Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.06.2024 р. між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачкою укладено кредитний договір № 33151-06/2024. Вказаний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, який зазначено в п. 8 кредитного договору, реквізити та підпис сторін. 19.11.2024 р. між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" було укладено Договір факторингу №191124/2 відповідно до якого первісний кредитор ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" передало ТОВ "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" за плату належні йому права вимоги до боржників. Згідно реєстру боржників від 19.11.2024 р. до Договору факторингу №191124/2 до ТОВ "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 33151-06/2024 в сумі 34 430.84 грн., з яких: 7 900.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 257.50 грн.- сума заборгованості за відсотками, 15 273.34 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме 19.11.2024 р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок позивача ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь загальну заборгованість за кредитним договором № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р. в розмірі 34 430.84 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.34). Заочним рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року, ухваленим у цивільній справі № 196/702/25, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" загальну заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р. у розмірі 19 157.50 грн. та судові витрати в розмірі 1 684.78 грн., а всього 20 842.28 грн. (двадцять тисяч вісімсот сорок дві грн. 28 коп.) (а.с. 62-65). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2025 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року скасовано, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с.160-161). Від представника відповідачки [PERSON] адвоката Калініна С.К. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги представник відповідачки просив задовольнити частково, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р. в розмірі 4 747.56 грн., в решті позовних вимог відмовити. Представник відповідачки зазначив, що [PERSON] визнає, що укладала з ТОВ «Аванс Кредит» кредитний договір № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р. та отримала кредит в розмірі 7 900.00 грн. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки штрафні санкції в розмірі 15 273.34 грн., однак в період воєнного часу позичальник звільняється від стягнення штрафу. Також позивач просить стягнути заборгованість по відсотках у розмірі 11 257.50 грн., який визначено виходячи з процентної ставки 1,5% в день, що не відповідає вимогам закону України «Про споживче кредитування». Оскільки статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%, та вказана стаття була доповнена ч.5 згідно із Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 р. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1,5 %. Кредитний договір № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р. було укладено 25.06.2024 р., тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на казаний кредитний договір. Нарахування заборгованості за відсотками в розмірі 11 257.50 грн. є нікчемними. Кредитний договір було укладено 25.06.2024 р., тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому п.17 Прикінцевих положень не поширюється на вказаний кредитний договір. Вважає, що відповідно до положень ч.1 ст.1048, ч.1,3 ст.1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ. Строк дії договору з 25.06.2024 р. по 22.10.2024 р. 120 календарних днів. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 14.06.2024 р. по 31.10.2024 р. 13.0%. Тому відсотки в період з 25.06.2024 р. по 22.10.2024 р. становлять 336.72 грн. (7 900.00 грн. тіло кредиту) х 13.00% річних/366 днів в році х 120 днів. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачкою сплачено всього 3 489.16 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором. Тому з неї на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 4 747.56 грн. (7 900.00 грн. тіло кредиту +336.72 грн. відсотки за користування кредитом, що визначені на рівні облікової ставки НБУ = 8 236.72 грн. 3 489.16 грн. сума погашення кредиту). Пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в розмірі 417.52 грн. (3028 грн. х 4 747.56 грн./34430.84 грн.). Відповідачка у зв`язку з розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000.00 грн. Пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5 172.67 грн. ( 6000 х (34 430.84 4 747.56 грн.))/ 34 430.84 грн.) (а.с.171-184). У відповіді на відзив, який надійшов через систему «Електронний суд», представник позивача Марченко А.О. просила задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що денна процентна ставка становить 1.50% та застосовується у межах строку кредитування, нарахована сума заборгованості по відсоткам 11 257.50 грн. відповідає погодженим умовам за кредитом. Щодо штрафних санкцій, то рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 р. у стягненні штрафу в розмірі 15 273.34 грн. відмовлено. Щодо витрат на правничу допомогу, то розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом витраченим на виконану роботу, обсягом наданих послуг. Тому позивач не вбачає підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000.00 грн. Просила розглянути справу без участі представника позивача (а.с.212-223). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи була повідомленою належним чином (а.с. 238-239). Представник відповідачки - адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с. 242-243). Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25.06.2024 р. між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачкою укладено договір про надання фінансового кредиту №33151-06/2024 (а.с.6-8). Згідно вказаного договору, товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 7900.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 120 днів, дата надання кредиту 25.06.2024 р., дата погашення 22.10.2024 р.; за користування кредитом нараховуються проценти; процентна ставка - фіксована, денна процентна ставка - 1,5% ; кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5168-74хх-хххх-7724 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту; пунктом 5.3 договору за прострочення терміну сплати чергового платежу передбачено штраф у розмірі 200% від суми одержаної клієнтом за Договором. Пунктом 7.1 договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту підписання його електронними підписами сторін. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором "W0559". Отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується довідкою iPay.ua Сервіс онлайн платежів від 23.04.2025 р. №3466_250423100849, згідно якої до договору на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 р. було успішно перераховано 25.06.2024 р. 12:30:07 суму в розмірі 7 900.00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції 434970812, призначення платежу: зарахування 7900.00 грн. на карту [NUMBER] (а.с.11). 19.11.2024 р. між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" було укладено Договір факторингу №191124/2, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" передало ТОВ "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" за плату належні йому права вимоги до боржників (а.с.12-14). Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру божників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами на скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру божників підтверджує факт переходу від ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №191124/2 від 19.11.2024 р. клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с. 15). Згідно Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024 р., позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 34 430.84 грн., з яких: 7 900.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 257.50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 15 273.34 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с.16). З розрахунку заборгованості за договором № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р., вбачається, що відповідачка має заборгованість за кредитним договором у сумі 34 430.84 грн., з яких: 7 900.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 257.50 грн.- сума заборгованості за відсотками, 15 273.34 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 17-18). Отже, позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти. Відповідачка, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, кредитний договір № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р., був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів. Отже, існують підстави вважати, що сторонами належно обумовлено умови користування позиченими коштами та позичальнику належним чином повідомлено про умови позики. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачка у відзиві на позов визнає факт укладання 25.06.2024 р. кредитного договору № 33151-06/2024 з позивачем та отримання нею коштів в розмірі 7 900.00 грн. Суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7 900.00 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій, щодо яких заперечує відповідачка [PERSON] суд зазначає таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Відповідно до п.5.3 Договору про надання фінансового кредиту договором № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р., у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 200% від суми одержаної клієнтом за цим Договором (а.с.6-8). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути із відповідачки за кредитним договором, зокрема і штрафні санкції, в розмірі 15 273.34 грн. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд зазначив щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення штрафу в розмірі 15 273.34 грн. задоволенню не підлягають. Щодо правомірності нарахування позивачем процентів, суд доходить такого. Матеріалами справи встановлено, що згідно п. 1.4.1. Кредитного договору, денна процентна ставка становить 1.50 % та застосовується в межах кредитування вказаного в п.1.2 цього Договору, тобто сторонами було узгоджена процентна ставка. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.2. Кредитного договору становить 120 днів. Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками. Однак, 22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». Зокрема, ст.8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто, відповідно до положень ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору. Так, відповідно до ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Виходячи з п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, згідно п. 4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. При цьому, позивач, як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Проспоживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, Перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами Прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Починаючи з 25.12.2023 р. протягом перших 120 днів щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5%, а у подальшому не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про ще менший розмір відсотків. Таким чином, визначена в кредитному договорі процентна ставка за період з 25.06.2024 р. (дата укладення договору) до 21.08.2024 р. (58 днів) на рівні 1,5 % узгоджується з нормами діючого на той час законодавства, а тому розмір заборгованості за цей період складає 6 873 грн. (7900 грн. * 1,5% * 58 днів). За період з 22.08.2024 року по 22.10.2024 року (62 дні) позивач має право на стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом за ставкою 1 %, а тому розмір заборгованості за відсотками за цей період складає 4 898.00 грн. (7 900 грн. * 1% * 62 дні). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачкою сплачено загальну заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 489.16 грн., яка складється із сплаченої заборгованості за відсотками в розмірі 2 962.5 грн., сплаченої заборгованості за штрафом в розмірі 526.66 грн.(а.с.17-18). Таким чином розмір кредитної заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за період з 25.06.2024 р. по 22.10.2024 р. з урахуванням змін у Законі України «Про споживче кредитування» складає 8 281.84 грн. (6873 відсотки + 4898 відсотки) - 3 489.16 грн. /2 962.50 грн. - сплачена заборгованість за відсотками, 526.66 грн. - сплачена заборгованість за штрафом, яку суд зарахував до сплаченої заборгованості за відсотками/, а тому саме ця сума заборгованості за відсотками в розмірі 8 281.84 грн. підлягає стягненню. Також сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7900 грн. підлягає стягненню на користь позивача, що становить загальну суму 16 181.84 грн. У той же час не є слушними посилання відповідачки на розрахунок процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України за обліковою ставкою НБУ, а не за умовами договору, які в частині визначення їх розміру, не відповідають частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як на її думку вони є нікчемними згідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Так, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним. Між тим, умови договору, що укладено 25 червня 2024 року між сторонами, містять усі складові, що визначені у частині 1 статті 12 цього Закону, та не обмежують права позичальниці, а отже не можуть бути визнані нікчемними. Але при їх викладенні в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами її розмір не відповідає максимально визначеному розміру денної процентної ставки, встановленої у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто по факту є порушенням, а не обмеженням, прав позичальниці. Таким чином проценти, які може планувати отримати кредитор від позичальниці при належному виконанні нею умов договору протягом усього строку кредитування, нараховуються у розмірі, який враховуються при обчисленні, як реальної річної процентної ставки, так і денної процентної ставки, тобто розмір таких процентів за користування кредитом на день при належному виконання зобов`язань повинен не бути більшим, ніж максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений у відповідному Законі. А отже, за положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України у позивача, як кредитора є право на отримання від позичальниці процентів, нарахування яких передбачено умовами укладеного між ними договору, але за розміром, що встановлений в законі, тобто не більше, ніж 1% на день. Тому підстав для розрахунку процентів за обліковою ставкою НБУ не має, так як умовами договору та законом визначено порядок їх нарахування та максимально можливий розмір. Таким чином, загальний розмір заборгованості позичальниці за процентами у відповідності до періоду та алгоритму здійсненого кредитором розрахунку, а також умов, встановлених частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», становить 16 181.84 грн. З урахуванням викладеного відзив на позов відповідачки є частково обґрунтованим. Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає таке. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (а.с.21) підтверджує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Права вимоги за договором про надання фінансового кредиту договором № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р., перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Всупереч умовам договору про надання фінансового кредиту договором № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р., відповідачка не виконала свого зобов`язання. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір про надання фінансового кредиту№33151-06/2024 від 25.06.2024 р., за умовами якого відповідачка зобов`язалась прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. У зв`язку із чим суд вважає, що позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором № 33151-06/2024 від 25.06.2024 р., що становить загальну суму 16 181.84 грн., яка складається з тіла кредиту - 7900.00 грн., суми заборгованості за відсотками - 8281.84 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачкою на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000.00 грн. надано договір № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 07.11.2025 р. (а.с.200-201); додаток № 1 до Договору про надання професійної (правової) допомоги № б/н/25 від 07.11.2025 р. (а.с.202); рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника адвокатського бюро «Калінін і Партнери» №3/2018 від 17.07.2018 р. (а.с.205); акт виконаних робіт (наданих послуг) від 15.12.2025 р. (а.с.206); довіреність від 17.11.2025 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 (а.с.84-85). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судом встановлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі становить 6000.00 грн. і розраховується наступним чином. Судом задоволено позов частково, а саме із заявлених 34 430.84 грн. задоволено 16 181.84 грн., тобто 16 181.84 х 100% / 34 430.84 грн. = 47 %, тобто позов задоволено у розмірі 47%. Отже, відповідачці повинно бути відшкодовано витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3180.00 грн. (6000,00 грн. /витрати на адвоката/ х 53% : 100). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 115046 від 20.05.2025 р. про сплату судового збору загальною сумою 3028.00 грн. (а.с. 1). Враховуючи те, що задоволено 47.00 % позовних вимог (16 181.84 грн. від 34 430.84 грн. складає 47.00 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 1 423.16 грн. (3 028.00 грн. х 47.00 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial