Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

13.06.2024 позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до ПСП «Нива» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння (а.с. 1-3 т. 1). Позовні вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5713 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 194 від 30.03.2016 посвідченого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М., кадастровий номер 7125185200:06:000:0584, як успадковане майно після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно довідки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56295172 від 30.03.2016 державним нотаріусом Бабак Л.М. проведено державну реєстрацію їх права власності на успадковану земельну ділянку. Також, згідно відомостей з державного реєстру, на час реєстрації права власності будь-яких обтяжень, в тому числі перебування успадкованої земельної ділянки в оренді, не було. Згідно трудової книжки [NUMBER] від 01.07.1989, вбачається, що [PERSON] працював у відповідача ПСП «Нива» головним агрономом з 18 червня 2020 року до 30 вересня 2023 року та маючи у власності земельну ділянку, яка перебувала в оренді у відповідача по справі, не здогадувався про те, що відповідач всупереч його волі і волі його сестри [PERSON] зареєстрував договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7125185200:06:000:0584. У відповідності до довідки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56295172 від 30.01.2014 № 363688964, вбачається, що державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. проведено державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 11.11.2016 строком на 20 років, де орендодавцями зазначені позивачі, а орендарем ПСП «Нива». Отже, відповідач користується земельною ділянкою позивачів без будь-яких договірних відносин, оскільки договір оренди в 2016 році вони не підписували, як і не підписували невід`ємні додатки до договору, а саме акт прийому-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки в натурі та про існування вказаного договору вони дізнались лише після звільнення позивача [PERSON] з ПСП «Нива», коли він забирав у відповідача всі особисті документи, в тому числі щодо земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути позивачам земельну ділянку посилаючись на те, що між позивачами та відповідачем укладені договори оренди землі і на сьогоднішній день вони є дійсними. Оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеними, а отже оспорюваними. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України. У ч. 1 ст. 215, ст.ст. 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У разі якщо сторони такої згоди щодо істотних умов не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведні в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц зазначила, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установлених законом. Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не були пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи, що відповідач володіє спірними земельними ділянками за відсутності вчинених правочинів, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а саме належить витребувати спірні земельні ділянки у відповідача на користь позивачів. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Реєстрація неукладеного між сторонами спірного договору оренди порушує права та законні інтереси позивачів на розпорядження їх земельною ділянкою. Отже, реєстрація права оренди ПСП «Нива» на підставі неукладених договорів оренди землі не відповідає вимогам закону. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 755/9555/18 вказано, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є саме скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (п. 5.17 постанови від 04.09.2018 у справі № 915/127/18). На підставі вищевикладеного просять суд витребувати у ПСП «Нива» на користь [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 5,5713 га, кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584, яка знаходиться в межах Лукашівської сільської ради, належну їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2016 зареєстрованого в реєстрі № 194. Скасувати запис про державну реєстрацію речового права договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 7125185200:06:000:0584), серія та номер: б/н, виданий 05.04.2016, проведену 11.11.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Бабенко Л.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32399564 від 17.11.2016, номер запису 17471871. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.06.2024 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 34-35). 24.07.2024 представником ПСП «Нива» Плахою А.В. поданий до суду відзив на позовну заяву, який мотивований наступним (т. 1 а.с. 43). В 2016 році між позивачами та ПСП «Нива» укладено договір оренди землі терміном на 20 років. Договір з ПСП «Нива» укладався самими позивачами, які достовірно знали його умови та термін оренди. Вищевказаний договір оренди 11.11.2016 у встановленому законом порядку пройшов державну реєстрацію. Доказом того, що позивачі самі укладали договір оренди та знали про його існування є те, що протягом 2017-2023 років вони отримували орендну плату за користування орендованою земельною ділянкою по укладеному договору. Серед документів, наданих до суду разом із відзивом на позов, маються власноручно написані відповідачами заяви про виплату орендної плати та їх підписи про отримання грошових коштів. Також позивачами надавалися реквізіти банківських рахунків для перерахування на них орендної плати. Таким чином, станом на час розгляду даної справи, між сторонами відсутній спір щодо дійсності договору оренди землі. У позовній заяві позивачами не доведено жодної обставини на яку вони посилаються, а тому відсутні підстави для витребування земельної ділянки. 05.09.2024 представником позивачів Побиванцем Ю.В. подана до суду відповідь на відзив, яка мотивована наступним (т. 1 а.с. 140-141). У своєму відзиві відповідач по справі посилається на той факт, що договір оренди землі укладений між позивачами по справі та ПСП «Нива» в 2016 році строком на 20 років та протягом 2017-2023 років позивачі отримували орендну плату. Проте такі доводи відповідача не відповідають фактичним обставинам справи та положенням чинного законодавства. Зокрема, відповідач по справі до відзиву додає інформаційну довідку про те, що ПСП «Нива» орендує у [PERSON] дві земельні ділянки, а саме: частину земельної ділянки кадастровий номер 7125185200:06:000:0584, загальною площею 5,5713 га та земельну ділянку площею 2,6758 га кадастровий номер 7125185200:06:000:0582 та відповідно йому виплачувалась орендна плата за період 2016-2024 роки. Тобто, відповідач визнав той факт, що у [PERSON] є на праві власності дві земельні ділянки, які перебувають в оренді у відповідача, тому з доданих платіжних відомостей не зрозуміло за яку саме земельну ділянку отримував орендну плату [PERSON] . Крім того, незрозумілим залишається і той факт, що договірних відносин між позивачем [PERSON] та ПСП «Нива» щодо оренди земельної ділянки площею 2,6758 га кадастровий номер 7125185200:06:000:0582 не було в період 2016 року по 2022 роки, оскільки договір оренди землі даної земельної ділянки був підписаний лише 10 січня 2022 року та була проведена державна реєстрація 24 червня 2022 року, тобто для відповідача є усталеною практикою сплачувати орендну плату при відсутності договірних відносин між сторонами, тому твердження відповідача про дійсність договору оренди лише отримуваною орендною платою не відповідає дійсності та не спростовує доводів позивачів про відсутність їхніх підписів в договору оренди землі, що являється предметом спору. Також, відповідачем надаються платіжні відомості та заяви, в яких так само містяться підписи напроти прізвищ позивачі, які не відповідають справжнім підписам позивачів по справі та просить звернути увагу, що серед орендодавців ПСП «Нива» наявні дві особи [PERSON] , тому в деяких відомостях біля прізвища [PERSON] зазначається цифра (2), тобто знову ж таки не зрозуміло хто саме з орендодавців отримував орендну плату. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10.10.2024 за клопотанням представника позивачів [PERSON] витребувано у ПСП «Нива»: відомості про видачу грошових коштів позивачам [PERSON] та [PERSON] (оригінали); заяви про видачу орендної плати, копії яких долучені до відзиву на позов та можливо містять підписи [PERSON] та [PERSON] ; оригінал договору оренди землі від 05 квітня 2016 року, державна реєстрація якого відбулася 11 листопада 2016 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Нива» (т. 1 а.с. 171-172). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.02.2025 за клопотанням представника позивачів [PERSON] призначена судово-почеркознавча експертиза. На вирішення якої поставлені питання: - ким, [PERSON] чи іншою особою виконано підпис від його імені в графі Орендодавець в договорі оренди землі б/н від 05 квітня 2016 року (двох примірниках), укладений між [PERSON] і [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17 листопада 2016 року?; - ким, [PERSON] чи іншою особою виконано підпис від її імені в графі Орендодавець в договорі оренди землі б/н від 05 квітня 2016 року (двох примірниках), укладений між [PERSON] і [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17 листопада 2016 року? (т. 1 а.с. 212-216). Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта. 06.06.2025 до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 29.05.2025 № 140/25-23, відповідно до відомостям якої підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 05.04.2016 (двох примірниках), укладеному між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17.11.2016 виконані не [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 05.04.2016 (двох примірниках), укладеному між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17.11.2016 виконані не [PERSON] (т. 2 а.с.32-38). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09.06.2025 поновлено провадження по справі (т. 2 а.с. 40). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.08.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті (т. 1 а.с. 48-49). В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Побиванець Ю.В. позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Додатково суду пояснив, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 29.05.2025 № 140/25-23 договір оренди землі від 05.04.2016 позивачі [PERSON] та [PERSON] не підписували, а отже відповідач ПСП «Нива» не має право утримувати спірну земельну ділянку, а тому вона підлягає поверненню позивачам. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду повідомив, що спірна земельна ділянка не є єдиною земельною ділянкою, яка перебуває у його власності та передана в оренду ПСП «Нива», а тому він не може сказати точно чи отримував орендну плату за користування відповідачем саме спірною земельною ділянкою. Він довгий час працював на ПСП «Нива» головним агрономом. Оригінал спірного договору оренди землі він отримав у ПСП «Нива» під час звільнення з роботи. З цього часу і довідався про те, що відповідач незаконно користується його земельною ділянкою. Останні два роки він отримував орендну плату від ПСП «Нива» на банківську картку. У його власності знаходиться, окрім спірної земельної ділянки, чотири земельні паї, а тому він не може розрізнити чи приходила орендна плата саме за оренду спірної земельної ділянки. Він бажає самостійно обробляти свої земельні ділянки, а тому повідомляв відповідача про те, що договори оренди землі він не буде продовжувати. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Суду повідомила, що у її власності перебуває частина спірної земельної ділянки, інших паїв у неї немає. Договір оренди землі від 05.04.2016 вона не підписувала. Орендну плату від ПСП «Нива» отримувала. Останні роки гроші приходили на її банківську карту. Заяву на отримання грошей на банківську картку у ПСП «Нива» вона писала. Оригіналу договору оренди землі від 05.04.2016 у неї не було. Його, після звільнення, від керівництва ПСП «Нива» отримав її брат [PERSON] . В судовому засіданні представник ПСП «Нива» Плаха А.В. позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити повністю з наступних підстав. Суду повідомив, що на товаристві, в період укладення спірного договору оренди землі, була наступна процедура укладення договорів оренди земельних ділянок. Майбутні орендодавці отримували на руки примірник договору оренди земельного паю, який пропонувався товариством до укладення та брали його до дому почитати. Після цього приносили його на реєстрацію до товариства вже підписаним. Так само зробили і позивачі. Представники ПСП «Нива» не були присутні під час його підписання позивачами. Однак останні достовірно знали про його укладення. Так з 2017 року позивачам виплачувалась товариством орендна плата, яку останні отримували. У позивача [PERSON] в оренді перебувала лише одна земельна ділянка, а [PERSON] працював у ПСП «Нива» головним агрономом, а тому не міг не знати скільки його земельних ділянок знаходиться в оренді у відповідача. На даний час умови договору оренди землі виконуються всіма сторонами, а тому, на його думку, відсутні підстави для витребування земельної ділянки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є витребування у ПСП «Нива» на користь [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 5,5713 га, кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584, яка знаходиться в межах Лукашівської сільської ради, належну їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2016 зареєстрованого в реєстрі № 194. Інша позовна вимога, а саме скасування запису про державну реєстрацію речового права договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 7125185200:06:000:0584), серія та номер: б/н, виданий 05.04.2016, проведену 11.11.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Бабенко Л.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32399564 від 17.11.2016, номер запису 17471871 є похідною від вимоги щодо витребування у ПСП «Нива» на користь [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 5,5713 га, кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584. Відповідно до змісту позову, основною підставою позову зазначено відсутність волевиявлення позивачів [PERSON] та [PERSON] на укладення із ПСП «Нива» договору оренди землі від 05.04.2016 на користування останнім земельною ділянкою кадастровий номер 7125185200:06:000:0584 у зв`язку із не підписанням договору позивачами (підробки підпису позивачів). Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 30.03.2016 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. належить по частині земельної ділянки кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, розміром 5,5713 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 9). Право власності позивачів на земельну ділянку зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором Бабак Л.М. 30.03.2016, номер запису про право власності: 13939960 ( [PERSON] ), номер запису про право власності: 13939943 ( [PERSON] ) (т. 1 а.с. 10-11). В матеріалах справи містится договір оренди землі, укладений, як зазначено в договорі, між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Нива» в особі директора Гонтар В.О. (т. 1 а.с. 15-18). Відповідно до змісту договору його предметом є передача [PERSON] , [PERSON] в оренду ПСП «Нива» земельної ділянки розміром 5,5713 га. Відповідно до п. 8 Договору він укладений на 20 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 % від вартості оцінки земельного паю. Виплати проводяться у формі за бажанням орендодавця (п.9). Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за ваємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі: -закінчення строку, на який його було укладено; -придбання орендарем земельної ділянки у власність; -викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; -ліквідації фізичної особи орендаря; -договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є судове рішення (п. 37). Відповідно до Прикінцевих положень даного договору він набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Речове право оренди земельної ділянки кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.11.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Бабенко Л.В., номер запису про інше речове право: 17471871 (т. 1 а.с. 12-14). Згідно відомостям висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої екпертизи № 140/25-23 від 29.05.2025 підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 05.04.2016 (двох примірниках), укладеному між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17.11.2016 виконані не [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 05.04.2016 (двох примірниках), укладеному між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17.11.2016 виконані не [PERSON] (т. 2 а.с. 32-38). До матеріалів позовної заяви представником відповідача долучені засвідчені належним чином копії документів, а саме: заяви від імені позивачів щодо видачі в рахунок оренди земельного паю грошових коштів, платіжні відомості на видачу грошових коштів в рахунок оренди земельної ділянки, платіжні доручення на перерахування коштів, видаткові касові ордера (т. 1 а.с. 46-83), які на переконання суду, підтверджують факт отримання позивачами орендної плати за користування ПСП «Нива» спірною земельною ділянкою. Твердження позивача [PERSON] про те, що йому не було відомо про існування договору оренди землі від 05.04.2016, а орендну плату він отримував за інші земельні ділянки, які належать йому на праві власності та передані в користування ПСП «Нива», суд оцінює критично. Суд звертає увагу на те, що факт отримання орендної плати за користування відповідачем частини спірної земельної ділянки не заперечила в судовому засіданні позивачка [PERSON] , яка доводиться рідною сестрою позивача [PERSON] . За особистими поясненнями позивача в судовому засіданні, дійсність яких не заперечувалося жодною із сторін, він тривалий час працював у ПСП «Нива» головним агрономом, а тому, на думку суду, за своїми посадовими обов`язками, не міг не володіти інформацією щодо кількості земельних ділянок, які знаходяться у користуванні відповідача, зокрема стосовно власних земельних ділянок. Стосовно твердження позивача [PERSON] про те, що в відомостях на виплату готівки може бути не його підпис, суд зазначає, що позивачем у клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи не ставилося питання щодо належності йому підпису у зазначених ним документах, а тому дані твердження позивача, на думку суду, є голослівними, тобто такими, що не підтверджуються матеріалами справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)). Надаючи оцінку договору оренди від 05.04.2016 суд керується нормами матеріального права, які діяли станом на 05.04.2016 - дата, яка зазначена датою укладення договору. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентата визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі,є Закон України «Про оренду землі». У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, якимна підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договорута вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченнюта (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206ЦК України). У частині першій статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочинє вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованийна реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частині першій статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочинє вчиненим з моменту його державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі№ 227/3760/19-ц виснувала про те, що укладенимє такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договірє неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018, справа № 338/180/17, зазначила, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. Зазначені правові висновки також узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 27 листопада 2024 року у справі № 733/533/22; від 27 листопада 2024 року у справі № 567/1040/22; від 15 січня 2025 року у справі № 179/1515/23. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки судом в ході розгляду справи встановлено, що хоча позивачі і не підписували спірний договір оренди земельної ділянки від 05.04.2016, але отримували орендну плату на виконання вказаного договору оренди, суд вважає, що між сторонами фактично виникли та існували правові відносини щодо оренди землі, а отже даний договір оренди не може вважатися неукладеним, оскільки фактично виконувався сторонами правочину, а отже є оспорюваним. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається. У постанові КЦС ВС від 20.10.2020 року в справі №450/2286/16-ц, суд зробив висновок, що коли особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. Суд також звертає увагу на те, що з моменту укладення договору оренди землі (2016 рік) до звернення з позовом до суду (2024 рік) минуло 8 років, та весь цей час сторони виконували умови договору, і його дійсність позивачами не оспорювалася. Отже суд погоджується з доводами представника відповідача щодо недобросовісної поведінки позивачів, оскільки позов суперечить їх попередній поведінці, а саме отримання ними орендної плати. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів, судові витрати по справі залишаються за ними. Так як позивач [PERSON] на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (т. 1 а.с. 8) звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, сплату судового збору в його частині позовних вимог слід віднести на рахунок держави. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed