Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернулась до суду з тих підстав, що [INFO] помер її батько [PERSON] .. Після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач 11.11.2025 звернулась до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом за житловий будинок та дві земельні ділянки. 23.05.2025 р. державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого позивач успадкувала житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Натомість на земельні ділянки з кадастровим номером 5924781100:02:003:0008, 5924781100:02:003:0007 щодо яких позивач подала заяву в нотаріальну контору, свідоцтво про право на спадщину не було видано. Державний нотаріус, надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.11.2025 р. № 1224/-2-31, де зазначила, що на земельні ділянки кадастровим номером 5924781100:02:003:0008, 5924781100:02:003:0007, щодо яких позивач просить видати свідоцтво про право на спадщину були передані у власність спадкодавцю [PERSON] рішенням виконавчого комітету Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області № 7 від 07.09.1999 р. «Про затвердження змін у площах земельних ділянок по складанню державних актів на право приватної власності на землю жителям с. Журавка». До 02.05.2009 р. документом, який посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права виступав виключно державний акт. Для виникнення права власності на відповідні земельні ділянки померлий [PERSON] повинен був одержати документ, що посвідчує право власності на відповідні земельні ділянки державний акт. Таким чином спадкоємицею за заповітом [PERSON] не подано необхідних для вчинення нотаріальних дій документів, що підтверджують право власності [PERSON] на відповідне нерухоме майно. Просила визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування після померлого батька. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Від представника відповідача Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 7 зв.б., 8). [INFO] [PERSON] помер, що доводиться свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.11.2007( а.с. 8 зв.б.). 18.12.2007 року державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори відкрита спадкова справа №02-14 до майна померлої [PERSON] , з матеріалів якої вбачається, що спадкоємицею за заповітом є його донька - [PERSON] , інша спадкоємець за заповітом [PERSON] -донька померлого та спадкоємець за законом [PERSON] дружина померлого відмовились від спадщини на користь позивачки. (а.с. 45-63). 23.05.2025 державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого позивач успадкувала житловий будинок за адресою [ADDRESS] .( а.с.9) Відповідно до архівного витягу із рішення виконавчого комітету Біловодської сільської ради Сумського району № 7 від 07.09.1999 р. «Про затвердження змін у площах земельних ділянок по складанню державних актів на землю жителям с. Журавка» [PERSON] була передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,56 га, з яких для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0, 25 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,31 га. (а.с. 15-16). Позивачем, як спадкоємецею за заповітом, було отримано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ -6101154492025, згідно якого земельній ділянці площею 0,25 га, розташованої [ADDRESS] за цільовим призначенням 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) було присвоєно кадастровий номер 5924781100:02:003:0008; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ 0700760872025, згідно якого земельній ділянці площею 0,31 га розташованої [ADDRESS] за цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства було присвоєно кадастровий номер 5924781100:02:003:0007.( а.с.16-27) Постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В. І. № 1224 від 11 листопадая 2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га з кадастровим номером 5924781100:02:003:0008; для ведення особистого селянського господарства площею 0,31 га га з кадастровим номером 5924781100:02:003:0007, розташовані за адресою: [ADDRESS] після померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що спадкодавець свої права на землю належним чином за життя не оформив, державний акт про право власності на землю не отримав (а.с. 13-15). Документи, що посвідчували право на земельну ділянку, були визначені статтею 23 ЗК України 1993 року. Проте, дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за №19-52. Пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних Положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч. 1ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно дост. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється діяп. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно доДекрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»(втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно ізЗаконом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно достатті 1225 ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Суд вважає, що [PERSON] за життя набув право власності на земельні ділянки, а [PERSON] прийняла в установленому законом спадщину після смерті батька, а тому наявні всі підстави для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно після смерті останнього. На підставі наведеного,

Outcome: approved