Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду і просять винести рішення, яким: визнати дійсним договір купівлі - продажу 2/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] як покупцями, та [PERSON] , як продавцем; визнати право власності за [PERSON] , [PERSON] , на 2/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначили, що вони домовився із відповідачем про купівлю 2/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] . Сторони уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку в простій письмовій формі. За умовами договору продавець передає у власність, а покупець приймає і зобов`язується оплатити на умовах договору нерухоме майно. Позивачі сплатили продавцеві обумовлену суму грошей, а продавець, в свою чергу, передав майно позивачам та правовстановлюючі документи, при цьому зобов`язався підготувати документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Позивачі вже 14 років проживають в будинку, зробили ремонт, дбають про прибудинкову територію, сплачують комунальні послуги. На вимогу позивачів про нотаріальне посвідчення договору відповідач не реагує та ухиляється від його нотаріального посвідчення, що виключає будь-яку можливість нотаріально оформити договір та порушує права позивачів щодо вільного володіння та розпорядження своїм майном. Позивачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви, відповідно до яких просять розглядати справу без їх участі, не заперечують проти заочного розгляду справи, вимоги позову підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень та відзив на позовну заву не подав і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] домовилися із [PERSON] про купівлю в нього 2/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] . На досягнення домовленості сторони уклали договір купівлі-продажу вказаного майна в простій письмовій формі. Відповідно до вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає і зобов`язується оплатити на умовах договору нерухоме майно. За домовленістю сторін покупець сплатив продавцеві під час оформлення договору вартість предмету договору, а останній передав будинок позивачам та зобов`язався звільнити його. Сторони підтверджують, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на не вигідних умовах, а також те, що вони ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають. Цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті, зміст статей законодавства, які зазначені у договорі, сторонам відомі та зрозумілі. Судом також встановлено, що 2/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] належить продавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В. 15 жовтня 2012 року. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК). Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. N 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України») права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 року зазначеним законом скасована. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК). Згідно зі ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Позивачами доведено існування таких обставин, тому що ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору в період строку домовленості такого посвідчення договору виключає будь-яку можливість такого посвідчення. Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між продавцем та покупцями укладено договір купівлі-продажу частини будинку, де сторони досягли всіх істотних умов і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець отримав грошові кошти за продаж майна, а позивачі, в свою чергу, повністю розрахувалися з продавцем та прийняли нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку з ухиленням продавця від такого посвідчення, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved