Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

02 грудня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира про визнання протиправним поширення конфіденційної інформації (персональних даних), зобов`язання утриматися від поширення конфіденційної інформації (персональних даних). Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 21 квітня 2025 року, з метою реалізації свого права на приватизацію займаної квартири в будинку державного житлового фонду, він подав відповідну заяву до органу приватизації житлового фонду, який знаходиться у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир. До вказаної заяви він додав всі необхідні документи, визначені пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, серед яких було рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2021 у справі № 295/1385/20 та копія ордеру на жиле приміщення № 002385 серії ЖЖ. 04 червня 2025 року він отримав копію апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 січня 2021 року в справі №295/1385/20. До апеляційної скарги долучено лист Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир від 05 травня 2025 року за №562/639 та додані до цього листа заяви [PERSON] від 21 квітня 2025 року та рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 січня 2021 року в справі № 295/1385/20, а також копію ордеру на жиле приміщення № 002385 серії ЖЖ. Позивач зазначає, що сукупність відомостей про нього, які містяться в адресованому до Центрального територіального юридичного відділу Міністерства оборони України листі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир від 05 травня 2025 року за №562/639 та у доданих до нього вищевказаних документах, є конфіденційною інформацією (персональні дані) про нього та його особисте життя, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, сімейний стан, адреси проживання та електронної пошти, номеру особистого мобільного телефону, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, реквізитів паспорта громадянина України, реквізитів військового квитка офіцера запасу та реквізитів посвідчення «Ветеран військової служби», а також відомостей про події видачі йому ордеру на жиле приміщення. Позивач наголошує, що він, як суб`єкт персональних даних, не надавав згоди Квартирно-експлуатаційному відділу міста Житомир, його посадовим та службовим особам, на поширення конфіденційної інформації (персональних даних) про нього та його особисте життя. На підставі наведеного [PERSON] просить: 1) визнати протиправним поширення Квартирно-експлуатаційним відділом міста Житомир листом від 05 травня 2025 року за № 562/639, конфіденційної інформації (персональних даних) [PERSON] та його особистого життя, а саме: його прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, сімейний стан, адреси проживання та електронної пошти, номеру особистого мобільного телефону, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, реквізитів паспорта громадянина України, реквізитів військового квитка офіцера запасу та реквізитів посвідчення «Ветеран військової служби», а також відомостей про події видачі йому ордеру на жиле приміщення та його звернення з метою реалізації свого права на приватизацію займаного житла державного житлового фонду; 2) зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомир утриматися від поширення конфіденційної інформації (персональних даних) [PERSON] та його особистого життя, без його попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Ухвалою від 08 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено строк 15 днів для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України. Крім того, вказаною ухвалою до участі в справі залучено Міністерство оборони України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 22 грудня 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що в 2008 році під час проходження військової служби у військовій прокуратурі Житомирського гарнізону на той час старшому лейтенанту юстиції [PERSON] житлова комісія військової прокуратури Житомирського гарнізону надала службову двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] без зняття з квартирного обліку. До КЕВ м. Житомир листами від 14.03.2025 р. та від 24.04.2025 керівництвом була доведена інформація, що у відповідності до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 по справі 240/26727/23 керівництвом Міністерства оборони України прийнято рішення про виплату [PERSON] грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення в сумі 1 273 654,80 гривень. Також КЕВ м. Житомир було зобов`язано організувати претензійно-позовну роботу щодо вивільнення [PERSON] спірного житла та повернення цієї квартири до повторного розподілу у Житомирському гарнізоні. Головним управлінням військової юстиції Міністерства оборони України на підставі доручення керівництва Міністерства оборони України організовувалась робота щодо виселення [PERSON] та членів його сім`ї зі спірної квартири Так, на виконання вищевикладених розпоряджень, КЕВ м. Житомир повідомив Центральний територіальний юридичний відділ МОУ про звернення [PERSON] про приватизацію спірного житла та наявність рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2021 року по цивільній справі №295/1385/20. Міністерством оборони України було подано апеляційну скаргу на вказане рішення і постановою від 04.06.2025 року Житомирський апеляційний суд її задовольнив. На даний час триває касаційний розгляд даної справи. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир є органом управління, який входить до структури командування Сил логістики Збройних Сил України та підпорядковується, зокрема, Центральному управлінню інженерноінфраструктурного забезпечення КСЛ ЗСУ. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир поширював персональні дані [PERSON] виключно в процесі виконання своїх функціональних обов`язків в інтересах національної безпеки, оскільки незаконне посягання на державне майно завдає шкоди державі та її національним інтересам, та прав людини людини, яка у відповідності до чинного законодавства має право на забезпечення житлом від держави. На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. 26 грудня 2025 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив. На спростування аргументів відзиву позивач зазначає, що як на час поширення відповідачем конфіденційної інформації (персональних даних) так і по теперішній час, жодна грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення йому не надавалась. Покликання відповідача на поширення ним конфіденційної інформації (персональних даних) позивача та його особистого життя нібито з метою саме захисту інтересів національної безпеки та прав людини є безпідставними. Відповідачем у відзиві на позовну заяву не наведено жодних законних підстав поширення листом від 05 травня 2025 року за №562/639 саме конфіденційної інформації (персональних даних) позивача та його особистого життя, зокрема його: прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, сімейний стан, адреси проживання та електронної пошти, номеру особистого мобільного телефону, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, реквізитів паспорта громадянина України, реквізитів військового квитка офіцера запасу та реквізитів посвідчення «Ветеран військової служби», а також відомостей про події видачі йому ордеру на жиле приміщення та його звернення з метою реалізації свого права на приватизацію займаного жита державного житлового фонду. На думку позивача, КЕВ міста Житомира не є розпорядником вищевказаної конфіденційної інформації. 12 січня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи Міністерства оборони України, які суд не враховує, оскільки такі подані з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження (15 днів). Причин пропуску вказаного строку представник третьої особи не зазначає, про поновлення строку не заявляє. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2021 року (справа № 295/1385/20) позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира, про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, зокрема, ухвалено: визнати пункт 1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 112 від 14.02.2008 «Про надання громадянам жилої площі та включення жилих приміщень до числа службових» в частині включення до числа службових Житомирського гарнізону квартири [ADDRESS] незаконним та скасувати; в задоволенні решти вимог позову відмовлено. В квітні 2025 року [PERSON] звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира із заявою з метою реалізації права на приватизацію квартири в будинку державного житлового фонду. До вказаної заяви позивач додав документи, серед яких було рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2021 у справі № 295/1385/20 та копія ордеру на жиле приміщення № 002385 серії ЖЖ. 30 квітня 2025 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира отримав лист Головного управління юстиції Міністерства оборони України № 220/74/1710 від 29 квітня 2025 року, в якому зазначено, що в Головному управлінні військової юстиції опрацьовується доручення керівництва Міністерства оборони України щодо виселення [PERSON] зі службової квартири. [PERSON] згідно ордеру № 002385 від 21 травня 2008 року забезпечений за рахунок Міністерства оборони України службовим житлом: двокімнатною квартирою [ADDRESS] . 18 квітня 2025 року Міністерством оборони України затверджено список осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення. Розмір грошової компенсації [PERSON] складає 1 273 654,80 гривень. Враховуючи наведене, з метою належного використання службового житлового фонду Міністерства оборони України та недопущення протиправного заволодіння ним пропонується в порядку, визначеному Інструкцією з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 744 від 30 грудня 2016 року, організувати претензійну та позовну роботу щодо виселення [PERSON] та членів його сім`ї з квартири [ADDRESS] . У відповідь на вищевказаний лист Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомира надіслав електронною поштою Центральному територіальному юридичному відділу Міністерства оборони України лист № 562/639 від 05 травня 2025 року, в якому повідомляє, що 22 квітня 2025 року до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира надійшла заява [PERSON] з проханням оформити передачу в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] з пакетом документів, передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». До заяви, крім інших документів, було долучено рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 січня 2021 року (справа № 295/1385/20). У листі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира № 562/639 від 05 травня 2025 року зазначено додатки: 1) заява від 21.04.2025 на 2 арк; 2) рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2021. Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2021. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 25 липня 2025 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2021 року в частині задоволення позову [PERSON] скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 29.02.2008 квартира [ADDRESS] належить на праві державної власності Державі Україна в сфері управління Міністерства оборони. Наведене також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18296116 від 28.03.2008. Предметом спору в цій справі є законність дій відповідача щодо поширення листом № 562/639 від 05 травня 2025 року конфіденційної інформації (персональних даних). На переконання позивача, вказаний лист Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира та додані до нього документи містять його персональні дані (прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, сімейний стан, адреси проживання та електронної пошти, номеру особистого мобільного телефону, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, реквізитів паспорта громадянина України, реквізитів військового квитка офіцера запасу та реквізитів посвідчення «Ветеран військової служби» тощо), що стосуються його особистого життя та були розголошені без його згоди, що є порушенням Закону України «Про захист персональних даних». У спірних правовідносинах суд застосовує таке законодавство. Відповідно до частин першої, другої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Закон України «Про інформацію» визначає інформацію про фізичну особу (персональні дані) як відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина перша статті 11). Інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, є конфіденційною та може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України «Про інформацію»). Закон України «Про захист персональних даних» регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних (стаття 1 цього Закону). Положеннями статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (абзац десятий). Розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця (абзац одинадцятий). Знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу (абзац шостий). Суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються (абзац дванадцятий). Під обробкою персональних даних розуміється будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем (абзац восьмий статті 2 Закону України «Про захист персональних даних»). Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про захист персональних даних» володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи-підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону. Поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних»). Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних»). Частиною першою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. У разі зміни визначеної мети обробки персональних даних на нову мету, яка є несумісною з попередньою, для подальшої обробки даних володілець персональних даних повинен отримати згоду суб`єкта персональних даних на обробку його даних відповідно до зміненої мети, якщо інше не передбачено законом. Склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»). Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»). Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»). Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир є державною установою, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організації Збройних Сил України у Житомирській області. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир підпорядковується Північному квартирно-експлуатаційному управлінню Сил логістики Збройних Сил України. Безпосереднє керівництво діяльністю КЕВ м. Житомир здійснюється Центральним управлінням інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України. Відповідно до п. 1 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1080 від 3 серпня 2006 року, Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили. Згідно з підпунктом 6 пункту 4 вищевказаного положення Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за ефективним витрачанням коштів і матеріальних цінностей та їх збереженням, бухгалтерським обліком та звітністю. Відповідно до абз. 3 пункту 11 Розділу ІІ Порядку обробки і захисту персональних даних у Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 926 від 26 грудня 2014 року, персональні дані можуть використовуватися посадовими особами володільця або розпорядника персональних даних, які за змістом своїх обов`язків мають право їх обробляти, виключно в необхідному обсязі для проведення їх обробки. Лист відповідача від 05 травня 2025 року за №562/639 свідчить, що такий надіслано електронною поштою [INFO] у відповідь на лист Головного управління юстиції Міністерства оборони України № 220/74/1710 від 29 квітня 2025 року. Досліджені судом письмові докази дають підстави для таких висновків: [PERSON] у 2008 році отримав ордер на вселення та вселився до службової квартири в місті Житомирі; у 2021 році [PERSON] отримав рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 січня 2021 року, яке фактично надавало йому право приватизувати службову квартиру в м. Житомирі; 18 квітня 2025 року [PERSON] отримав право на грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення (грошова компенсація 1 273 654,80 гривень); 21 квітня 2025 року [PERSON] звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира із заявою передачу йому в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Разом з тим, лист Головного управління юстиції Міністерства оборони України № 220/74/1710 від 29 квітня 2025 року свідчить, що керівництвом Мінборони України надано доручення щодо виселення [PERSON] з вказаної квартири. Суд зазначає, що лист Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира від 05 травня 2025 року за №562/639 та додатки до нього (заява [PERSON] від 21 квітня 2025 року та рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 січня 2021 року) були використані Міністерством оборони України лише з метою апеляційного оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 січня 2021 року, як особою, яка не брала участі при розгляді цієї справи. А тому, суд не вбачає в таких діях порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних». Суд ураховує, що за встановлених обставин справи при обробці персональних даних позивача посадовими особами Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир дотримано принцип пропорційності, його персональні дані оброблялися з чітко визначеною метою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, яке є власником службової квартири, приватизувати яку має намір [PERSON] . При цьому, персональні дані позивача не були розповсюджені третім особам. Також слід урахувати, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира перебуває в підпорядкуванні Міністерства оборони України, а тому листування між ними має характер службового. На переконання суду, надання відповідної інформації була необхідною та відповідає принципам законності та пропорційності. Відтак позовна вимога про визнання протиправним поширення Квартирно-експлуатаційним відділом міста Житомир листом від 05 травня 2025 року за № 562/639, конфіденційної інформації (персональних даних) [PERSON] до задоволення не підлягає. Стосовно вимоги щодо зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира утриматися від поширення персональних даних позивача, без його згоди, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту наведеної норми слідує, що захисту судом підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного факту порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав, свобод або інтересів позивача на момент звернення до суду. Вимога позову про зобов`язання відповідача утримуватись вчиняти певні дії свідчить про бажання позивача встановити певний запобіжник щодо поширення його персональних даних відповідачем у майбутньому. Однак, суд не може вирішувати питання щодо правовідносин, які ймовірно настануть у майбутньому, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Таким чином, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed