Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Правові позиції сторін Представник АТ «ФК «Абекор» Пуха Н.С. через систему «Електронний суд» звернулася до Яворівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1469082 від 07.02.2025 в розмірі 35840,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що 07.02.2025 між АТ «ФК «Абекор» та [PERSON] укладено кредитний договір №1469082. Відповідно до даного договору, відповідачу надано кредит в розмірі 20000,00 грн., кошти були нараховані на платіжну картку відповідача. В свою чергу відповідач зобов`язався користуватись кредитними коштами та повернути сум кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Строк кредитування 80 днів з кінцевим терміном повернення до 27.04.2025. Кредитний договір та додаток №1 до договору підписано відповідачем з використанням кваліфікованого електронного підпису одноразовим ідентифікатором «v04920». 08.03.2025 між сторонами укладено додаткову угоду до Кредитного договору №1469082 від 07.02.2025 на часткову заміну п.1.3 Договору та Додатку 1 до Договору, Сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 27.05.2025. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме перерахувало кредитні кошти на рахунки відповідача у встановленому договором розмірі. В свою чергу відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на дату подання заяви у нього виникла заборгованість в розмірі 35840,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 20000,00 грн; заборгованості за процентами 15840,00 грн. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання учасників справи Представник позивача в судове засідання не прибув, однак в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які вручались особисто відповідачу, в судове засідання повторно не з`явився. Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 КПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач [PERSON] , про причини неявки в судові засідання не повідомив, відзиву на позов не подав. Процесуальні дії в справі Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 01.12.2025. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 січня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладено. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19.01.2026 витребувано у АТ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» письмові докази, які становлять банківську таємницю. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26.02.2026, є дата складення повного судового рішення 02.03.2026. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 07.02.2025 між АТ «ФК «Абекор» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1469082. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, сума кредиту (загальна сума) складає: 20000,00 грн. Згідно п.1.3 кредитного договору, строк кредитування 80 днів з кінцевим терміном повернення до 27 квітня 2025 року. Відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору, базова процентна ставка становить 0,9900% в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом. Згідно п.1.4.2 кредитного договору, процентна ставка становить 0,99 в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом. Відповідно до п.1.9 кредитного договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 573,50 %. Згідно п.1.10 кредитного договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 23960,00 грн. 08.03.2026 між АТ «ФК «Абекор» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору №1469082, відповідно до якої сторони домовились продовжити строк кредиту на 80 днів, у межах нового строку кредиту, застосовується процентна ставка 0,99% в день та застосовується у період пролонгації. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 26930,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитним договором №1469082 від 07.02.2025, укладеним з [PERSON] , заборгованість відповідача перед позивачем становить 35840,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 20000,00 грн., заборгованість по процентах 15840,00 грн. Мотиви та оцінка суду Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до норм статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Цією статтею зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ (частина сьома, дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст.ст.526, 530, 610 ЦК України та ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 07.02.2025 між ТОВ «ФК «Абекор» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, було укладено кредитний договір №1469082. В подальшому, 08.03.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду. Дані договори підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредитні договори були укладені в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити позичальник у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (ст.1048 ЦК України). Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором №1469082 від 07.02.2025, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 20000,00 грн. Дана обставина також підтверджується витребуваною судом інформацією, наданою АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», відповідно до якої у період з 07.02.2025 по 08.02.2025 на рахунок [PERSON] надійшли кошти в розмірі 20000,00 грн. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту. Кредитор належним чином виконав свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої обов`язки за кредитним договором не виконував, у встановлені строки заборгованість позивачу не повернув, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору №1469082 від 07.02.2025 в загальному розмірі 35840,00 грн. підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами: Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви ТОВ «ФК «Абекор» сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №1630 від 19 вересня 2025 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зі змісту ч.ч.2,3 ст.140 ЦПК України, розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Відповідно квитанції №1741761 від 29.09.2025, ТОВ «ФК «Абекор» надсилало через «Поштову службу «Е-Пост» на адресу відповідача позовну заяву з додатками для відома, за що понесло додаткові поштові витрати в розмірі 94,50 грн. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути поштові витрати у розмір 94,50 грн.

Outcome: approved