Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості розмірі 16804,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-9915482. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача відповідно до умов п. 2 п.9 Кредитного договору «Адреси та реквізити сторін. Згідно п. 1.1 Кредитного договору, Кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в національній валюті на умовах, передбачених кредитним договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші умови передбачені договором. Відповідно до п.п. 7.3 Кредитного договору, позичальник підтвердив, що йому в чіткій та зрозумілій формі надано актуальну та достовірну інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», а також інформацію про фінансову послугу та кредитодавця у визначеному законодавством обсязі, достатньому для прийняття ним свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання та ознайомлений з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАКС КРЕДИТ», повний текст яких розміщений на сайті кредитодавця і які є публічною офертою у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись . 19.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19022025-МК/ЄАПБ, у відповідності до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. В п. 2.1 договору факторингу зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати суму фінансування, а Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» зобов`язується відступити права вимоги, за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників від 19.03.2025 до Договору факторингу №19022025-МК/ЄАПБ ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16804 грн, з яких: - 6000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8454,00 грн - загальна сума боргу по відсотках; 2250,00 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями, згідно умов договору. Після відступлення права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки первісного кредитора. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором в сумі 16804,00 грн, з яких: - 6000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8454,00 грн - загальна сума боргу по відсотках; 2250,00 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями згідно умов договору. Ухвалою суду від 19.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач був належним чином повідомлений про місце і час судового засідання. При поданні в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, а також зазначив, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання, які відбулися 28.01.2026, 26.02.2026, не з`явився. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судових повісток за місцем його реєстрації, які повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву, як і клопотання, до суду не надходили, причини неявки відповідач не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення складено 03.03.2026, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 26.02.2026, датою ухвалення даного рішення є саме 03.03.2026 в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та Відповідачем укладено договір кредитної лінії №00-9915482 (а.с. 5-9). Згідно з умовами договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. (п.1.1 Договору). Відповідно до п. 1.2. Договору сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 5000 гривень. Тип кредиту - кредитна лінія. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. У п. 1.3 Договору визначений строк дії кредитної лінії: 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту Кредитодавцю в останній строк кредитування «16» серпня 2025 року, згідно з умовами п. 3.5 цього договору. Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та дати сплати комісії зазначаються в графіку платежів, який міститься в додатку 1 до кредитного договору та є його невід`ємною частиною. Відповідно до п. 1.4 позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів 15.09.2024, на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Відповідно до п.1.5 Договору передбачено тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 0,94 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії. Умовами п.1.6 Договору передбачено, що Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми Кредиту, що складає 1000.00 грн. Пунктом 1.7. Договору визначено, що денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 1%.Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 2141,72%. Орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 22920,00 грн. (п. 1.8 Договору). Відповідно до п.2.2 цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України « Про електронну комерцію». Договір відповідачка підписала аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора 98544, який відправлений 21.08.2024 о 14:29:20 на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» (а.с. 28). Згідно з додатковою інформацією ТОВ «Макс Кредит» зарахування коштів в сумі 5000,00 грн відбулося по договору №00-9915482 від 21.08.2024 для [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до доданого до позову розрахунку заборгованість, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №00-9915482 від 21.08.2024 станом на 19.03.2025 становить: 16804,00 грн, з яких: - 5000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8454,00 грн - загальна сума боргу по відсотках; 2250,00 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями, згідно умов договору Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами, відповідач ознайомився та погодився з ними. 19.03.2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати ТОВ «МАКС КРЕДИТ» суму фінансування, а ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за укладеними договорами згідно реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с.32-34). Згідно з п.2.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами паперового Реєстру боржників, згідно з додатком №1 до цього договору та акта прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Реєстр боржників та акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості боржників, згідно з Реєстром боржників та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників від 19 березня 2025 року за договором факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, фактор ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та клієнт ТОВ «МАКС КРЕДИТ» склали цей акт про те, що на виконання п.1.2 договору факторингу №19032025-МК/ЄАПБ року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 19.03.2025, після чого, з урахуванням п.1.2 договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. (а.с.35). Таким чином, 19.03.2025 року між ТОВ «ФК «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №00-9915482 21 квітня 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі в сумі 16804,00 грн, з яких: - 6000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8454,00 грн - загальна сума боргу по відсотках; 2250,00 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями, згідно умов договору (а.с.36). При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між відповідачем та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» в установленому законом порядку був укладений договір кредитної лінії №00-9915482 21 квітня 2024 року в електронній формі. Цей договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «98544» відповідно, які згідно з вимогами чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір надання грошових коштів у позику. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Підписавши договір кредитної лінії №00-9915482 21 серпня 2024 року, відповідач підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови договору цілком зрозумів та приймав їх. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Позивачем надано докази переходу до нього права вимоги за договором кредитної лінії №00-9915482 21 серпня2024 року, що підтверджується укладеним 19.03.2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договором факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, витягом з Реєстру боржників до договором факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу договором факторингу №19032025-МК/ЄАПБ та розрахунком заборгованості за договором кредитної лінії №00-9915482 21 серпня 2024 року. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Отже, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. та від 17.12.2020 у справі №278/2177/15 дійшов висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів на виконання умов кредитного договору є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів на підтвердження факту перерахування первісним кредитором коштів в сумі 5000,00 грн в якості кредиту на банківський рахунок чи платіжну картку відповідачки за договором кредитної лінії №00-9915482 21 квітня 2024 року та отримання їх відповідачкою, ні під час звернення до суду з позовом, ні під час розгляду справи в суді позивачем надано не було. Також з клопотанням про витребування доказів позивач не звертався. Зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема, засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, що узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 3 серпня 2022 року у справі №156/268/21. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором №00-9915482 від 21.08.2024 станом на 19.03.2025, складений в первісним кредитором в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі кредиту позичальнику, суми траншів кредиту та як наслідок загальну суму боргу тощо. З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредитної лінії №00-9915482 21 серпня 2024 року у розмірі 16804,00 грн. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Враховуючи те, що в позові відмовлено, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed