Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

05 червня 2025 року Львівська міська рада (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якому просила стягнути з останньої безпідставно збережені кошти в сумі 583 985,93 грн. Позов обґрунтовує тим, що Відповідач є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] . Будівництво розпочато 10 січня 2018 року, а введення будинку в експлуатацію відбулось 08 квітня 2021 року. Однак всупереч приписам пункту 2 розділу ІІ Закону України №132-IX та п. 2 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» Відповідач не перерахувала до прийняття об`єкта в експлуатацію на рахунок Львівської міської ради кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у розмірі 2 % вартості будівництва об`єкта, сума яких, зважаючи на показник опосердкованої вартості спорудження житла для Львівської області, становить 333 157,18 грн. Крім цього, зважаючи на те, що Відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, Позивач має право вимагати сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду на зазначене вище, просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти в сумі 583 985,93 грн, з яких: 333 157,18 грн. сума основного боргу, 210 192,70 грн. інфляційні втрати, 40 636,05 грн. 3% річних. Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копія ухвали про відкриття провадження скерована відповідачу за вказаною у матеріалах справи адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Лист повернувся на адресу суду 02.12.2025 року з відміткою поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання». У встановлений строк Відповідач своє право на подання відзиву не реалізувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. З урахуванням того, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив на позовну заяву, а представник Позивача не заперечив щодо ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи, про що зазначено у протоколі судового засідання №5980755 від 26.02.2026 року. Суд, дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 10.01.2018 надано дозвіл на початок виконання будівельних робіт №ЛВ061180101156 «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] ». Згідно з рішенням Львівської міської ради №797 від 08.09.2017 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва та будівництво гр. [PERSON] багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] » [PERSON] є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] . 22.12.2020 [PERSON] зверталась в Департамент економічного розвитку із заявою, зареєстрованою 24.12.2024 за №3-Ш-78342/АП-23, про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] ». Згідно розрахунку, викладеного в листі №2301-вих-102889 від 29.12.2020, розмір пайової участі об`єкта становить: 1 655,0кв.м * 13 160 грн (показник опосередкованої вартості 1кв.м спорудження житла у Львівській області на 01 жовтня 2020 року) * 0,02 = 435 596,00 грн. Згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта № ЛВ101210408828, зареєстрованого в ЄДЕССБ 08.04.2021, прийнято в експлуатацію об`єкт найменування якого «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] », замовник [PERSON] . Загальна кошторисна вартість будівництва становить 4 700 000 грн. Клас наслідків: СС1. У листі Департаменту економічного розвитку №4-2301-23988 від 05.05.2025 вказано, що [PERSON] отримала розрахунок пайової участі (лист №2301-вих-102889 від 29.12.2020) та нараховану суму пайового внеску не сплатила до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Правова позиція суду Щодо наявності підстав для стягнення безпідставно збережених коштів Приписом ст. 40 Закону № 3038-VI було визначено обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі). Відповідно до Закону № 132-IX статтю 40 Закону № 3038-VI було виключено з 1 січня 2020 року. Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати. Разом з тим, абзацом першим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX. Зокрема абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва. Так, п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; За висновком колегії суддів Касаційного господарського суду для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію (див. постанову КГС ВС у справі №910/9916/24 від 23.09.2025). З урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, які встановлюють розмір та порядок пайової участі замовників будівництва, зокрема й щодо об`єктів, будівництво яких розпочате до 01.01.2020, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію та якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені. 10 січня 2018 року органом державного архітектурно-будівельного контролю було надано дозвіл [PERSON] на початок виконання будівельних робіт №ЛВ061180101156 «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] ». Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. 08 квітня 2021 року органом державного архітектурно-будівельного контролю була зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ЛВ101210408828. Отже, оскільки будівництво розпочалась до 2020 року, однак об`єкт станом на 01.01.2020 не був введений в експлуатацію і договір про сплату пайової участі укладений не був, то на Відповідача як замовника будівництва на підставі абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX покладається обов`язок щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Перевіряючи розрахунок Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, наданий Позивачем, суд звертає увагу на те, що згідно з показниками опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 квітня 2021 року), затвердженими наказом Міністерства розвитку громад та територій України №119 від 20.05.2021, опосередкована вартість спорудження 1кв.м загальної площі квартир будинку для Львівської області становить 13 963,00 грн, а в техніко-економічних показниках Декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ101210408828, зареєстрованої в ЄДЕССБ 08.04.2021, вказано, що загальна площа квартир у будинку становить 1193кв.м. З огляду на зазначене вище, розмір пайового внеску, який підлягав сплаті Відповідачкою на користь Позивача становить: 1193,00 * 13 963,00 * 0,02 = 333 157,18 грн. Цей пайовий внесок Відповідачкою не сплачений, вона безпідставно зберегла ці кошти для себе. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Касаційний суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. (див. постанову КГС ВС у справі №910/9916/24 від 23.09.2025) Щодо можливості стягнення інфляційних втрат і 3% річних за період, який не обмежується останніми трьома роками, що передували подачі позову. Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. В умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. (див. постанову ВП ВС від 02.07.2025 у справі №903/602/24) Водночас, Законом від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено з Цивільного кодексу України п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», яким закріплювалося зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України, на період дії правового режиму воєнного стану. Вказаний закон набрав чинності 04.09.2025, тому саме з цієї дати відновлено обчислення позовної давності. Оскільки Позивач звернувся до суду з позовом 05.06.2025, то позовна давність не спливла. За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 09 квітня 2021 року по 02 травня 2025 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Щодо обґрунтованості розрахунків інфляційних втрат та 3% річних У постанові ВС від 14.12.2021 по справі №643/21744/19 вказано, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання, а саме перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Як зазначалось вище, 08 квітня 2021 органом державного архітектурно-будівельного контролю була зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ЛВ101210408828. Отже, після цієї дати зобов`язання Відповідача по сплаті пайового внеску вважається простроченим (див. п. 37-38 постанови ВС від 23.09.2025 №914/2567/24) Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім цього, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (див. постанову ВП ВС від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц) За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. (див. постанову ОП КГС ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19) У постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 910/21682/15 з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування "інфляційних втрат" за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Враховуючи те, що прострочення боржника відбулось з 09.04.2021 по 02.05.2025, то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з квітня 2021 року по квітень 2025 року. Зважаючи на наведені вище норми, відсутність заперечень відповідача, суд вважає обґрунтованим проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат на суму 210 192,70 грн. ВП ВС у постанові від 13.02.2019 по справі №645/168/16-ц вказав, що 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на кількість днів у році. Суд вважає, що позивачем правильно визначено суму 3% річних за період з 09.04.2021 по 31.12.2023 у розмірі 40 636,05 грн. З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 583 985,93 грн., з яких 333 157,18 грн. сума основного боргу, 210 192,70 грн. інфляційні втрати, 40 636,05 грн. 3% річних. Розподіл судових витрат Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з Відповідача на користь Позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved