Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 68824,39 грн за кредитним договором №Z02.00100.004797108, укладеним 15.01.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.01.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №Z52.20183.005218000. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальникові кредит у сумі 39297 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти (плату за користування грошовими коштами) на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набув право вимоги заборгованості за кредитним договором №Z02.00100.004797108 до відповідача. 26.07.2023 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») та позивачем ТОВ «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-38/23, відповідно до якого ТОВ «Укрглобал-Фінанс» набув право вимоги до відповідача заборгованості за кредитним договором №Z02.00100.004797108. У зв`язку неналежним виконання взятих на себе обов`язків у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 68824,39 грн, з яких: 34029,79 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 11666,60 грн. - заборгованість за відсотками; 23128 грн - заборгованість за плату за обслуговування кредитної заборгованості. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погасив, то просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 68824,39 грн заборгованості та понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлений у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 15.01.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №Z02.00100.004797108. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту 39297 грн.; процентна ставка 10 % річних від залишкової суми кредиту, строк кредиту - 36 місяців (п.1.1-1.3 Договору). Договором визначено, що позичальник дає згоду на укладення договору страхування та сплату страхового внеску ( п.1.6 Договору). Також договір передбачає, що позичальник також сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірі згідно графіку платежів (п.1.4 Договору). Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору, що підтверджується копією ордеру-розпорядження №1 від 15.01.2019 року. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набув право вимоги заборгованості за кредитним договором №Z02.00100.004797108 до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників №3 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 68824,39 грн, з яких: 34029,79 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 11666,60 грн. - заборгованість за відсотками; 23128 грн - заборгованість за комісіями (платою за обслуговування кредитної заборгованості). 26.07.2023 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») та позивачем ТОВ «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-38/23, відповідно до якого ТОВ «Укрглобал-Фінанс» набув право вимоги до відповідача заборгованості за кредитним договором №Z02.00100.004797108. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 68824,39 грн, з яких: 34029,79 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 11666,60 грн. - заборгованість за відсотками; 23128 грн - заборгованість за комісіями (платою за обслуговування кредитної заборгованості). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору та договору факторингу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №Z02.00100.004797108 від 15.01.2019 року в розмірі 68824,39 грн, з яких 34029,79 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 11666,60 грн. - заборгованість за відсотками; 23128 грн - заборгованість за комісіями (платою за обслуговування кредитної заборгованості). Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору необхідно віднести на рахунок відповідача, у зв`язку з чим з нього слід стягнути 2422,40 гривень судового збору за подання позовної заяви. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг №56 від 03.03.2025 року та витяг з реєстру, копію платіжного доручення №2066 від 03.03.2025 року. Із вищевказаних документів видно, що вартість наданих послуг становить 10000 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг). На підставі наведеного, ст.11, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved