Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів, у якому просить суд визнати незаконною вимогу відповідачів про надання медичної довідки для доступу до басейну, зобов`язавши надати їй та її дитині такий доступ без відповідної довідки, а також зобов`язати відповідачів продовжити строк дії абонементів на час фактичного ненадання послуги (з 01.10.2025 до дня фактичного доступу), стягнувши пеню в сумі 599,76 грн. за кожен день прострочення з 01.10.2025 до дня фактичного допуску і моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 31 серпня 2025 року вона придбала абонементи до клубу Sport Life (м. Кривий Ріг) на свою та сина ім`я, загальна вартість 19 992,00 грн. Умовами придбаних абонементів було передбачено право на користування басейном, однак з 01.10.2025 її та сину було відмовлено у доступі до басейну у зв`язку з відсутністю у них довідки медичного закладу щодо відвідування басейну. Більш того, під час звернення до клубу їй запропонували отримати вказану довідку на місці за 450,00 грн., що підтверджує ознаки незаконної медичної практики, оскільки у Sport Life відсутня ліцензія МОЗ на здійснення медичної діяльності. Тому оскільки жодним нормативним актом не передбачено право вимагати таку довідку та обов`язок з її надання, неодноразові її звертання до відповідачів позитивних результатів не дали, вважає вимогу довідки для відвідувачів басейну дискримінаційною та просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На виконання ухвали суду, відзивів на позов не надійшло. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, за повідомленням директора ТОВ «Спорт Лайф Київ-6», між ним та [PERSON] діє договір № КРВ 0029531 від 31 серпня 2025 року про надання спортивно-оздоровчих послуг, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується оплатити вартість послуг та дотримуватись умов договору, а виконавець зобов`язався надати клієнтові послуги за переліком, який відповідає Клубній карті клієнта. У вказаному повідомленні з посиланням на п. 2.11. Клубних правил, директор ТОВ «Спорт Лайф Київ-6» зазначає, що відвідування басейну та акватермального (лазневого) комплексу , який розташований на території аквазони, можливе лише за наявності та надання представникам виконавця оригінального примірнику дозволу, який підтверджує відсутність протипоказань у клієнта. Разом з тим, доказів ознайомлення позивачки, як клієнта клубу, із вказаними Клубними правилами та погодження з ними шляхом проставлення відповідного підпису, матеріали справи не містять, відповідачами до суду не надано. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першоюстатті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже,Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Згідно частини 1-4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: - встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Суд ураховує роз`яснення, надані Управлінням охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради та надані Міністерством охорони здоров`я, відповідно до яких адміністрації басейнів не мають права вимагати у відвідувачів медичну довідку, оскільки в Україні немає жодного законодавчого документа та підстав, які б зобов`язували надавати медичну довідку для відвідування басейну. Так, Міністерство охорони здоров`я не затверджувало ані форми такої довідки, ані інструкції для її заповнення, санітарні правила та норми для плавальних басейнів також не містять жодних вимог щодо обов`язкового медичного огляду для відвідувачів. За таких обставин, вимога ТОВ «Спорт Лайф Київ-6» про надання позивачем медичної довідки для відвідування басейну незаконна, а тому відповідача слід зобов`язати надати доступ позивачці та її сину до басейну без надання відповідної довідки. Згідно частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Відповідачами не надано доказів на розмежування розміру абонементу у частині відвідування басейну, тому беручи до уваги зміст заявлених вимог в частині початку період неналежного виконання зобов`язання (01.10.2025) до дати ухвалення судового рішення (10.03.2026) та суму абонементу 19 992,00 грн., при розрахунку пені виходить з наступного: Період розрахунку: з 01.10.2025 по 31.12.2025- 92 дні= 19 992,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 92 (кількість днів) = 55 177,92 грн Період розрахунку: з 01.01.2026 року по 10.03.2026 року - 69 днів = 19 992,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 69 (кількість днів) = 41383,44 грн Таким чином, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за спірний період становить в сумі 96 561,36 грн. Крім того, згідно частини 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, другастатті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час зазначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, сформульовано висновок: «Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено». Необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Під час визначення компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і під час її визначення враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Беручи до уваги характер завданої шкоди та обґрунтування позивачем розміру завданої моральної шкоди, що виразилось в постійних нервових переживаннях, приниженні та необхідності витрат часу та коштів на численні звернення, суд вважає можливим задовольнити вимоги в цій частині частково, стягнувши суму моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн. При цьому оскільки договір № КРВ 0029531 від 31 серпня 2025 року про надання спортивно-оздоровчих послуг укладено між ТОВ «Спорт Лайф Київ-6» та [PERSON] , саме з нього підлягають відшкодуванню пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань та розмір моральної шкоди, як і вимога про зобов`язання надати послуги, передбачені умовами вказаного договору. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved