Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

29 грудня 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором № 169298 від 29.01.2025 у розмірі 17412,72 грн, яка складається з 10667,00 грн заборгованості за тілом, 6244,72 грн. заборгованості за відсотками та заборгованість за комісією 501,00 грн а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 7000,00 грн. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 29.01.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір № 169298 на суму 10667,00 грн Кредитний договір складається з індивідуальної частини, яка містить персональні умови кредитування Позичальника, графіку платежів та публічної частини, спільної для всіх клієнтів Кредитодавця розміщеної на сайті. Позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту у вигляді додатку до оферти/проекту кредитного договору. Відповідач пройшов процедури встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення Кредитного договору. На виконання умов кредитного договору, 29.01.2025 первісний кредитор переказав кошти безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідача, тобто кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованості в сумі 18312,72 грн 16.04.2025 первісний кредитор та позивачуклали Договір факторингу № 16042025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №169298 від 29.01.2025 в розмірі 17412,72 грн, суми сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу. 02.01.2026 ухвалою Машівського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 75-77). Позивач, повідомлений належним чином, шляхом направлення електронних листів до його електронного кабінету та його представника (а.с.85-86,101-102) у судове засідання не з`явився. У позовній заяві представник позивача просить позов розглядати без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить у разі неявки у судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення (а.с.4 на зв). Відповідач в судове засідання вдруге та повторно не з`явилася. Про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно шляхом направлення судової повістки рекомендованими листами з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання, які він не отримав, а поштові конверти повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній» (а.с.88-89, 103-104). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відповідач причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п.1.1.Договору про споживчий кредит (публічної частини), затвердженого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС», Договір про споживчий кредит (далі - Кредитний договір або Договір) складається з публічної частини договору про споживчий кредит (далі - публічна частина), яка є загальною для всіх Позичальників та персональних для кожного Позичальника індивідуальної частини договору про споживчий кредит (далі - індивідуальна частина) та графіку(ів) платежів. Позичальник укладає Договір та приймає умови публічної частини, як невід`ємної його частини, шляхом підписання індивідуальної частини (а.с. 32-37). 29.01.2025 ТОВ «ФК "КРЕДІПЛЮС" (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали Договір про споживчий кредит № 169298 (індивідуальна частина) відповідно до якого: Кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (а.с.38-41). Згідно п.2.2.1 Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 10667,00 грн, що надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 8000,25 грн на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2666,75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини(а.с.39). Відповідно до п. 2.3 Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних (а.с.39). У пункті 2.5 Договору визначено, що комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (а.с.39). Згідно п. 2.6. загальний строк кредитування складає 84 дні з 29.01.2025 (дата надання кредиту) по 23.04.2025 (а.с.39). Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 8917,47 грн. (п.2.7). Пунктом 2.7.1. Договору визначено, що денна процентна ставка складає: 8917,47 грн. / 10667,00 грн/ 84 днів * 100% = 0,9952%/день. (а.с.39). Відповідно до п.2.8 орієнтовна реальна річна процентна ставка не перевищує 48115,15 %, до п. 2.9. 1. орієнтовна загальна вартість кредиту складає 19584,47 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає: Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір про споживчий кредит №169298 від 29.01.2025 підписано [PERSON] власноручно (а.с.38-41). Крім цього, [PERSON] власноручно підписав паспорт споживчого кредиту, чим підтвердив, що ознайомлений з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме ознайомлений з умовами кредиту (сума, строк, спосіб, процентною ставкою та ін.) (а.с.30-31). Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі підпису відповідачем не надано. З витягу з Довідки № 3884/30-10 ВІД 30.10.2025 вбачається, що ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" повідомило про успішність операції, згідно договору №1412/22-1 від 14.12.2022р. укладеного з ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім", а саме [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , номер кредитного договору 169298 від 29.01.2025, номер картки [NUMBER] , сума 8000,25 грн., дата прийняття 29.01.2025 10:26, № транзакції 1549761201, номер замовлення 185257558, призначення платежу: видача кредиту № 169298 від 29.01.2025 (а.с.17). За повідомленням АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» № КНО-07.8.5/615 БТ від 14.01.2026, що надійшло до Машівського районного суду Полтавської області 23.01.2026 на виконання ухвали суду від 02.01.2026 , на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок [NUMBER] до якого випущена банківська платіжна картка [NUMBER] , закріплений фінансовий номер телефону [NUMBER] . Також вказано, щ по даній карті була виявлена операція про надходження коштів у сумі 8000,25 грн. 29.01.2025 10:26:54 через сервіс іншого банку (а.с.90). Саме такий номер платіжної картки для зарахування коштів зазначено у договорі №169298 від 29.01.2025, що укладений ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС»та [PERSON] (а.с.39). Отже, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС»виконало свої зобов`язання за Кредитним договором та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника. Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що [PERSON] отримав 29.01.2025 від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» 8000,25 грн. кредитних коштів та скористалася ними на власний розсуд. Доказів на спростування вказаного відповідач не надав. 16.04.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (Клієнт) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) уклали Договір факторингу №16042025, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. (п.2.1). Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру (п.4.1) (а.с.6). Акт приймання-передачі Реєстру прав вимог №4 до Договору Факторингу №16042025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підписано 03.07.2025, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 03.07.2025 складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору (а.с.60 ). Витягом з Додатку № 1 до Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 Реєстр прав вимог №1, який затверджений сторонами 03.07.2025, підтверджується відступлення права вимоги до боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за номером кредитного договору 169298 від 29.01.2025 загальна сума заборгованості 18312,72 грн., де 10667,00 тіло кредиту, 6244,72 проценти, 501 грн. комісія, 900,00 грн. штрафи (а.с.61). З платіжної інструкції №506 від 09.07.2025 вбачається, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» здійснено плату в сумі 1281189,92 грн за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025, Реєстру прав вимог № 4 від 03.07.2025 (а.с.59). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем надано договір факторингу, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором про відступлення права вимоги. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір факторингу та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» має право вимоги від боржника [PERSON] заборгованості, що утворилася на підставі договору про споживчий кредит №169298 від 29.01.2025. Випискою з особового рахунку за Кредитним договором №169298 від 29.01.2025 підтверджується заборгованість [PERSON] за договором становить 18312,72 грн, з яких 10667,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 6244,72 грн заборгованість за процентами, 501,00 грн заборгованість за комісією (а.с.56). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 10667,00 грн, суд зазначає таке. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом установлено, що на картку [PERSON] було перераховано 29.01.2025 кошти в сумі 8000,25 грн, що підтверджується повідомленням АТ «ПУМБ» (а.с.90). Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що [PERSON] отримав від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» 29.01.2025 кредитні кошти в сумі 8000,25 грн та скористався ними на власний розсуд. Крім цього за умовами пункту 2.2.1 Договору №169298 від 29.01.2025 частина кредитних коштів а саме, у розмірі 2666,75 грн. надається шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.(а.с.39). Таким чином судом встановлено що [PERSON] отримав у кредит кошти в сумі 10667,00 грн, з яких 8000,25 грн перераховано на його картку та 2666,75 грн перераховані погашення заборгованості за комісією. З картки обліку виконання договору 169298 вбачається, що [PERSON] жодних коштів на погашення кредитних коштів за тілом кредиту та відсотками не сплачував (а.с.57). Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 10667,00 грн, зобов`язання з їх повернення не виконав, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по тілу кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6244,72 грн суми заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). Відповідно до п. 2.3 Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних, тип процентної ставки фіксована, проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. З картки обліку виконання договору №169298 від 29.01.2025 вбачається, що відсотки нараховувались з 30.01.2025 по 23.04.2025 (а.с.57). Тобто, відсотки нараховані у межах дії кредитного договору, після закінчення дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Останні нарахування відсотків відбулись 23.04.2025, тобто в останній день дії договору. Розмір нарахованих відсотків відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги викладене, позов в частині стягнення процентів підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог позивач про стягнення комісії в розмірі 501,00 грн. суд зазначає, що даний вид комісії визначений умовами п. 2.4 Договору, відповідач підписуючи Договір погодився з його умовами, а тому дана сума підлягає стягненню. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 169298 від 29.01.2025 підлягають задоволенню на суму 17412,72 грн, де 10667,00 грн тіло кредиту, 6244,72 грн проценти та 501 грн. - комісія. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що на момент подання позову до суду складає 2422,40 грн. Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» 29.12.2025 та сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 17412,72 грн., судом повністю задоволено позовні вимоги. Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У позовній заяві, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. (а.с 5). Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частини перша статті 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Клієнт) та адвокатське об`єднання «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ» (Адвокатське бюро) 10.09.2025 уклали Договір №10/09/25-02 про надання правничої допомоги за умовами якого, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу (а.с.54-55). Згідно Додаткової Угоди № 2577084579 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів Клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських судів та адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості за кредитним договором№169298 від 29.01.2025, позичальник [PERSON] (а.с.53). Актом приймання-передачі наданих послуг від 25.11.2025 до Договору про надання правиничиї допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 засвідчено факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг згідно договору, наведено перелік правових та юридичних послуг та вказано сума наданих послуг 7000,00 грн. (а.с.52). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом установлено, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн. На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial