Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

30.12.2025 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] і зареєстрований разом з останнім за адресою: [ADDRESS] . Власником зазначеного будинку є позивач. [PERSON] понад 15 років не проживає за вказаною адресою, виїхав з житлового приміщення у зв`язку з спільним проживанням з жінкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу та проживає за іншою адресою. Відповідач не проживає у даному будинку, не цікавиться будинком, його речей у приміщенні не має, покинув він житло добровільно, самопочуття та стан здоров`я батька залишається поза увагою. [PERSON] не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає і взагалі ним не цікавиться. Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить інша зареєстрована особа (онук) та донька, не може скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг, тому позивач звернувся з даним позовом. Представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає. Відзиву, інших заяв чи клопотань по суті справи від сторін до суду не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст.12,13,78ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 343330693 від 18.08.2023 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно довідки № 833 від 22.12.2025 року, в зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту-підтвердження від 22.12.2025 року, [PERSON] дійсно не проживає в будинку за адресою: в [ADDRESS] з 04.10.2010 року. Відповідач [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] , що підтведжується довідкою № 831 від 22.12.2025 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] у вказаному будинку дійсно не проживає понад 15 років, участі в утриманні житла не бере, фактично проживає в [ADDRESS] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України від17.07.1997№475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, як передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦКУкраїни власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦКУкраїни власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач [PERSON] не надав та не зазначив жодних доказів на спростування позовних вимог. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач добровільно без поважних причин не проживає у належному позивачу будинку понад 15 років, то його слід визнати такими, що втратив право на користування цим будинком. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору. Враховуючи задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави Україна судовий збір у розмірі 1331,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved