Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У грудні 2025 року до Покровського районного суду міста Кривого Рогу, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 29.04.2025 року був укладений Кредитний договір №29.04.2025-100002519, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 8000,00 грн, строком на 217 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 9% від суми кредиту та дорівнює 720,00 грн. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок споживача. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 26560,00 грн, яка складається з: 8000,00 грн тіло кредиту; 12400,00 грн проценти; 720,00 грн комісії; 1440,00 грн додаткової комісії, 4000,00 грн неустойки, яку позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача. Також позивач просив суд стягнути з відповідача понесені витрати у справі, а також судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом у справі, що включають судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі орієнтовно 6000,00 грн. Докази понесення судових витрат у відповідності до ч. 8 ст. 141 та ч. 1 ст. 246 ЦПК України будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 10 лютого 2026 року на адресу суду від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідач повністю заперечує проти позовних вимог ТОВ «Споживчий центр», оскільки ніколи не звертався до позивача для надання кредиту та на ім`я відповідача в АТ КБ «Приватбанк» платіжна картка № [NUMBER] не видавалась. Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року розгляд справи було відкладено за заявою відповідача. 25 лютого 2026 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки він ніколи не звертався до ТОВ «Споживчий центр» з заявами про надання кредиту. Після звернення до банку ПУМБ від подач отримав виписку по рахунку, з якої вбачається, що у віртуальному відділенні ПУМБ онлайн відкрита віртуальна платіжна картка, на яку 30.04.2025 року зараховано 8000,00 грн. Вважає, що став жертвою шахраїв, які незаконно використали його персональні дані з метою взяття кредитних коштів на його ім`я, у зв`язку з чим був змушений звернутись до ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про шахрайські дії. Просив суд відкласти розгляд справи по суті до закінчення розслідування справи кіберполіцією. Вказане клопотання просив розглянути за його відсутності. Представник позивача у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у позовній заяві просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В наданому до суду клопотанні просив суд відкласти розгляд справи до закінчення розслідування справи кіберполіцією, у зв`язку з тим, що з заявами про надання кредиту до ТОВ «Споживчий центр» він не звертався, тому вважає, що став жертвою шахраїв, у зв`язку з чим був змушений звернутись до ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про шахрайські дії. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас, відповідач, звертаючись до суду із клопотанням, зазначив, що став жертвою шахраїв, які незаконно використали його персональні дані з метою взяття кредитних коштів на його ім`я, у зв`язку з чим був змушений звернутись до ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про шахрайські дії. Просив суд відкласти розгляд справи по суті до закінчення розслідування справи кіберполіцією. Вказане клопотання просив розглянути за його відсутності. Так, суд не вважає слушними посилання відповідача на таке, оскільки відповідачем не надано суду доказів наявності рішення, що він має статус потерпілої особи від вказаних шахрайських дій, та що такі дії були вчинені щодо кредитного договору, який є предметом розгляду в даній справі. За таких обставин твердження відповідача про те, що кредитні кошти він не отримував, а став жертвою шахрайських дій, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Водночас, відкладення розгляду справи по суті до закінчення здійснення розслідування кримінального провадження органами поліції, про що відповідач заявив клопотання у даній справі, не передбачено нормами чинного ЦПК України. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29 квітня 2025 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №29.04.2025-100002519, шляхом прийняття пропозиції про укладання договору та на підставі заповненої Заявки від 29.04.2025 року. (а.с. 18-24) Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу ндля надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: [NUMBER] . Сума кредиту становила 8000,00 грн, строк кредитування 217 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 01.12.2025 року. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором. Процентна ставка «Стандарт» є фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процента ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов?язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 720 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір. Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутні послуг. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,84% (денна процентна ставка) = (14560 / 8000)/ 217 ? 100%. Кредитним договором визначений Графік платежів. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 22560,00 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 14560,00 грн. Укладання Кредитного договору позичальник підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частинах 1, 5 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (він ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/rozkritta-informacii), примірник цього договору, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (за виключенням випадку, коли надання паспорта споживчого кредиту не є обов`язковим). Додатком до даного кредитного договору є інформаційне повідомлення позичальника, в якому зазначені його контакті дані, зокрема номер телефону: « [NUMBER] ». Вказаний кредитний договір був укладений в електронній формі та підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором «Е784», який було направлено смс-повідомленням на фінансовий номер останнього «0975417311». Проведення ідентифікації відповідача [PERSON] при укладанні Кредитного договору підтверджується Інформацією отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікую з даними користувача, де містяться відомості про позичальника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , номер телефону позичальника [NUMBER] . (а.с. 31 зворот) 29 квітня 2025 року позивач на виконання умов Кредитного договору №29.04.2025-100002519 перерахував грошові кошти у розмірі 8000,00 грн на платіжну картку відповідача за № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22.12.2025 за № 252-2212. (а.с. 32) Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за Кредитним договором №29.04.2025-100002519 від 29 квітня 2025 року, заборгованість [PERSON] по вищевказаному кредитному договору становить 26560,00 грн, яка складається з: 8000,00 грн тіло кредиту; 12400,00 грн проценти; 720,00 грн комісія за надання кредиту; 1440,00 грн комісії за обслуговування; 4000,00 грн неустойки. (а.с. 15) Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 29.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 29.04.2025-100002519. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 217 днів. Даний договір підписаний відповідачем після проходження ідентифікації шляхом використання системи BankID Національного банку України. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем долучено заявку кредитного договору, пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), підтвердження укладення кредитного договору, підписані відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора «Е784», інформацію з BankID щодо позичальника, а також довідку про перерахунок кредитних коштів позичальнику. Отже, матеріалами справи доведено, що Кредитний договір № 29.04.2025-100002519 від 29.04.2025 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником - за допомогою одноразового ідентифікатору із позначкою часу. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5355-28хх-хххх-9140 та саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у спірному кредитному договорі. Також 29 квітня 2025 року позивач на виконання умов Кредитного договору №29.04.2025-100002519 перерахував грошові кошти у розмірі 8000,00 грн на вказану картку відповідача за № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22.12.2025 за № 252-2212. Окрім того, з копії Виписки по рахунку Віртуального відділення «ПУМБ Онлайн», наданої відповідачем [PERSON] до суду, вбачається, що на рахунок [PERSON] були зараховані грошові кошти у сумі 8000,00 грн, що відповідачем спростовано не було. Разом з тим, [PERSON] також не спростовано факт надання ним всіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП та дату його народження, його платіжної картки, номера мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. За вказаними у довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор (Е784) та ким підписано спірний кредитний договір. Доводи відповідача про те, що він не підписував кредитний договір, судом відхиляються, оскільки за нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Отже, суд вважає, що доводи відповідача щодо відсутності належних доказів на підтвердження укладення кредитного договору не знайшли своє підтвердження, тому судом відхиляються. Факт перерахування коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування грошових коштів 29.04.2025 року 19:24:43 на суму 8000,00 грн, номер картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 726117912, призначення платежу: видача за договором кредиту № 29.04.2025-100002519. (а.с. 32) У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору №29.04.2025-100002519 від 29 квітня 2025 року, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] за тілом кредиту у сумі 8000,00 грн, за процентами у сумі 12400,00 грн. Окрім того, відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Відповідно до ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду. Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом. Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий позивачем довідка-розрахунок, суд вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Окрім того, факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується наданим останнім інформацією, зокрема Випискою по рахунку відповідача. Також суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії за надання кредиту, оскільки орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача була відповідачу повідомлена перед укладенням Договору, останній був обізнаний про неї та її складові, в тому числі комісію перед укладенням Договору і погодився на цю умову, у зв`язку з чим суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у цій частині та стягнути з відповідача заборгованість зі сплати комісії за надання кредиту у сумі 720,00 грн. 720,00 грн та комісії за обслуговування у сумі 1440,00 грн. Водночас, з вищевказаних розрахунків заборгованості вбачається нарахування відповідачу штрафних санкцій за Кредитним договором №29.04.2025-100002519 від 29 квітня 2025 року, а саме неустойки у сумі 4000,00 грн, на що суд зазначає таке. Із положень статті 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Із положень ст. 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтверджувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. За змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів. З системного аналізу приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який застосував суд першої інстанції, відхиляючи відповідні позовні вимоги, слід дійти висновку, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, - прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Оскільки, як слідує з матеріалів справи і встановлено судом, неустойка за кредитним договором нарахована під час дії воєнного стану, відтак відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь кредитодавця ТОВ «Споживчий центр», у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 4000,00 грн не підлягають задоволенню. Отже, на підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості а Кредитним договором №29.04.2025-100002519 від 29 квітня 2025 року у загальному розмірі 22560,00 грн, яка складається з: 8000,00 грн тіло кредиту; 12400,00 грн проценти; 720,00 грн комісія за надання кредиту; 1440,00 грн комісії за обслуговування. Відповідач правом на подання відзиву на позов, як процесуального документу, не скористався та до суду відзив не подав, надавши лише заперечення щодо вимог позивача, доказів про відсутність заборгованості за Договором або власних розрахунків заборгованості до суду також не надав. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати зі сплати судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 2057,58 грн.

Outcome: partial