Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 вересня 2025 року звернувся до суду із позовом до Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/10 частину житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] . Свою вимогу мотивував тим, що позивач є власником 9/10 частин житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] та володіє і користується 1/10 частиною вищевказаного житлового будинку садибного типу. Загалом будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] має площу в 97,4 кв.м., з них 38,4 кв.м. є житловою, та складається з житлового будинку літ. «Л», прибудови літ. «л1», котельної літ. «л2», гаражів літ. «Ж», «Ф», «Ч», навісу літ. «У», ганків літ. «л», «л3», зовнішніх металевих сходів літ. «л4», «ж», огорожі №1-5, вимощення І. Право власності за власником 9/10 частин вищевказаного житлового будинку садибного типу підтверджується наступним: - на 11/100 копією договору дарування частини житлового будинку від 11.11.2004 та копією Витягу про реєстрацію права власності від 27.01.2005 року №6340547; - на 19/100 копією рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 30.03.2005 року по справі №2-1268/2005 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2005 року №726119; - на 23/100 - копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.01.2005 року та копією Витягу про реєстрацію права власності від 27.01.2005 року №6340768; - на 17/100 копією рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 18.09.2009 року по справі №2-1718/2009 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.10.2009 року №24131876; - на 20/100 - копією рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 09.09.2010 року по справі №2-1766/2010 та копією Витягу з ДРРП від 30.06.2025 року №433435666. Таким чином, позивачу на праві приватної власності належить 90/100 частин житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] (11+19+23+17+20=90). Водночас він з 2004 року володіє та користується 1/10 частиною вищевказаного житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] . Вказана частка належала [PERSON] з 1978 року на підставі договору купівлі-продажу. Свого часу, ще за радянських часів [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Іркутської області РСФСР, де і жила до своєї смерті. Оскільки вже тоді позивач володів значною часткою домоволодіння, то [PERSON] надала йому згоду користуватись та володіти і її часткою, яка дорівнює 10%. Після її виїзду до РСФСР більше вона в Україну не поверталась та зі слів спільних знайомих вона померла в першому 10-річчі двохтисячних років. Таким чином, [PERSON] вільно, добросовісно, відкрито та протязі більше 10 років користується 1/10 частиною житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння ним житловим будинком з 2004 року перевищує 10 років, вважає, що він має право на визнання за ним права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з`явився та надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає. Представник Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надали заяву в якій просили розгляд справи проводити за відсутності представника за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходитьдо наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником 90/100 частин житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: -копією договору дарування частини житлового будинку від 11.11.2004 року та копією Витягу про реєстрацію права власності від 27.01.2005 року № 6340547, відповідно до яких йому на праві приватної спільної часткової власності належать 11/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих будівель; -копією рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 30.03.2005 року по справі № 2-1268/2005 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2005 року № 726119, відповідно до яких йому на праві приватної спільної часткової власності належать 19/100 частин житлового будинку садибного типу; -копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.01.2005 року та копією Витягу про реєстрацію права власності від 27.01.2005 року № 6340768, відповідно до яких йому на праві приватної спільної часткової власності належать 23/100 частин житлового будинку садибного типу; -копією рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 18.09.2009 року по справі № 2-1718/2009 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.10.2009 року № 24131876, відповідно до яких йому на праві приватної спільної часткової власності належать 17/100 частин житлового будинку садибного типу; -копією рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 09.09.2010 року по справі № 2-1766/2010 та копією Витягу з ДРРП від 30.06.2025 року №433435666, відповідно до яких йому на праві приватної спільної часткової власності належать 20/100 частин житлового будинку садибного типу. Останні 10/100 частини вищевказаного житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] , згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2025 року № 434933539 належала [PERSON] з 11.10.1978 року на підставі договору купівлі-продажу виданого Котовською держнотконторою, якими фактично користується позивач з 2004 року. Виходячи зі змісту довідки Голови квартального комітету м. Подільська Одеської області за № 311 від 04.07.2025, [PERSON] зареєстрований та фактично проживає з 2005 року за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать сусіди: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії технічного паспорта виготовленого 10 лютого 2025 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. «Л», загальною площею 97,4 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., та складається з прибудови літ. «л1», котельної літ. «л2», гаражів літ. «Ж», «Ф», «Ч», навісу літ. «У», ганків літ. «л», «л3», зовнішніх металевих сходів літ. «л4», «ж», огорожі № 1-5, вимощення І. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.07.2025, вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 1016629,38 грн. Відтак, позивач підтвердив той факт, що він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 2004 року, що перевищує десять років. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 2003 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк володіння почався раніше 2003 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 2003 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Відповідно до роз`яснень викладених у п.13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено пунктом 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. Позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном з 2004 року, інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved