Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У квітні 2025 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецька О. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до Арбузинської селищної ради, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасуванням рішення селищної ради, покладення обов`язку щодо повернення земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради. Надалі, рішенням Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року за № 106 надано відповідачу [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1 га у власність за рахунок вказаних земель.Рішенням Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року №183 затверджено проект землеустрою та надано у власність відповідачу для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 площею 1 га, розташовану в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22 травня 2023 року внесено відповідний запис за №50379747 про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218. Прийняття наказу ГУ Держгеокадастру в області та рішення Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року №183 відбулись із порушенням вимог земельного та водного законодавства. Згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру із застосуванням шарів «Гідрографія», «Умовна прибережна захисна смуга» земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 безпосередньо накладається на прибережну захисну смугу річки.Відповідно до інформацій Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 21 січня 2025 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта річки Козина, правої притоки річки Гарбузинка району басейну річки Південний Буг, шириною не менше 50 м з врахуванням крутизни схилів більше 3 градусів (у визначеному законодавством розмірі).За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 17 січня 2025 року із наявних картографічних матеріалів вбачається, що зазначена вище земельна ділянка частково накладається на прибережну захисну смугу балки Козина. Крім того, проведеним в межах кримінального провадження № 42023152050000053, розпочатого 04 жовтня 2023 року за ч. 2 ст. 197-1 КК України, оглядом місця події земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, із залученням спеціаліста-геодезиста встановлено, що спірна земельна ділянка частково накладається на нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги водного об`єкта (малої річки). Також в ході огляду місця події встановлено, що крутизна схилу вздовж водного об`єкту вздовж земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 складає більше 3 градусів, у зв`язку з чим визначено охоронну зону, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та складає 50 м від очерету. Згідно плану горизонтальної зйомки, складеного за результатами огляду земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта площею 0.1047 га. Земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 не могла бути передана у приватну власність відповідачу для ведення особистого селянського господарства через законодавчо визначену заборону передачі земель водного фонду у власність громадян. Крім того, відведення у приватну власність земельної ділянки за рахунок земель водного фонду супроводжувалось фактичною незаконною зміною цільового призначення цієї ділянки всупереч вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 20, ст. 122 ЗК України. Водночас, вказаним вище рішенням селищна рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки водного фонду, передавши її у приватну власність для ведення особистого селянського господарства як землю сільськогосподарського призначення. Статтею 21 ЗК України установлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Враховуючи викладене, рішення Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року № 183 про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 суперечить законодавству, оскільки його прийнято із суттєвими порушеннями вимог Земельного та Водного кодексів України, незаконною зміною цільового призначення земель та передачею із комунальної у приватну власність земельної ділянки, надання якої у приватну власність чинним законодавством взагалі заборонено. У зв`язку з скасуванням рішення селищної ради, на підставі якого земельна ділянка набута у власність відповідачем, земельна ділянка підлягає поверненню територіальній громаді. На підставі викладеного, прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги у необхідності захисту інтересів держави, прохав усунути перешкоди власнику територіальній громаді смт. Арбузинка у користуванні та розпорядженні землями водного фонду шляхом визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року за № 183 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 травня 2023 року зареєстровано відповідне право приватної власності (запис № 50379747), усунути перешкоди власнику територіальній громаді смт. Арбузинка у користуванні та розпорядженні землями водного фонду шляхом зобов`язання [PERSON] повернути на користь територіальної громади смт. Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради (код ЄДРПОУ 04376653) земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року задоволено заяву заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької О.Є. про забезпечення позову у даній цивільній справі, накладено арешт на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, заборонено [PERSON] вчиняти з земельною ділянкою з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки, у тому числі, у разі їх поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2025 року за клопотанням прокурора від 12 серпня 2025 року постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження, прийнято заяву прокурора про зміну предмета позову, у якій він зазначив, що після набрання чинності 09 квітня 2025 року Законом України від 12 березня 2025 року за № 4292-ІХ щодо внесення змін до ст. 391 ЦК України виникла необхідність зміни предмета позову та викладення позовних вимог у наступній редакції: «Визнати незаконним та скасувати рішення Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року № 183 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 травня 2023 року зареєстровано відповідне право приватної власності (запис № 50379747). Витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади смт. Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради частину земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 площею 0.1047 га, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: №1 5307315.208, 4219502.275; №2 5307354.260, 4219496.020; №3 5307358.808, 4219523.223; №4 5307321.630, 4219527.013; №5 5307319.493, 4219527.905». 04 листопада 2025 року прокурор вдруге звернувся до суду з заявою про зміну предмета позову, в якій прохав судвизнати незаконним та скасувати рішення Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року № 183 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади смт. Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради частину земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 площею 0.1047 га, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: №1 х 5307 222.103, у - 4217 829.778; №2 - відстань 39.55 м, координати х 5307 261.155, у- 4217 823.523, № 3 - відстань 27.58 м, координати: х 5307 265.703, у 4217 850.726, №4 відстань 37.37 м, координати: х 5307 228.524, у 4217 854.516, №5 відстань 2.31 м, координати: х 5307 226.388, у - 4217 855.408, № 6 відстань 25.99 м, координати: х 5307 222.103, у 4217 829. 778, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (запис № 50379747 від 22 травня 2023 року), скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, із одночасним закриттям Поземельної книги. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Прокурор у судовому засіданні підтримав остаточно змінені ним позовні вимоги. Представник відповідача Арбузинської селищної ради Фоменко А.О. в судовому засіданні заявив про визнання позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, незважаючи на те, що повідомлявся судом про час та місце слухання справи за місцем реєстрації, відзиву суду не подав. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради. Надалі, рішенням Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року за № 106 надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року №183 затверджено проект землеустрою та надано у власність відповідачу для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 площею 1 га, розташовану в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22 травня 2023 року внесено відповідний запис за №50379747 про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218. Згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру із застосуванням шарів «Гідрографія», «Умовна прибережна захисна смуга» земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 безпосередньо накладається на прибережну захисну смугу річки. Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 21 січня 2025 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта річки Козина, правої притоки річки Гарбузинка району басейну річки Південний Буг, шириною не менше 50 м з врахуванням крутизни схилів більше 3 градусів (у визначеному законодавством розмірі). За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 17 січня 2025 року із наявних картографічних матеріалів вбачається, що зазначена вище земельна ділянка частково накладається на прибережну захисну смугу балки Козина. Крім того, проведеним 22 січня 2024 року в межах кримінального провадження № 42023152050000053, розпочатого 04 жовтня 2023 року за ч. 2 ст. 197-1 КК України, оглядом місця події земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, із залученням спеціаліста-геодезиста встановлено, що спірна земельна ділянка частково накладається на нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги водного об`єкта (малої річки). Також в ході огляду місця події встановлено, що крутизна схилу вздовж водного об`єкту вздовж земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 складає більше 3 градусів, у зв`язку з чим визначено охоронну зону, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та складає 50 м від очерету. Згідно плану горизонтальної зйомки, складеного за результатами огляду земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта площею 0.1047 га. За змістом листа від 29 серпня 2025 року фізичної особи-підприємця [PERSON] , направлено на адресу Первомайської окружної прокуратури, ним 22 січня 2024 року в ході огляду місця події у межах кримінального провадження № 42023152050000053 встановлено, що площа накладення на прибережну захисну смугу водного об`єкта земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 складає 0.1047 га. Також ним визначено координати вказаної площі накладення: №1 х 5307 222.103, у - 4217 829.778; №2 - відстань 39.55 м, координати х 5307 261.155, у- 4217 823.523, № 3 - відстань 27.58 м, координати: х 5307 265.703, у 4217 850.726, №4 відстань 37.37 м, координати: х 5307 228.524, у 4217 854.516, №5 відстань 2.31 м, координати: х 5307 226.388, у - 4217 855.408, № 6 відстань 25.99 м, координати: х 5307 222.103, у 4217 829. 778. Суд констатує, що ні один з учасників процесу не заявив у суді клопотання про проведення відповідної технічної експертизи земельної ділянки і не виразив незгоду з координатами площі накладення земельної ділянки на прибережну захисну смугу водного об`єкта, вказаними фізичною особою-підприємцем [PERSON] . На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що докази, які надав суду прокурор, свідчать про те, що частина земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача [PERSON] з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта площею 0.1047 га. Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі водного фонду. Як визначено частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки у відповідності до положень ч. 1 ст. 117 ЗК України здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Так, ч. 4 ст. 122 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч. 5 ст. 122 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття наказу про передачу земель). Отже, на час прийняття наказу ГУ Держгеокадастру в області від 20.12.2018 № 9123/0/14-18-СГ законодавцем було розмежовано повноваження органів державної влади з питань розпорядження земельними ділянками державної форми власності, при цьому ГУ Держгеокадастру в області належали повноваження із розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, а до компетенції облдержадміністрацій належали функції із передачі з державної у комунальну власність інших державних земель, зокрема земель водного фонду. Враховуючи, що частина земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] , переданої наказом від 20.12.2018 року № 9123/0/14-18-СГ з державної у комунальну власність Арбузинської селищної ради, накладалась на прибережну захисну смугу водного об`єкту і знаходилась за межами населеного пункту, то право розпоряджатися такою земельною ділянкою на момент передачі її з державної у комунальну власність за приписами ч. 5 ст. 122 ЗК України належало до компетенції Миколаївської обласної державної адміністрації. Разом з тим, п. 58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності з 27.05.2021 року, доповнено розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України п. 24, яким передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до цього пункту, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З 27.05.2021 року землі водного фонду за межами населених пунктів перейшли у комунальну власність та право розпорядження ними перейшло до повноважень відповідних сільських, селищних, міських рад. Приписами ст. ст. 85, 88 ВК України, ст. ст. 59, 61, 84 ЗК України визначено, що землі водного фонду (окрім земельних ділянок з розташованими на них замкненими природними водоймами площею до 3 га) та земельні ділянки прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування для спеціально визначених цілей. За ч. 1 ст. 6 ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також положення ч. 2 ст. 79 ЗК України, ч. 1 ст. 181, ч. 2 ст. 183, ч. 1 ст. 187 ЦК України, земельна ділянка і розташований на ній водний об`єкт є єдиною складною неподільною річчю (як природний об`єкт), що може перебувати виключно у державній чи комунальній власності. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 не могла бути передана у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства через законодавчо визначену заборону передачі земель водного фонду та водних об`єктів у власність громадян. Крім того, відведення у приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду супроводжувалось фактичною незаконною зміною цільового призначення цих ділянок всупереч вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 20, ст. 122 ЗК України. Водночас, вказаним вище рішенням селищна рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки водного фонду, передавши її у приватну власність для ведення особистого селянського господарства як землю сільськогосподарського призначення. У свою чергу, статтею 21 ЗК України установлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Враховуючи викладене, рішення Арбузинської селищної ради від 12 березня 2021 року №183 про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 суперечить законодавству, оскільки його прийнято із суттєвими порушеннями вимог Земельного та Водного кодексів України, незаконною зміною цільового призначення земель та передачею із комунальної у приватну власність земельної ділянки, надання якої у приватну власність чинним законодавством взагалі заборонено. Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 16, 21 Цивільного кодексу України, ст. 152 ЗК України одним зі способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Положеннями ст. 155 ЗК України унормовано, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскаржуване рішення селищної ради стосується земель водного фонду, які не можуть бути передані у приватну власність, таке рішення суперечать вимогам Земельного та Водного кодексів України, порушує інтереси держави, що, згідно зі ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. ст. 152, 155 ЗК України, є підставою для визнання відповідного рішення незаконним та його скасування. Відповідно до частини 2 статті 391 ЦК України якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу». Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями водного фонду, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації, чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі. Для визначення правових підстав для витребування майна вагоме значення має питання добросовісності/недобросовісності набувача майна. Зі змісту частини першої статті 390 ЦК України випливає, що недобросовісним набувачем є особа, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Відповідний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14- 125цс20, пункт 61), від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. [PERSON] не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки водного фонду. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки [PERSON] , проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ця ділянка накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта. Він міг ознайомитись зі змістом Конституції України, земельного та водного законодавства (норми якого щодо неможливості отримання у власність земельних ділянок водного фонду є доступними, чіткими та передбачуваними), а також за необхідності отримати відповідну правову допомогу перед набуттям у власність та користування спірної земельної ділянки. З доданих до заяви [PERSON] про надання дозволу щодо виготовлення проекту землеустрою із відведення землі у власність від 21.05.2020 року викопіювань бажаного місця розташування земельної ділянки, вбачається розташування бажаної землі на болотистій місцевості балки поблизу водного об`єкта, що свідчить про обізнаність останнього про категорію такої землі. Відтак, [PERSON] міг і повинен був розуміти, що ця ділянка належить до земель водного фонду, і її отримання у власність є неможливим в силу імперативних вимог законодавства України. За таких обставин неможливо виснувати про те, що втручання у право власності на земельну ділянку, яку [PERSON] за добросовісної поведінки не міг отримати, є для нього надмірним тягарем. Порушення імперативних норм права виключає добросовісність, оскільки встановлена законом абсолютна заборона не може бути спростована добросовісністю. Якщо закон містить абсолютну заборону, то це означає, що жодні дії, спрямовані на її обхід або порушення, не можуть вважатися добросовісними. Також у юридичній науці існує презумпція знання законодавства (лат. ignorantia juris non excusat ? незнання закону не вибачається), яка полягає в обов`язку кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України (ст. 68 Конституції України). Презумпція знання законодавства поширюється не тільки на закони, а й на інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення в порядку, встановленому законом, та є неспростовною. Таким чином, у даному випадку повернення територіальній громаді земельної ділянки від недобросовісного набувача не є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. З урахуванням наведених обставин справи та визначений законодавцем єдиний можливий (безальтернативний) спосіб захисту (віндикаційний позов), наразі ефективним способом захисту інтересів держави та громади у спірних правовідносинах є витребування частини спірної ділянки від теперішнього власника та володільця (орендаря) на підставі ст. 387 ЦК України. При цьому слід врахувати, що земельною ділянкою, як вбачається зі змісту ст. 79 ЗК України, є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Згідно зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України). Верховний Суд в постанові від 28.04.2025 року у справі № 352/799/20 за обставин, коли земельна ділянка, яка передана рішенням ради у власність громадянина, відноситься до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим обмеження в обороті (ст. ст. 20, 21, 60, 61 ЗК України та ст. ст. 88, 89 ВК України), погодився з висновком про незаконність такого рішення та констатував, що особа незаконно отримала у власність земельну ділянку, більша частина якої знаходиться у прибережній смузі водного об`єкта. За такого, зайнята [PERSON] частина земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218, яка накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта, отримана ним у власність з порушенням вимог чинного земельного та водного законодавства. Втім, відносно вказаної частини земельної ділянки не розроблено окремий проект щодо її відведення у приватну власність з визначенням відповідного цільового призначення, відомості про неї не внесено до Державного земельного кадастру, кадастровий номер не присвоєно, рішення органом влади про її передачу у приватну власність не приймалось. Не зайнята прибережною захисною смугою водного об`єкта частина земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 теж не є сформованою у розумінні ст. 79-1 ЗК України (її площа не визначена, межі не встановлені, інформація про неї до Державного земельного кадастру не внесена), а тому вона також не є об`єктом цивільних прав, яким можна розпоряджатись. Наразі частини земельної ділянки, одна з яких якої може належати [PERSON] на праві власності, а інша набуттю ним у приватну власність в силу закону не підлягала, як окремі об`єкти цивільних прав не існують та становлять одну ділянку з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218. Таким чином, ділянка з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено нові об`єкти земельних відносин з іншими межами, цільовим призначенням та кадастровими номерами. За наведених обставин подальша наявність відомостей щодо прав на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 як землі для ведення особистого селянського господарства в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей. Статтями 16, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. З урахуванням пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.05.2021 № 248, Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області уповноважене на скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218. За змістом ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, у тому числі в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Отже, з метою реального поновлення інтересів територіальної громади селища Арбузинка державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 підлягає скасуванню у Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги. У абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Частиною 3 статті 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Тобто, законодавець встановив, що у випадку здійснення незаконної державної реєстрації земельної ділянки єдиною можливою підставою для її скасування у Державному земельному кадастрі є саме судове рішення про скасування державної реєстрації ділянки, яке має супроводжуватися скасуванням і рішення органу влади або самоврядування, яким затверджено документацію, що слугувала підставою формування відповідної ділянки, що відповідає вимогам ст.ст. 15, 16, 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України. На підставі рішення Арбузинської селищної ради від 12.03.2021 № 183 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22.05.2023 внесено запис за № 50379747 про право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 площею 1 га. Наявність у Державному реєстрі прав відомостей про право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 надалі буде створювати презумпцію належності останній відповідних прав внаслідок державної реєстрації, дозволить їй володіти, користуватись та розпоряджатись спірною землею, а також суперечитиме основним засадам державної реєстрації речових прав. За такого, позовні вимоги прокурора про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4820382200:06:000:0218 площею 1 га (номер запису про право власності 50379747 від 22.05.2023) підлягають задоволенню. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір при поданні позову сплачений Миколаївською обласною прокуратурою згідно платіжної інструкції № 561 від 02 квітня 2025 року в розмірі 4844 грн. 80 к. Також прокуратурою сплачений при поданні до суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до платіжної інструкції № 562 від 02 квітня 2025 року судовий збір в сумі 1211 грн. 20 к. Крім цього, сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції № 2059 від 03 листопада 2025 року в розмірі 4844 грн. 80 к. Всього сплачено судового збору у розмірі 10900 грн. 80 к. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, до початку розгляду справи по суті представник відповідача Арбузинської селищної ради позовні вимоги визнав, а тому з останньої на користь прокуратури підлягає стягненню половина від 1/2 частини судового збору, сплаченої прокуратурою при поданні позову та при поданні заяви про забезпечення позову, тобто 2725 грн. 20 к. Так ж сума підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. З відповідача [PERSON] на користь прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1/2 частини сплаченого, тобто 5450 грн. 40 к. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved