Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

30.01.2026 року [PERSON] в особі представника - адвоката Ремського Є.В. звернулася до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0675 га, що знаходиться по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що їй на праві власності на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року належить житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0675 га за цією ж адресою, право власності на яку зареєстроване за її матір`ю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) Державних актів на право приватної власності на землю 27.04.1994 року за № 2334. Власником цієї земельної ділянки залишилася [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері спадщину фактично прийняв її чоловік - батько Позивачки, який на день відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавицею. Після смерті батька Позивачка прийняла спадщину за законом, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті батьків, не встановлено. Наразі позивач не може переоформити земельну ділянку на своє ім`я. Позивач вважає, що з переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, тому просить визнати за ним таке право. Ухвалою суду від 05.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 05.02.2026 року зобов`язано позивачку [PERSON] надати суду актуальний на час звернення до суду Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано позивачку [PERSON] надати суду довідку про перейменування назви провулку «Огарьова Миколи» на «Скельний». Ухвалою суду від 05.02.2026 року зобов`язано Першу Первомайську державну нотаріальну контору Миколаївської області надати Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . 27.02.2026 року від Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази, з яких вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилися. Крім того, 27.02.2026 року представник позивача адвокат Ремський Є.В. надав витребувані докази. Позивач та його представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, представник надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність його та позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив задовольнити позов. Представниця відповідача [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та зазначила, що відповідач позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів третіх осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року у справі № 484/1069/16-ц, провадження № 2/484/1315/16 житловий будинок по [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 466065157 від 27.02.2026 року житловий будинок по [ADDRESS] на підставі вищезазначеного рішення суду на праві приватної власності належить [PERSON] . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0675 га за цією ж адресою, право власності на яку зареєстроване за матір`ю позивачки - [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) Державних актів на право приватної власності на землю 27.04.1994 року за № 2334, про що свідчать копії державного акту та Інформація Відділу №4 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, (а.с.9, 10). Відповідно до звіту про грошову оцінку земельної ділянки від 12.01.2026 року оціночна вартість зазначеної земельної ділянки складає 80 141, 98 грн. (а.с.14). Власником цієї земельної ділянки залишилася [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері спадщину фактично прийняв її чоловік - батько Позивачки, який на день відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавицею. Після смерті батька Позивачка прийняла спадщину за законом, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті батьків, судом не встановлено, оскільки спадкові справи після їх смерті не заводилися. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно до ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення в позивача права власності на житловий будинок) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19.11.2020 року у справі № 686/9580/16-ц). При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 року у справі №689/26/17). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, однак знаходить свій прояв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16). За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за нею слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0675 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по [ADDRESS] . Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved