Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Акцент - Банк» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного з АТ «Акцент-Банк» Кредитного договору № б/н від 19.05.2014 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем [PERSON] , станом на 18.10.2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 139570,62 грн., з яких 114235,75 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 25334,87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 139 570,62 грн. за Кредитним договором № б/н від 19.05.2014 року та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов недоведений та не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вбачається з доданих до позовної заяви письмових доказів, 22.09.2012 року [PERSON] звернулася до АТ «Акцент-Банк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у а-Банку. Умови та правила надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розміщено на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила». Отже, між позивачем АТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] 22.09.2012 року було укладено кредитний договір, який є договором приєднання. Однак, як вбачається за змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2014 року у розмірі 139 570,62 грн. Додані до позовної заяви розрахунок заборгованості та банківська виписка також стосуються кредитного договору № б/н від 19.05.2014 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони; водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Однак, на переконання суду, матеріали справи не містять належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що між позивачем АТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] 19.05.2014 року було укладено кредитний договір, за яким банк просить стягнути заборгованість, а також щодо його умов. При цьому, ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене, на підставі ст. 207, 634, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed