Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся через систему «Електронний суд» до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за Договором № 459191-КС-007про надання кредиту від 04.04.2024 у розмірі 13353,02 грн, з яких: 4537,92 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8508,70 грн - сума прострочених платежів по процентам, 306,40 грн сума прострочених платежів за комісією. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.04.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 459191-КС-007 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору, позивач надав позичальнику кредит в розмірі 5000,00 грн, на умовах строковості, поворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором.Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15514127 % за кожен день користування кредитом. Грошові кошти надано шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 459191-КС-007, [PERSON] на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 1310,00 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 01.12.2025 має заборгованість в розмірі 13353,02 грн, з яких: 4537,92 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8508,70 грн - сума прострочених платежів по процентам, 306,40 грн сума прострочених платежів за комісією. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення до суду цього позову. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду та витребувано докази по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково, а саме не визнає вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 04.04.2024 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 459191-КС-007 про надання кредиту (а.с.20-24 звор.бік). 04.04.2024 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 459191-КС-007 про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а.с.25-29 звор.бік). 04.04.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір №459191-КС-007 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-3835» у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.15-19 звор.бік). Також, відповідач ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором «UA-4730», паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування (а.с.12-14). Відповідно до п. 1 договору кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2,00000000 % за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка складає 1,15514127%. Строк кредиту 16 тижнів, до 25.07.2024 року. Орієнтовна річна процентна ставка 11956,93 %. Сторони погодили, що розмір комісії за надання кредиту складає 750,00 грн, та нараховується одноразово при видачі кредиту (п.2.5 Договору). В підтвердження послідовності ознайомлення відповідача зі всіма умовами договору, надано візуальну форму послідовності дій клієнта щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 459191-КС-007 від 04.04.2024 (а.с.30-31). Відповідно до анкети клієнта [PERSON] , надав персональну інформацію щодо себе та зазначив номер банківської картки для перерахунку коштів № [NUMBER] (а.с.32). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (через партнера ТОВ «ПрофітГід» з яким укладено договір № ПГ-5 від 04.11.2020 про надання фінансових послуг з переказу коштів) надало відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку № [NUMBER] , призначення переказу: перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] до кредитного договору № 459191-КС-007 від 04.04.2024 без ПДВ, про що свідчить довідка-підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с.33). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260126/73222-БТ від 27.01.2026, на ім`я [PERSON] , було емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] , 04.04.2024 зараховано 5000,00 грн. Боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 459191-КС-007 про надання кредиту від 04.04.2024 належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, у розмірі 1310,00 грн (462,08 грн за кредитом, 404,32 грн за відсотками, 443,60 за комісією), розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 459191-КС-007 про надання кредиту від 04.04.2024, [PERSON] на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 1310,00 грн та має заборгованість на загальну суму 13353,02 грн, з яких: 4537,92 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8508,70 грн сума прострочених платежів по процентам; 306,40 грн сума прострочених платежів за комісією, що підтверджується також довідкою про стан заборгованості. Доказів, які б спростовували факт укладення договору про надання споживчого кредиту, факт відсутності заборгованості за вказаним договором відповідачем суду надано не було. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. У відповідності до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підпису електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Кредитний договір, на підставі якого позивачем вимагається стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора UA-4204 та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень Закону, правових позицій та встановлених обставин справи, суд бере до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номери телефонів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, стороною відповідача до суду не надано, відомостей про те, що правомірність укладеного договору оскаржувалося, також суду не надано. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц). В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» і [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі договору № 459191-КС-007 про надання кредиту, укладеного 04.04.2024. Укладаючи кредитний договір, сторони погодили всі істотні умови договору. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується, та підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача за вказаним договором. Разом з тим, відповідач заперечує щодо розміру нарахованих процентів. Дослідивши умови договору та наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд не може погодитися з розрахунком заборгованості за процентами, з огляду на наступне. Відповідно до п.2.4. договору, стандартна процента ставка за кредитом складає 2,0% в день. Знижена процентна ставка становить 1,15514127 % в день. У п.3.2.2 кредитного договору сторони домовились, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3. та Додатку № 1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), унаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарнихднів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4. договору. При цьому нарахування процентів за стандартною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п.3.2.3. та Додатку № 1 до договору та до закінчення строку дії договору. З розрахунку, наданого позивачем встановлено, що [PERSON] вносив частково грошові кошти за кредитним договором згідно з погодженим графіком та йому нараховувались проценти за зниженою процентною ставкою 1,15514127%. А саме, [PERSON] згідно графіку до 18.04.2024 сплатив загальний платіж у сумі 1310,00 грн (462,08 грн тіло кредиту, 404,32 проценти, 443,80 грн комісія). Також, згідно з графіком платежів, один з чергових платежів мав бути здійснений [PERSON] 02.05.2024. Однак, оскільки цей платіж здійснено відповідачем не було, позивач застосував п.3.2.2. кредитного договору, та з восьмого дня від дня простроченого платежу, тобто з 10.05.2024 застосував процентну ставку у розмірі 2,0%. Суд погоджується із застосуванням стандартної процентної ставки замість зниженої, у зв`язку із простроченням платежу, однак не погоджується з її розміром з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав законної сили 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону. Договір №459191-КС-007 про надання кредиту (Споживчий кредит), укладений 04.04.2024 строком 16 тижнів (113днів). Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 року. Тобто даний кредитний договір укладений після набрання чинності цим Законом, а тому розрахунок заборгованості по процентам має бути здійснений з урахуванням його положень. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що умови укладеного кредитного договору в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами за ставкою 2% у період після 120 днів з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суперечать діючому законодавству, тому в силу вимог частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. Таким чином, проценти за користування кредитом після застосування стандартної процентної ставки за період з 10.05.2024 (восьмий день після дня простроченого платежу) до 25.07.2024 (день повернення кредиту) мали бути нараховані відповідно до вимог чинного законодавства із застосуванням процентної ставки у розмірі 1,5%. Суд розраховує заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором у період з 10.05.2024 по 25.07.2024, виходячи з встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1,5%. Оскільки період з 10.05.2024 року по 25.07.2024 року становить 77 дні та у вказаний період проценти мали бути нараховані за ставкою 1,5% від суми заборгованості, що становить 68,07 грн на день (сума залишку за тілом кредиту 4537,92 грн х 1,5%), то за цей час сума нарахованих процентів становить 5241,39 грн (77днів х 68,07 грн). З урахуванням того, що до 10.05.2024 проценти нараховувались у відповідності до норм чинного законодавства та станом на 09.05.2024 включно заборгованість за ними становила 1520,18 грн, а за період з 10.05.2024до 25.07.2024 підлягає стягненню 5241,39 грн, то за весь строк користування кредитом розмір заборгованості за процентами складає 6761,57 грн (1520,18 грн + 5241,39 грн). Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: вимоги про стягнення сум заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4537,92 грн та заборгованості за простроченими платежами по комісії в розмірі 306,40 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимога про стягнення суми заборгованості за простроченими процентами підлягає частковому задоволенню у розмірі 6761,57 грн. Тобто, всього з відповідача на користь позивача слід стягнути 11605,89 грн заборгованості за Договором №459191-КС-007 про надання кредиту від 04.04.2024. Оскільки, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволено частково на 86,92 %, то відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2105,45 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial