Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник ТзОВ "Українські фінансові операції" звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 19.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено електронний Договір №4747471 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором ТОВ «Лінеура України» зобов`язується надати позичальнику кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, проценти за його користування та виконати інші обов`язки згідно договору. Згідно умов договору сума кредиту складає 5000 грн., строк кредиту 360 днів, з 19.06.2024 по 14.06.2025, періодичність зі сплати платежів - кожні 30 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит у сумі 5000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача [NUMBER] . 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу №27/02/2025, згідно якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №4747471. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає: 5000 грн. тіло кредиту та 26875 грн. нараховані відсотки, а всього 31875 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Ухвалою судді від 24.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Головуючий суддя перебував у планових відпустках з 18.12.2025 по 02.01.2026, та з 19.01.2026 по 20.01.2026 включно. Слід також звернути увагу на складну ситуацію з енергопостачання до суду у 2026 році, де у січні енергопостачання до суду здійснювалося по 2-4 години на день, що безумовно негативно вплинуло на строки розгляду справ, виготовлення судових рішень тощо. Окрім того, головуючий суддя 20.02.2026 перебував у відрядженні у Рівненському апеляційному суді. Представник позивача у позові просив розглянути справу в його відсутність, заперечень проти ухвалення заочного рішення не заявляв. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином згідно з вимогами ЦПК України. При цьому з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якого направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює проводити розгляд справи у заочному порядку та ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 03.03.2026, тобто дата складання повного тексту рішення. Судом встановлено, що 19.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений Договір №4747471 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено у електронній формі за допомогою ІТС Товариства на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно умов договору сума кредиту складає 5000 грн. (п.1.2.Договору), строк кредиту 360 днів, з 19.06.2024 по 14.06.2025, періодичність зі сплати платежів - кожні 30 днів. Знижена процентна ставка 1,43% в день, у випадку невиконання умов договору застосовується стандартна процентна ставка 1,50% за кожен день користування кредитом, яка застосовується в межах строку вказаного в п.1.3. Договору. Орієнтована реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою за весь строк кредитування становить 9541,79% річних, за стандартною з урахуванням застосування зниженої ставки - 8976,54% річних. Кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем (п. 2.1) (а.с.21-26). У додатку №1 до Договору від 19.06.2024 сторонами погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів, сторони погодили, що загальна вартість кредиту становить 31887,50 грн. (а.с.26). Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ «Лінеура Україна» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом [PERSON] , та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.19-20). Видача коштів [PERSON] здійснювала безготівково шляхом зарахування на платіжну картку відповідача [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення «ТОВ «УПР», номер транзакції в системі iPay.ua - 429404368 (а.с.34). Належність банківської картки [NUMBER] [PERSON] та зарахування на дану платіжну картку коштів у сумі 5000 грн. за період з 19.06.2024-24.06.2024 підтверджується інформаційною довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» від 25.02.2026 (а.с.89). Відповідно до наданого первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» розрахунку заборгованості за Договором №4747471 від 19.06.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 27.02.2025 заборгованість відповідача складає 26425 грн. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] здійснила часткову оплату за оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів на суму 50,00 грн. дана сума включена у розрахунок заборгованості (а.с.43-44). Також, судом встановлено, що 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу №27/02/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «Українські фінансові операції» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.59-61). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників від 27.02.2025, підтверджує факт переходу від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.61, 63). На виконання умов Договору факторингу ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у розмірі 1080517,05 грн. (а.с.75-76). Згідно розрахунку заборгованості за Договором №4747471 від 19.06.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитом складає 31875 грн., з яких: сума за основним боргом - 5000грн., заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором - 18925 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» - 7950 грн. (а.с.45). Частиною 3ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст.11Закону України«Про електроннукомерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст.11Закону України«Про електроннукомерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України«Про електроннукомерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності дост.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦКУкраїни сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст.1050 ЦКУкраїни встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд робить висновок, що 19.06.2024 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору №4747471 про надання споживчого кредиту. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку [NUMBER] належну відповідачу, реквізити якої надані позичальником, що також підтверджується матеріалами справи. ТзОВ «Українські фінансові операції» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Отож, суд дійшов висновку що правомірності вимог позивача щодо стягнення основної суми боргу у розмірі 5000 грн. Щодо стягнення нарахованих відсотків за даним кредитним договором, то суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно умов договору сума кредиту складає 5000 грн. (п.1.2.Договору), строк кредиту 360 днів. Знижена процентна ставка 1,43% в день, у випадку невиконання умов договору застосовується стандартна процентна ставка 1,50% за кожен день користування кредитом, яка застосовується в межах строку вказаного в п.1.3. Договору (п.1.4.1, 1.4.2 договору). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховувалися кредиторами за даним договором за період з 19.06.2024 по 18.07.2024 за процентною ставкою 1,425%, за період 19.07.2024-26.02.2025 та за період з 28.02.20225-13.06.2025 - за процентною ставкою 1,50%. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Суд зауважує, що оскільки між сторонами укладено споживчий договір (мета отримання кредиту - споживчі, особисті потреби), тому під час вирішення цього спору суд має, серед іншого, врахувати вимоги Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір №4747471 між сторонами укладено 19.06.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,43 та 1,5% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд вважає неправомірними визначені в договорі процентні ставки, оскільки розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони також повинні узгоджуватися із нормами Закону. Отож, суд дійшов висновку про застосування до вказаних правовідносин зазначеного вище закону. Судом самостійно здійснено розрахунок заборгованості по відсотках із застосуванням норм вказаного вище закону і визначено, що розмір відсотків протягом строку дії договору з 19.06.2024 по 13.06.2025 за процентною ставкою 1%, складає: 5000 грн (сума боргу) х 1% : 100 % х 360 (днів) = 18000 грн., і саме такий розмір буде правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону. В підсумку, суд позовні вимоги задовольняє частково. Щодо правничої допомоги: Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження надання професійної правничої допомоги позивачем до суду надано: договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024; заявку №4747471 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, Акт прийому- передачі виконаних послуг від 14.10.2025; детальний опис робіт від 14.10.2025 (а.с. 27-29, 53). За положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial