Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

15.12.2025р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.12.2011р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, за час якого у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння, в результаті чого вони припинили шлюбні відносини та з 27.05.2022р. стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають біля позивачки. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити незмінним « [PERSON] », а справу розглянути без її участі (а.с.18). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просив розглянути без його участі (а.с.17). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають біля позивачки, остання на примирення не згодна і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи положення ч.1 ст.113 СК України і ч.8 ст.294 ЦПК України щодо права особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, на вибір прізвища після розірвання шлюбу, та вимогу позивачки залишити після розірвання шлюбу її прізвище незмінним, вважає її такою, що підлягає задоволенню. Суд роз`яснює, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дітей вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має право на особисте спілкування з ними; той із батьків, з ким проживають діти, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. З матеріалів справи вбачається, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, складаються із судового збору в сумі 1211,20грн.; витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved