підставі Указів Президента продовжувався та триває на час розгляду даної справи в суді. При цьому, як видно із вищезазначеноїдовідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором№26.02.2025-100002677 від 26.02.2025, то такий проведений за період з 26.02.2025 по 08.04.2025,/а.с.37/. Таким чином, з огляду на положення норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яка поширюються на спірні правовідносини, [PERSON] як позичальник, звільнена від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення ним виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, оскільки на час укладення та дії договору, а також розгляду справи у суді та ухвалення у ній рішення в Україні діяв та продовжує діяти воєнний стан. За наведених обставин, аргументи сторони позивача про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» неустойки в розмірі 4500,00 грн. суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому такі задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1997,94 грн., виходячи з розрахунку 21181,70 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (ставка судового збору) : 25681,70 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1997,94 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved