Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Новокаховської міської військової адміністрації про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивують тим, що 01 листопада 1994 року [PERSON] та її син - [PERSON] , відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі Свідоцтва про право власності на житло набули право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідне Свідоцтво про право власності на житло було видане на ім`я [PERSON] та [PERSON] Фондом комунального майна Новокаховської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 01 листопада 1994 року № 1580-д/3493. На зворотній стороні вищевказаного Свідоцтва зазначено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної (спільної сумісної) власності на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» і записана у реєстрову книгу за № 5323», а також міститься підпис керівника та печатка. Зважаючи на те, що право власності позивачами на вищезазначену квартиру було набуто до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах. У відповідності до свідоцтва про народження попереднє прізвище матері [PERSON] - [PERSON] зазначено як « [PERSON] », актовий запис 507. На підставі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.12.2003 року, актовий запис № 409 позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а позивачем 06.10.2010 було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвами про зміну імені серії № [NUMBER] від 06.02.2010, актовий запис № 05 та № [NUMBER] від 26.08.2025. Таким чином, у правовстановлюючому документі: Свідоцтві про право власності на житло попередні прізвища позивачів з незалежних від них причин, як то неправильний переклад з російської мови на українську мову, зазначені з розбіжностями, проте належність цього свідоцтва [PERSON] та [PERSON] підтверджується іншими документами, які додаються до позовної заяви, а саме: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу, дипломами ВУЗів [PERSON] (попереднє прізвище зазначене як [PERSON] ), паспортом [PERSON] , де в графі «діти» зазначено [PERSON] , [INFO] , свідоцтвом про народження та зміну імені [PERSON] (попереднє прізвище зазначено як [PERSON] ) тощо. 22 лютого 2022 року почалась військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої територія Каховського району, в тому числі м. Нова Каховка, опинились під окупацією, в зв`язку із чим позивачі тимчасово мешкають у м. Чернівці, що підтверджується довідками ВПО. Маючи на меті внести відомості про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] до державного реєстру прав на нерухоме майно 04.09.2025 позивачі звернулися з відповідною заявою до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради в м. Чернівців. Проте, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 81492662 від 23.10.2025 відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки об`єкт нерухомого майна знаходиться під окупацією ЗС РФ, а тому, згідно відповіді від Херсонської ОВА та КП «Херсонського бюро технічної інвентаризації», відсутня можливість надати інформацію щодо цього нерухомого майна, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення державної реєстрації на нього речових прав. Відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій свідчить про те, що держава фактично не визнає за позивачами їх права власності на квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ,загальною площею 72,4 кв. м, житловою площею 46,5 кв.м. У судове засідання позивачі та відповідач не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача також подав заяву про визнання позову. Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло набули право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідне свідоцтво про право власності на житло було видане на ім`я [PERSON] та [PERSON] Фондом комунального майна Новокаховської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 01 листопада 1994 року № 1580-д/3493. Свідоцтво про право власності на квартиру зареєстровано в м. Нова Каховка Каховським МБТІ і записана у реєстрову книгу за № 5323. Згідно із технічного паспорта квартира [ADDRESS] , має загальну площу 72,4 кв.м., житлову площу 46,5кв.м. Суду надані документи, які підтверджують зміну прізвища позивачки [PERSON] на « [PERSON] », свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 05.12.2003 року, актовий запис № 409. А також зміну прізвища позивача [PERSON] на « [PERSON] », відповідно до свідоцтва про зміну імені серії № [NUMBER] від 06.02.2010, актовий запис № 05 та № [NUMBER] від 26.08.2025. Відповідно до Наказ Мінрозвитку від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" територія Новокаховської міської територіальної громади Херсонської області визнано тимчасово окупованою територією України із 24.02.2022 року. Зазначені обставини виключають можливість підтвердження реєстрації права власності в БТІ через окупацію населеного пункту. З метою подальшої реалізації прав власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором позивачі звернулися до державного реєстратора Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради в м. Чернівців за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 81492662 від 23.10.2025 відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що відсутня інформація про проведення реєстрації у електронних та паперових носіях та неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права. Об`єкт нерухомого майна знаходиться під окупацією ЗС РФ, а тому, згідно відповіді від Херсонської ОВА та КП «Херсонського бюро технічної інвентаризації», відсутня можливість надати інформацію щодо цього нерухомого майна, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення державної реєстрації на нього речових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. У таких випадках ч.1 ст. 392 ЦК України захищає право власності та передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) прав власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про щ свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс1 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадка право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема і правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача права власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм праве викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, тлумачення норми ч.1 ст. 392 ЦК України та правові висновки Верховного Суду свідчать, що власник має право звернутись із позовом про визнання його права власності у випадку втрати ним документа, який засвідчує його прав власності, що є достатньою та самостійною підставою для застосування ч.1 ст. 39 ЦК України. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved