Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача адвокат Шевчук Руслан Віталійович, до [PERSON] , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. На обґрунтування позову представник позивача зазначає, що з липня 2005 року позивач та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання позивач та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільні права та обов`язки. Вони жили в гармонії, почутті любові та поваги один до одного, користувались правами та виконували взаємні обов`язки, притаманні родині. Також подружжя, яке проживало без реєстрації шлюбу, відвідували разом родинні свята, їздили на відпочинок та всіляко підтримували один одного морально та матеріально. За час проживання як сім`ї дітей у них не народилося. У шлюбі з іншими особами не перебували. У березні 2022 року [PERSON] мобілізували до лав Збройних Сил України та [INFO] загинув під час захисту Батьківщини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] офіційно не був зареєстрований, хоча вони планували одружитися. Вищеперелічене підтверджує факт спільного проживання та наявність сімейних стосунків між позивачкою та [PERSON] . Після смерті [PERSON] у позивача виникла необхідність в оформленні одноразової соціальної допомоги, право на яку мають члени родини загиблого. Для належного звернення до уповноваженого органу (районного ТЦК та СП) Міністерства Оборони України із заявою на отримання соціальної виплати у зв`язку з загибеллю цивільного чоловіка [PERSON] їй необхідно у судовому порядку встановити факт проживання разом однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і такий факт не може бути встановлений у позасудовому порядку. Оскільки встановлення цього юридичного факту стосується також законних прав та інтересів відповідача (сина [PERSON] ), який претендує на отримання частки однієї і тієї ж одноразової грошової допомоги, між останнім та позивачем наявний спір про право, тому вимога про встановлення юридичного факту за обставин даної справи не може розглядатися в порядку окремого провадження. У зв`язку із вищевикладеним позивач звернулася до суду із цим позовом та просить встановити факт, що вона та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік і дружина (подружжя) без реєстрації шлюбу з липня 2005 року до дати загибелі [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Нижнику Г.П. На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 19.11.2025 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце його проведення. Клопотань чи заяв з приводу своєї неявки суду не надіслав. Разом з тим, 24.02.2026 від представника третьої особи Міністерства оборони України Панасюка В.М. за допомогою підсистеми "Електронний суд" до суду надійшли письмові пояснення в яких вказано, що позивач звернулась до суду у порядку позовного провадження та хоче встановити факт, який згідно законодавства встановлюється в порядку окремого провадження. Встановлення в такій ситуації факту, що має юридичне значення, як констатація певної обставини об`єктивної дійсності саме по собі не здатне забезпечити захист або поновлення суб`єктивного права особи у позовному провадженні, у зв`язку з чим не відповідає завданням цивільного судочинства та являється підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові заяви сторін, заслухавши пояснення позивача та свідків, доходить наступного висновку. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта останньої № [NUMBER] та витягом з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця її проживання (а.с. 10-12). Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2022 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , помер у віці 43 роки [INFO] в м. Дніпро, Дніпропетровської області (а.с.14). Згідно зі копії повідомлення про смерть № 2034 від 06.10.2023, [INFO] сповіщено [PERSON] про те, що її чоловік солдат [PERSON] , помер [INFO] внаслідок отриманих поранень під час обстрілу зі сторони противника збройних сил рф в районі н.п. Одрадівка, Донецької області захищаючи волю та незалежність України (а.с. 20). Згідно з копії лікарського свідоцтва про смерть № 725 від 06.10.2022, [PERSON] [INFO] помер [INFO] (а.с. 21-22). З довідки Ємільчинської селищної ради Житомирської області № 3097 від 11.10.2022 встановлено, що [PERSON] , згідно запису в господарській книзі за № 16 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проживала разом та вела спільне господарство з [PERSON] , 1979 р.н. (без реєстрації) та батьком [PERSON] , 1958 р.н. (а.с. 15). Рішенням Ягодинськго районного суду Київської області від 03.06.2005 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (справа № 2-646/05) (а.с. 53). До позовної заяви позивачем надано копії фотознімків, де зображені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27, 28). Відповідач [PERSON] (син [PERSON] ) відзив на позов до суду не надіслав, пояснень суду по суті позову не надав. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Свідок повідомила, що позивача та покійного [PERSON] знає тривалий час, оскільки вони підтримували дружні стосунки та часто відвідували одне одного. За її словами, позивач та [PERSON] спільно проживали майже двадцяти років. Свідок зазначила, що за період їхнього спільного проживання вони разом здійснювали поїздки з метою придбання худоби, вели спільне господарство, спільно відзначали родинні та особисті свята. Позивач традиційно організовувала святкування дня народження [PERSON] , готувала святковий стіл. У селі їх сприймали як подружжя. На святкування дня народження свідка позивач та покійний завжди приходили разом. За життя вони жартома зазначали, що офіційна реєстрація шлюбу їм не потрібна, оскільки мають однакові прізвища. Також у судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка повідомила, що знала покійного [PERSON] тривалий час, оскільки проживали в одному населеному пункті. За її словами, після розірвання першого шлюбу [PERSON] приблизно у 2004 році повернувся до села, а з 2005 чи 2006 року почав спільно проживати з позивачкою [PERSON] . Точної дати свідок не пам`ятає. Свідок пояснила, що фактично сприяла їхньому зближенню, після чого вони почали проживати однією сім`єю. Після початку спільного проживання відбулося родинне зібрання за участю батьків, на якому була присутня і вона. З того часу позивач та [PERSON] постійно проживали разом, вели спільне господарство, утримували худобу (корову, свиней), мали спільний побут. Свідок неодноразово відвідувала їх за місцем проживання. За її словами, покійний [PERSON] називав позивачку своєю дружиною, а сусіди та знайомі сприймали їх як чоловіка та дружину. Таке ж сприйняття було й у членів територіальної громади. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до положень ст.1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. За змістом статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України та п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження №61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Основним у питанні встановлення факту спільного проживання однією сім`єю слід виділити те, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. При цьому, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року). Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року). Ураховуючи наявні в матеріалах справи докази, оцінку яким надано судом, суд доходить твердого переконання, що стороною позивача доведено факт спільного проживання позивача [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема того, що позивачка постійно з 2005 року спільно проживала з останнім, вони мали спільний бюджет, харчування, спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто мали місце її реальні сімейні відносини з [PERSON] . Суд встановив, що відносини між цими особами мали характер спільного безперервного проживання, тобто мали ознаки фактичного шлюбу. Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи показання свідків, які кожен окремо підтвердили факт проживання позивачки із 2005 року із військовослужбовцем [PERSON] , який загинув [INFO] під час несення служби у лавах Збройних Сил України як чоловіка і жінки, їхній намір укласти шлюб, спільне ведення господарства, вирішення побутових питань тощо, суд доходить висновку про доведеність факту проживання позивачки [PERSON] однією сім`єю з останнім, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у період з липня 2005 року до дати його загибелі [INFO] , у зв`язку з чим заявлені вимоги підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат не вирішувалося судом, оскільки позивач їх прохала залишити за собою.

Outcome: approved