Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

18.02.2026 заявник звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вказаної заяви заявник просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн. Рішенням суду від 09.02.2026 у задоволенні позову відмовлено повністю. При ухваленні даного рішення судом не було вирішено питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, про що просила відповідачка у відзиві на позов. Ухвалою суду від 23.02.2026 справу призначено до розгляду без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. На підтвердження витрат на правову допомогу, стороною відповідача було надано: -угоду про надання правової допомоги від 16.12.2025, укладену між адвокатом Цимбал А. А. та [PERSON] . Відповідно до умов вказаної угоди адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів клієнта у суді (п. 1 договору), з усіма правами сторони процесу (п. 2). Відповідно до п. 4 договору за виконання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірах та порядку , які визначаються актами прийому-передачі робіт (послуг); -квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23.01.2026, з якої вбачається, що на виконання умов вказаного договору відповідачем було передано адвокату 14000 грн; -акт виконаних робіт від 23.01.2026, відповідно до якого адвокатом було здійснено аналіз законодавства та судової практики, надано консультації відповідачці, складено відзиву та заперечення до відповіді на відзив. Загальна вартість послуг оцінена сторонами у 14000 грн. Відповідно до вказаного акту адвокат надав клієнту правову допомогу у період з 16.12.2025 по 23.01.2026. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. З матеріалів справи вбачається, адвокатом у процесі розгляду справи було подано 09.01.2026 відзив на позов. Вартість наданих послуг за підготовку відзиву на позов сторони узгодили попередньо на рівні 13000 грн. 26.01.2026 адвокатом було подано до суду заперечення до відповіді на відзив. Ціна цієї послуги сторонами визначена на рівні 2000 грн. Дослідивши всі обставини справи, об`єм виконаної правової роботи адвокатом, суд дійшов висновку, що 14000 грн витрат на правову допомогу, яку представник позивача просить стягнути із відповідача, є не повністю обгрунтованою сумою. Так, з акту виконаних адвокатом робіт не можливо встановити, які саме документи аналізував адвокат, яке законодавство аналізував та у зв`язку із чим він такі роботи здійснював, адже договором про надання правничих послуг не конкретизовано, у якій саме справі адвокат буде представляти інтереси клієнта. Тобто, твердження про те, що адвокат аналізував документи та надавав консультації відповідачці тільки у справі № 357/16601/25 буде лише припущенням, на основі якого суд не може обгрунтувати своє рішення. З акту виконаних робіт вбачається, що заперечення на відповідь на відзив подані адвокатом в межах розгляду даної справи. Однак ці заперечення подані 26.01.2026, тобто поза межами узгодженого сторонами договору періоду надання послуг, який в акті виконаних робіт визначений відрізком з 16.12.2025 по 23.01.2026. Отже, судові витрати на правничу допомогу у частині аналізу документів та законодавства, а також у частині підготовки заперечення на відповідь на відзив є необгрунтованими. А тому, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, наданий адвокатом обсяг послуг (підготовка заперечення на відповідь на відзив та подача його до суду), затрачений ним час на надання такої послуги (3 години), критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3000,00 грн., що також буде відповідати правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. На підставі викладеного,

Outcome: partial