Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда - Ф» заборгованість за кредитним договором в розмірі 26073.83 гривень та судові витрати по справі. Вимоги мотивує тим, що 25.12.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали кредитний договір № 373128 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти (сума позики) в розмірі 6 900,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позику та проценти за користування нею, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Право вимоги за цим договором перейшло спочатку до ТОВ «Сіроко Фінанс» (на підставі договору факторингу №015-220221 від 22.02.2021), а потім - до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (на підставі договору факторингу №20241021/1 від 21 жовтня 2024 року). Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26 073,83 гривень, з них: 6 900,00 гривень - тіло кредиту, 15 076,50 гривень - проценти за користування кредитом, інфляційне збільшення - 4 097,33 гривень. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 74). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 23.12.2025 року на адресу суді від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає частково, а саме: визнає тіло кредиту у розмірі 6 900,00 гривень. [PERSON] отримав кредит 25.12.2019 року в сумі 6 900,00 гривень строком на 25 днів з відсотковою ставкою 1,90% за один день користування кредитом. Дані обставини визнаються позивачем. Однак, відповідач не може погодитись з розрахованою сумою процентів за користування кредитом та розміром інфляційних втрат, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. п. 1.2., 1.3.2. Договору від 25.12.2019 процентна ставка за кредитним договором становить 1,90% в день, цими ж нормами передбачено, що строк позики становить 25 днів. Як вбачається із правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, позивач мав право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами в межах строку дії договору позики, тобто в період із 26 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року. Після закінчення строку дії договору, відповідач повинен відповідати за невиконання умов договору. За таких умов заборгованість за відсотками становить 3150,00 грн (6900,00*1,90%*25=3277,50 грн). А відтак і сума інфляційних втрат розрахована позивачем невірно та не підлягає до задоволення. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив наступне. Вартість правничої допомоги згідно позову - 7 000,00 грн. На переконання відповідача, до задоволення підлягають позовні вимоги в сумі 10 177,50 грн (6900,00 грн (тіло кредиту) + 3277,50 грн (проценти) = 10 177,50 грн), що, в свою чергу, складає 39,03% від суми позову - 26 073,83 грн. Відтак, до задоволення підлягають вимоги про стягнення правничої допомоги в розмірі 2732,10 грн, що становить 39,03% від 7000,00 грн (а.с.85-88). 05.01.2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшла відповідь на відзив (а.с. 90-93). Зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Кінцевим терміном погашення по договору є не пізніше 19.01.2020 р. (п.1.2. Додаткового договору 378757 від 03.01.2020 р. до договору № 373128 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 25.12.2019 р.). Відсотки нараховані первісним кредитором до відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за період із 25.12.2019 по 17.04.2020 (включно). Період нарахування прострочених інфляційних витрат відповідачу, згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, чітко зазначено у розрахунку заборгованості наведеному у позовній заяві - з 20.01.2020 - 23.02.2022 (включно). Таким чином, домисли відповідача [PERSON] що «Позивач мав право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитним коштами в межах строку дії договору позики, тобто в період із 26 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року, а після закінчення строку дії договору, відповідач повинен відповідати за невиконання умов договору», спростовується п. 3.4.3, 1.3.2., 1.3.3. договору. Також невідповідними умовам договору є видання відповідача штрафних санкцій за нарахування процентів та інфляційних втрат, згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Сума строкових відсотків нарахованих кредитодавцем/первісним кредитором згідно договору №373128 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.12.2019 (основний договір): процентна ставка в день: 1,9% (п. 1.3.2. договору). Строк дії договору: з 25.12.2019 року по 19.01.2020 року (25 днів) (п.п 1.2. Договору, Графік платежів). Заборгованість по строкових відсотках за договором позики за користування позичальником кредитними коштами: 6 900,00 х 1,9% х 30 = 3 277,50 грн. Сума прострочених відсотків нарахованих кредитодавцем/первісним кредитором договору № 373128 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 25.12.2019 р. (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України): Процентна ставка 1,9% застосовується згідно п.п. 3.4.3., 1.3.2., 1.3.3. договору за кожен день прострочення користування коштами поза межами строку дії Договору згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Однак, п.3.4.3. договору визначено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. Таким чином, з 19.01.2020 по 17.04.2020 (90 днів) первісним кредитором нараховано проценти згідно п.п. 3.4.3., 1.3.2., 1.3.3. договору протягом 90 днів і згідно процентної ставки 1.9% згідно п.п. 3.4.3., 1.3.2., 1.3.3. договору. Заборгованість відсотках за договором позики у разі неповернення позичальником кредитних коштів: 6 900,00 х 1,9% х 73 = 11 799,00 грн. Отже, загальна сума заборгованості по відсоткам нарахованих кредитодавцем/ первісним кредитором та відступлена ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф»за договором № 373128 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.12.2019: 3 277,50 (строкові відсотки згідно основного договору) + 11 799,00 (відсотки згідно ч.2 ст.625 ЦК України) грн. = 15 076,50 грн. Інфляційне збільшення: 21 976,50 x 1.18644121 - 21 976,50 = 4 097,33 грн. Враховуючи вищевикладене, станом на 13 жовтня 2025 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 073,83 грн., а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 6 900,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування - 15 076,50 грн.; заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн.; інфляційне збільшення - 4 097,33 грн (а.с.90-103). У судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). Судом встановлено, що 25.12.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір № 373128 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту (а.с. 8-12), відповідно до якого (пункт 1.1) позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 6 900,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Основні умови кредитування згідно цього договору позики: - сума позики - 6 900 гривень (п. 1.1); - строк позики - 25 днів (п. 1.2); - акційна процентна ставка - 1,90 % від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.1); - стандартна процентна ставка - 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою (п. 1.3.2); - у разі прострочення виконання зобов`язань за договором більше ніж на 3 (три) календарні дні позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору (п. 3.4.2); - з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості позикодавець визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення (п. 3.4.3); - дата повернення позики - не пізніше 19.01.2020 (графік платежів до кредитного договору) (а.с.13). 25.12.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 6900,00 гривень (а.с. 44). 22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №015-220221, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 373128 від 25.12.2019 року (а.с. 17-22). 21.10.2024 ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) уклали договір факторингу №20241021/1,на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 373128 від 25.12.2019 року (а.с.31-38). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26 073,83 гривень, з них: 6 900,00 гривень - тіло кредиту, 15 076,50 гривень - проценти за користування кредитом, інфляційне збільшення - 4 097,33 гривень (а.с.50-55). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов таких висновків. ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали в електронному вигляді договір про надання коштів у позику № 373128 від 25.12.2019 року. На підставі цього договору відповідач отримав кредит в сумі 6900,00 гривень, взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому, право вимоги за кредитним договором по ланцюгу правочинів факторингу перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс», а потім - до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». В зв`язку з цим, у ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» виникло право вимагати від [PERSON] повернення тіла кредиту в розмірі 6900,00 гривень та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з таких міркувань. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 25 днів (п. 1.2 кредитного договору). Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 3 277,50 гривень (6 900 гривень. (тіло кредиту) х 1,9 % (стандартна процентна ставка) х 25 днів (строк кредитування). Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача, оскільки з нього вбачається, що проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Визначаючи розмір заборгованості за інфляційними втратами, суд виходить з таких міркувань. Позивач нарахував інфляційні втрати за період з 20.01.2020 року по 23.02.2022 року (загальний індекс інфляції за цей період становить 1.18644121), в розмірі 4 097,33 гривень. З врахуванням попередніх висновків про розмір заборгованості за кредитним договором, суд не погоджується з розрахунком позивача. За розрахунком суду, сума інфляційних втрат, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 1 897,50 грн. (10 177,50 грн. (тіло кредиту + проценти) х 1.18644121-10 177,50 грн.). Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 6 900,00 гривень, процентів за користування кредитом в розмірі 3 277,50 гривень та інфляційних втрат в розмірі 1 897,50 гривень, що в звальному розмірі становить 12 075,00 гривень слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Позивач заявив до стягнення 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правової допомоги від 09.10.2025, розрахунок суми судових витрат, акт №1 приймання- передачі наданих послуг від 09.10.2025 року, рахунок №1 від 09.10.2025 року, платіжну інструкцію на суму 7000,00 гривень, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Як вбачається із акту прийому-передачі наданих послуг до вищевказаного правочину вартість правничої допомоги склала 7 000,00 гривень. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог сторони позивача та стягнення з відповідача на його користь витрат з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 3 241,51 гривень (12075 гривень х 7000 гривень / 26075,83 гривень). Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 121,75 гривень (12 075 гривень х 2422,40 гривень/26075,83 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial