Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z 75.00508.005016736 від 13.03.2019 р. у розмірі 54 785,50 грн. В обґрунтування позову вказав, що 13.03.2019 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки № Z 75.00508.005016736 . Відповідно до кредитного договору, банк надає клієнту кредит в сумі 24 000 грн., кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 10 % на 60 місяців. 25.07.2023 р. між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23, відповідно до розділу 2 якого АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. В тому числі за даним Договором Факторину ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором № Z 75.00508.005016736 Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № Z 75.00508.005016736 від 13.03.2019 р. , заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову, складає 54 785,50 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 20791,09 грн.; заборгованість за відсотками 6 437,38 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами 27557,03 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № Z 75.00508.005016736 від 13.03.2019 р. у розмірі 54 785,50 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 07 жовтня 2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Шевченківського районного суду міста Полтави для розгляду за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 лютого 2026 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві представник позивача зазначає, що позивачем не надано жодного доказу щодо отримання відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору. У відповідності до положень п. 1.13. Кредитного договору: «Банк відкриває Позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг " Саrd Blanche Blue Start ID INS», що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» Разом із позовом позивачем надано виписки по рахунку № [NUMBER] . При цьому позивач не надає пояснень, яке відношення даний особовий рахунок має до Кредитного договору. Позивачем виписку по рахунку № [NUMBER] не надано. Позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості за Кредитним договором з 13.03.2019 р. Представник відповідача зазначає, що позивач не вказує : періоди нарахувань відсотків на тіло кредиту;. розміри тіла кредиту у такі періоди; розмір нарахованих відсотків у такі періоди; сплату відповідачем за кредитом (тілом та відсотками) у ці періоди; підсумкову математичну суму боргу. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази заборгованості відповідача в розмірі 54785,50 грн. за Кредитним договором. Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] , за кредитним договором від 13.03.2019 № Z75.00508.005016736 заборгованість відповідача за нарахованими та несплаченими комісіями складає 27557,03 грн., які не підлягають стягненню. Представник відповідача у відзиві просив стягнути з позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн. У відзиві просив проводити розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с.102-110). У позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.03.2019 р між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z75.00508.005016736. Відповідно до 1 Кредитного договору, Банк надає клієнту кредит у розмірі 24000 грн. строком на 60 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує змінну процентну ставку в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на 0,49 %. Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначається за рішенням Правління Банку, становить 9,5 %, що разом з мережею банку складає змінювальну процентну ставку в розмірі 9,99 %.Згідно п. 1.13 Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні , що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 7-13). [PERSON] також ознайомився з умовами кредитного договору підписавши Паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма) (а.с.12-13). 13.03.2019 р. [PERSON] підписав Заяву № Z75.00508.005016736 про Акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (а.с.21). Згідно Ордеру-розпорядження № 1, № 2 про видачу кредиту на рахунок № [NUMBER] перераховано кошти у сумі 20689,66 грн. та 3310,24 грн. ( а.с. 15). З виписки по кредитному договору № Z75.00508.005016736 вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами (а.с.23-24). З довідки розрахунку наданої АТ «Ідея Банк» вбачається, що станом на 25.07.2025 р. розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z75.00508.005016736 від 13.03.2019 р. становить 54785,50 грн., яка складається з : 20791,09 грн. заборгованість за основним боргом, 6437, 38 грн. заборгованість за нарахованим та не сплаченими відсотками, 27 557, 03 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.22). 25.07.2023 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. В тому числі за даним Договором Факторину ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № Z75.00508.005016736 від 13.03.2019 р. (а.с.15-26,36). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені докази, а також встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № Z75.00508.005016736 від 13.03.2019 р. .між [PERSON] та первісним кредитором АТ «Ідея Банк». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Судом спростовуються твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу щодо отримання [PERSON] коштів у кредит на виконання Кредитного договору, оскільки до матеріалів справи долучено копію ордера-розпорядження № 1, 2 про видачу кредиту. Отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується наданою позивачем випискою з рахунка [PERSON] (а.с.23-24), що спростовує твердження представника відповідача про не надання позивачем виписки по рахунку. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Судом враховано, що у матеріалах справи наявна довідка-розрахунок заборгованості, подана позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень з приводу вказаного розрахунку, свого розрахунку не подав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом в частині нарахування та стягнення простроченого кредиту та нарахованими і несплаченими відсотками, оскільки такий не спростовано відповідачем. Отже, суд вважає що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» в частині стягнення з [PERSON] заборгованість за основним боргом 20791,09 грн.,заборгованість за відсотками 6437,38 грн.,є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заперечень представника відповідача про стягнення з відповідач заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні залишку нарахованих і несплачених комісій, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Відповідачем до суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів погашення ним заборгованості за спірними кредитними договорами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 13.03.2019 року № Z75.00508.005016736 у розмірі 27 228, 47 грн., яка складається заборгованість за основним боргом 20791,09 грн.; заборгованість за відсотками 6437,38 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, окрім інших, належать витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Поза як склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Матеріалами справи підтверджується, що між [PERSON] та Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» 04.02.2026 р. укладено договір про надання правничої допомоги у цій справі № 646/7424/25 (а.с.113-114) та надано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 22 від 05.02.2026 р. на суму 8000 грн. сплачених [PERSON] (а.с.115). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що відповідачу надавалася професійна правова допомога адвокатом, втім, розподіляючи такі витрати, понесені [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково їх відшкодування, адже цей розмір не в повній мірі відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Принцип відшкодування витрат на професійну правничу допомогу стороні, за наявності для цього законних підстав, ґрунтується на загальних принципах справедливості та компенсації в правовій системі. Зазначений принцип допомагає взаємно збалансувати тягар витрат і забезпечити ефективний доступ до правосуддя, оскільки це дає можливість: 1) стимулювати справедливі судові процеси: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на адвоката, це стимулює її використовувати правові засоби та користуватися послугами адвокатів для ефективного представлення своїх інтересів у суді, що сприяє справедливому та рівноправному судовому процесу; 2) захистити право на доступ до правосуддя: гарантування відшкодування витрат на професійну правничу допомогу забезпечує можливість захисту особою своїх прав у суді, незалежно від її фінансового стану, що сприяє реалізації принципу рівності перед законом; 3) збалансувати інтереси сторін: відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сприяє встановленню балансу інтересів сторін та дає змогу стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсувати витрати, що виникли внаслідок необхідності захищати свої права в суді; 4) забезпечити судову ефективність: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, це сприяє ефективності судового процесу та робить його більш доступним та прозорим. Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] (49,71 % задоволено), суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 023, 98 грн. ( 50, 29 % відмовлено у позові). Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1204 грн.17 коп. (пропорційно задоволеним позовним вимогам 49,70%).

Outcome: partial