Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

07.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Шахбаз`ян Д.І. до [PERSON] про розірвання шлюбу, згідно прохальної частини якої просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №560 від 16.06.2012 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2012 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння з позивачем, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Відповідач пред`являє позивачу необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним. Спільне господарство не ведеться з червня 2025 року. Рішення щодо припинення шлюбних відносин у позивача остаточне. На примирення останній не згоден, вважає, що сім`ю вберегти неможливо. Між позивачем та відповідачем втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Збереження сім`ї неможливо, що суперечить спільним інтересам. Дитина після розірвання шлюбу залишиться у відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 29.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 09.02.2026 року від представника позивача [PERSON] адвоката Шахбаз`ян Д.І. до суду надано оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 17.02.2026 року від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надано заяву, в якій остання зазначає, що з позовними вимогами згодна в повному обсязі, строку для примирення не потребує, проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Також просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши доводи сторін, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 16.06.2012 року зареєстровано шлюб, актовий запис №560, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджує оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.02.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Подружні стосунки між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім`єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд встановив справжнє прагнення сторін до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечитиме інтересам сторін, окрім того збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя суд не знаходить. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбупідлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимоги відповідача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, суд зазначає наступне. Суд звертає увагу відповідача, що питання щодо визначення місця проживання дітей вирішується окремо в позовному провадженні, про що має бути належним чином викладено в окремій позовній заяві. В даній цивільній справі позивачем заявлено вимогу лише щодо розірвання шлюбу, питання щодо визначення місця проживання дитини позивачем не ставилось. При цьому, викладаючи обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, позивачем викладено обставини лише стосовно вимог про розірвання шлюбу. Тобто, підсумовуючи викладене, судом вирішується лише вимога щодо розірвання шлюбу. Згідно статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved