Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , жителька с. Кудлаї Вінницького (колишнього Немирівського) району Вінницької області. Позивачка вчасно, у встановлений законом строк, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За життя мати позивачки склала заповіт на її ім`я та ім`я її брата [PERSON] . Брат позивачки [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , на підставі ст. 1220, 1223 ЦК України, відкрилася спадщина на усе належне їй на день смерті майно, у тому числі на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04.05.2012 у цивільній справі № 2/217/598/2012, [PERSON] та [PERSON] набули право власності, в порядку спадкування за заповітом, на земельну ділянку площею 1,77 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю III-ВН № 062149 належала [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 13.09.2024 у справі № 930/2033/24 позивачка, [PERSON] , набула право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У ході оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] позивачці стало відомо, що відповідно до рішення Кудлаївської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області 7 сесії 22 скликання від 15.08.1997 її матері передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,61 га. У зв`язку з цим позивачка виготовила проєкт землеустрою на вказані земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери. Під час звернення до державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області з метою отримання свідоцтва про право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523084600:03:001:0408, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,3600 га, кадастровий номер 0523084600:03:001:0411, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, нотаріусом встановлено неможливість видачі свідоцтва. У зв`язку з невстановленням у заповіті, в яких саме частках [PERSON] заповіла позивачці та [PERSON] усе належне їй на день смерті майно, нотаріусом 08.12.2023 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду. Позивачка є спадкоємцем за заповітом на 1/2 частку спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у тому числі на вищезазначені земельні ділянки. Враховуючи, що у заповіті не визначено, в яких саме частках [PERSON] заповіла позивачці, [PERSON] , та [PERSON] усе належне їй на день смерті майно, позивачка змушена звернутися до суду з метою визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивачки через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від представника відповідача Немирівської міської ради подано заяву про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами в справі. Згідно ч. 3ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, перевіривши їх належність, допустимість, достовірність та достатність у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. Вказана обставина підтверджується належними доказами, що містяться у матеріалах справи. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом установлено, що за життя спадкодавець склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно позивачці [PERSON] та її брату [PERSON] . При цьому у заповіті спадкодавець не визначила частки кожного зі спадкоємців у спадковому майні. Матеріалами справи підтверджується, що позивачка у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чим реалізувала своє право на прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст. 1268, 1269 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця. Судом також встановлено, що інший спадкоємець за заповітом [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідними доказами. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки, право власності на які належало спадкодавцю. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 травня 2012 року у цивільній справі № 2/217/598/2012 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,77 га, що свідчить про факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця обома спадкоємцями. Крім того, рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2024 року у справі № 930/2033/24 за позивачкою визнано право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті матері на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за зазначеною адресою. Вказане рішення суду набрало законної сили та має преюдиціальне значення для розгляду цієї справи відповідно до положень ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки встановлює юридично значимі обставини щодо складу спадкового майна та правового статусу позивачки як спадкоємця. Судом також встановлено, що відповідно до рішення Кудлаївської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області від 15 серпня 1997 року спадкодавцю було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,61 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. З метою оформлення спадкових прав позивачкою було виготовлено проєкт землеустрою щодо вказаних земельних ділянок, яким їм присвоєно кадастрові номери. Разом з тим судом установлено, що під час звернення позивачки до державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельних ділянок площею 0,2500 га (кадастровий номер 0523084600:03:001:0408) та площею 0,3600 га (кадастровий номер 0523084600:03:001:0411) нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується постановою від 08 грудня 2023 року. Підставою для відмови стало те, що у заповіті не визначено частки спадкоємців у спадковому майні. Оцінюючи зазначені обставини, суд виходить із такого. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно п. г ч. 1ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав виникнення права власності на земельну ділянку, є прийняття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку у порядку спадкування переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладених у п. 3.1, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за заповітом є рівними, якщо заповітом не встановлено інше. Отже, відсутність у заповіті визначення часток спадкоємців не свідчить про неможливість визначення обсягу їхніх спадкових прав, оскільки закон прямо встановлює правило рівності часток. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка та інший спадкоємець за заповітом мали право на спадкування у рівних частках від усього спадкового майна, яке належало спадкодавцю на день її смерті. Крім того, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав є визнання права. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна або особа, яка вважає себе власником, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, зокрема у разі втрати документа, що підтверджує право власності, або якщо це право не визнається іншою особою чи не може бути оформлене у встановленому законом порядку. У даному випадку позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а тому звернення до суду з цим позовом є належним та ефективним способом захисту її права. Суд також враховує правову позицію, відповідно до якої у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку суд вправі вирішити питання щодо визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на встановлені обставини, досліджені докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до переконання, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а тому має право на 1/2 частку спадкового майна, у тому числі на 1/2 частку земельних ділянок: площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523084600:03:001:0408, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,3600 га, кадастровий номер 0523084600:03:001:0411, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1235, 1261, 1268-1270 ЦК України та

Outcome: approved