Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) через представника звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з даним позовом до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 21 червня 2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «YAMAHA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «HYUNDAY», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «HYUNDAY», д.н.з. д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, що належить [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ виплатило на користь потерпілого [PERSON] страхове відшкодування в сумі 44 037, 35 грн. З метою досудового врегулювання спору, МТСБУ зверталось до винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] з вимогами про відшкодування страхової суми, які залишилися поза увагою останнього. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 44 037, 35 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 03 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 45-46). Відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи в спрощеному провадженні, без повідомлення сторін за адресою, зазначеною в позовній заяві, яка є адресою місця реєстрації відповідача, що підтверджується даними Відповіді № 1555007 від 09 липня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру - Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Корюківська, п./б. № 10). Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до правил ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановлено, що 21 червня 2025 року о 21 годині 00 хвилин по вулиці Велика Васильківська, буд. № 102, в м. Києві, громадянин [PERSON] , керуючи автомобілем «YAMAHA», д.н.з. [NUMBER] », при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем «HYUNDAY», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався на зустріч, що призвело до їх механічних пошкоджень. 11 вересня 2024 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була (а.с. 8). 05 липня 2024 року потерпілий [PERSON] подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 11). Право приватної власності потерпілого [PERSON] на транспортний засіб марки «HYUNDAY GRANDUER», д.н.з. [NUMBER] підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER] (а.с. 14). Відповідно до Звіту № 20416 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «HYUNDAY GRANDUER», д.н.з. [NUMBER] , від 03 серпня 2024 року, складеного ФОП-оцінювачем [PERSON] (ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра»), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «HYUNDAY GRANDUER», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП складає 47 236, 69 грн. (а.с. 18-33). 05 липня 2024 року власник транспортного засобу «HYUNDAY GRANDUER», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування, за результатами розгляду якої, МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 44 037, 35 грн., що підтверджується наказом № 3.1/18301 від 25 вересня 2024 року (а.с. 9-10). 25 вересня 2024 року та 07 серпня 2024 року [PERSON] виплачено грошові кошти у розмірі 44 037, 35 грн. і 2 200, 00 грн. відповідно, що підтверджується платіжним дорученням № 927121 від 25 вересня 2024 року та № 924443 від 07 серпня 2024 року (а.с. 37). Моторне (транспортне) страхове бюро України просить стягнути з [PERSON] витрати, пов`язані зі здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 44 037, 35 грн. та витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ у розмірі 2 200, 00 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно з відомостями, наданими у відповіді № 1555007 від 09 липня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 03 серпня 2004 року (а.с. 43-44). Зважаючи на наведені обставини, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України слід задовольнити у повному обсязі. У порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн.

Outcome: approved