Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом після смерті баби[PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що її бабі, [PERSON] , належало право на земельну частку (пай) у розмірі 72,82 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності ЗАТ «Тлумач», що в м. Тлумач, Тлумацького району Івано-Франківської області, виділений на підставі розпорядження Тлумацької РДА № 35 від 31.01.1997 року. Сертифікат на право на дану земельну частку (пай) відсутній, копії сертифіката не має. [INFO] баба [PERSON] померла. Ще за життя остання склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла їй все належне майно. Вона є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та 09.12.2003 року отримала у державного нотаріуса свідоцтво на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 0,3614 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого підсобного господарства. Для оформлення свого права на спадщину за заповітом на вказану земельну частку (пай), вона звернулася до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області. Однак їй було відмовлено, у зв`язку звідсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Даний факт позбавляє їй можливості оформити спадщину за заповітом після смерті баби[PERSON] . У зв`язку з вищевказаним, просила визнати за неюправо власності на земельну частку (пай) розміром 72,82 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності Закритого акціонерного товариства «Тлумач» м. Тлумач Тлумацького району Івано-Франківської області, що належало [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати без її участі. Представник відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у підготовче судове засідання не з`явився. 10.02.2026 року від нього надійшла заява, в якій зазначив, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розглядати справу без його участі (а.с. 20). 02.02.2026 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату. Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що згідно довідки № 31-9-0.30-1/260-20 від 25.02.2020 року, яка видана відділом у Тлумацькому районі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, [PERSON] числиться в списках громадян, що мають право на земельну частку (пай) (додаток 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серія ІФ № 001401 від 29.12.1999 року) під № 84. Розмір земельної частки (паю) Замлінської А.М. становить 72,82 умовних кадастрових гектарів. Сертифікати на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки видавалися та реєструвалися Тлумацькою міською радою в одному примірнику (а.с. 4). Крім того, згідно довідки № 29-9-0.331-207/0/2-26 від 15.01.2026 року, яка видана ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, відповідно до інформації, наданої відділом № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління встановлено, що у відділі зберігається архівний примірник державного акту на право колективної власності на землю серія ІФ № 001401, який видано Закритому акціонерному товариству «Тлумач» Тлумацького району Івано-Франківської області, якому передано в колективну власність 446,56 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Тлумацької районної ради від 09.12.1999 року та зареєстровано 29.12.1999 року в Книзі записів державних актів за № 1. В додатку 1 до державного акту Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства зазначено прізвище, ім?я та по батькові громадян № 1-5 та № 321-325. У місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу обліковується Проект роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Тлумацької міської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, який затверджено розпорядженням Тлумацької районної державної адміністрації 31.01.1997 року № 35 до якого долучено списки громадян, що мають право на середню земельну частку, де зазначено прізвище [PERSON] , як пенсіонер ЗАТ «Тлумач», розмір земельної частки (паю) якого складає 72,82 умовних кадастрових гектарів (а.с. 5). Відповідно до ч. 9 та 10 ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). 03.01.2020 року остання уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9, на звороті). Баба позивача, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 3). Спадкодавцем [PERSON] . 14.03.2001 року було складено та посвідчено державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 1-448, згідно із яким все належне їй майно, заповіла позивачу, що підтверджується копією даного заповіту (а.с. 7). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач звернулася до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, Васильєвої Н.М.для оформлення права власності на земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яка належала [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 555/02-31 від 13.10.2020 року (а.с. 10). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 3, на звороті). 09.12.2003 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] , успадкувавши земельну ділянку, яка не є предметом даного позову, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 8). Відповідно до копії спадкової справи № 462/2001 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та частково оформила її. Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає (а.с. 22-27). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] . В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216 - 1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved