Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1207166 від 31.12.2023 в розмірі 26625,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.12.2023 між ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1207166, згідно з яким відповідач отримав 5000 грн. на умовах визначених кредитним договором. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідно до умов договору споживач зобов?язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором (п.4.4 договору). Однак, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору. 21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21062024, за яким останнє отримало належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № від 31.12.2023. Станом на дату звернення до суду з позовною заяву заборгованість відповідача перед позивачем становить 26625,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 21625,00 грн. заборгованості за відсотками. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у повному обсязі. Свій відзив мотивує тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що між ним та первісним кредитором було укладено кредитний договір у спосіб, який відповідає вимогам законодавства України. Ідентифікація особи здійснювалася виключно шляхом повідомлень (ОТР-коду), без використання кваліфікованого електронного підпису або системи BankID, що не може беззаперечно підтверджувати його волевиявлення та ознайомлення з повним текстом умов договору. Факт зарахування коштів не підтверджує укладення договору. Навіть у разі підтвердження банком факту зарахування коштів на його рахунок, сам по собі рух коштів не є доказом укладення кредитного договору, погодження з його умовами, процентами та штрафними санкціями. Позивач не довів правонаступництво. До матеріалів справи не надано належних доказів законної передачі права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК "Кредит-Капітал"», зокрема, договору відступлення права вимоги, доказів належного повідомлення його, як боржника про таку передачу. Розрахунок заборгованості є необґрунтованим. Поданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, не містить детального поділу на тіло кредиту, проценти та штрафні санкції, що унеможливлює перевірку його правильності. Позивач не довів належними доказами всі обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, чим порушив вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Відповідач подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить здійснювати за його відсутності з урахуванням поданого ним відзиву та наявних у справі письмових матеріалів. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 19.01.2026 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» докази, що містить банківську таємницю. 24.01.2026 та 28.01.2026 до суду надійшли витребовувані докази (а.с. 21, 25). 27.01.2026 представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (а.с. 22-23). 19.02.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. 19.02.2026 відповідач подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить здійснювати за його відсутності з урахуванням поданого ним відзиву та наявних у справі письмових матеріалів. 19.02.2026 відповідач подав до суду заперечення на клопотання про витребування доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 31.12.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 1207166 (далі договір). Відповідно до п 1.1. договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов?язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені договором. Згідно з п. 1.2. договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 5000,00 гривень. Строк кредиту 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 27 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів) , що є додатком №1 до цього договору (п.п. 1.3, 1.4 договору). Відповідно до п. 1.5. договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п.п. 1.5.1 договору). Згідно з п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1207166 від 31.12.2023 визначена загальна вартість кредиту, яка складає 48875,00 грн. Також 31.12.2023 відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому містять основні умови кредитування, які відповідають тим, що зазначені у кредитному договорі. На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» скерувало на адресу суду лист від 22.01.2026, в якому зазначило, що на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] та 31.12.2023 на вказану платіжну картку надійшли кошти у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 21, 25), що також підтверджується листом директора ТОВ «ПЕЙТЕК» від 20.10.2025. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1207166 від 31.12.2023, станом на 21.06.2024 заборгованість становить 26625,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 21625,00 грн. заборгованості за відсотками. 21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21062024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1207166 від 31.12.2023, в розмірі 26625,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 21625,00 грн. заборгованості за відсотками, що підтверджується витягом з реєстру божників. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з приписами ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 31.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладеного договір про надання споживчого кредиту № 1207166, шляхом його підписання останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р388 у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що стверджується розділом 10 «Реквізити та підписи сторін» спірного договору та довідкою про ідентифікацію. Водночас, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит розмірі 5000,00 грн.відповідно до умов договору, з якими він погодився, що підтверджується листами АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 22.01.2026 та ТОВ «ПЕЙТЕК» від 20.10.2025. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складає 26625,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 21625,00 грн. заборгованості за відсотками. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому позикодавцем кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Відповідно до долученого до справи договору, за яким відступлено право вимоги боргу відповідача за спірним кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що не спростувано відповідачем. Враховуючи, що відповідач не оспорював, та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України, їх правомірність презюмується. Отже, долучений до справи договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягає до виконання. Водночас, відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року, денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%, а з 20 серпня 2024 року - не більше 1%. Кредитний договір № 1207166 від 31.12.2023 укладений строком на 351 день. Дата повернення кредиту 16.12.2024. Однак, як зазначено у розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, нарахування відсотків проводилося за період з 31.12.2023 по 21.06.2024, за наслідком чого утворилася заборгованість за відсотками у розмірі 26625,00 грн., яку і просить стягнути позивач. Таким чином, з наведеного суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості за відсотками по спірному кредитному договору, з урахуванням заявлених позовних вимог, в межах яких виключно здійснюється розгляд справи, необхідно здійснювати за період з 31.12.2023 по 21.06.2024, що становить 174 дні. Водночас, розмір процентної ставки 2,5 % за період з 31.12.2023 по 21.04.2024 (113 днів) узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а тому розмір заборгованості за відсотками за вказаний період становить 14125,00 грн. (5000,00 грн. х 2,50 % х 113 днів). За період з 22.04.2024 по 21.06.2024 (61 день) відсоткова ставка згідно положень закону становить 1,5 % на день та заборгованість за процентами за вказаний період складає 4575,00 грн. (5000,00 грн. х 1,5 % х 61 день). Загальний розмір заборгованості відповідачки за відсотками за вказаним кредитним договором становить 18700,00 грн. (14125,00 грн. + 4575,00 грн.). А тому, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного нею кредитного договору № 1207166 від 31.12.2023, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, проценти за користування ним та комісію за надання кредиту, а також, беручи до уваги правомірність набуття права вимоги позивачем за спірним кредитним договором, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 23700,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованості за тілом та 18700,00 грн. заборгованості за відсотками, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. А тому, позовні вимоги необхідно задоволити частково. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2369,91 грн. (23700,00 грн. х 2622,40 грн. / 26625,00 грн.). Зокрема, частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04 (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (пункт 131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19 та від 03 лютого 2021 року у справі № 522/24585/17. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Водночас, суд звертає увагу на те, що у пунктах 179, 180 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial