Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про відшкоду вання збитків. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 14 вересня 2023 року о 13 год. 15 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MERCEDES BENZ Actros з д.н.з [NUMBER] з напів причепом Krone SD, д.н.з [NUMBER] , який належить ТОВ «Сільпо-Фуд», під керуванням водія [PERSON] . Згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 26.10.2023 року по справі № 465/7500/23, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Вказує, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено вивіску магазину «ЖЖУК» по вул.Городоцькій, 179 у м.Львові, який належить ТОВ «Мобіжук». Для її відновлення проведені ремонтні роботи вартістю 11 000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Мобіжук» суму в розмірі 11 000 грн. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 01.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено проведення засідання. В подальшому, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.11.2024 залучено в якості співвідповідача по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» до [PERSON] про відшкодування збитків Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд». 15.04.2025 до суду від представника ТОВ «Сільпо-Фуд» надійшли додаткові пояснення, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Обґрунтовує таке тим, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP/214799467 була застрахована відповідальність ТОВ «Сільпо-Фуд» щодо автомобіля MERCEDES BENZ Actros, державний номерний знак [NUMBER] , в Акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна». Сума заподіяної позивачу у даній ДТП шкоди покривається встановленим розміром страхових сум за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP/214799467, що був оформлений Відповідачем із АТ «Страхова компанія «Країна». Вказує, що інформацію про ДТП своєчасно зареєстровано в службі підтримки АТ «Страхова компанія «Країна». На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу MERCEDES BENZ Actros, державний номерний знак № [NUMBER] , була застрахована в в АТ «Страхова компанія «Країна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № EP/214799467 зі страховим лімітом на момент страхового випадку 160000 грн. Тобто, вказана сума, повинна покриватись страховою компанією, а не Відповідачем. На думку представника відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача застрахована обов`язок відшкодувати шкоду Позивачу покладається на страховика і вимоги про стягнення збитків із ТОВ «Сільпо-Фуд» у даному випадку задоволені бути не можуть. 22.04.2025 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначається, що станом на дату подання позову, Позивачу не було відомо ні про наявність трудових відносин [PERSON] та ТОВ «Сільпо-Фуд», ні про наявність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що унеможливило звернення Позивача до Страховика для відшкодування завданої шкоди; жодних документів, які б підтверджували трудові відносини Кмити з ТОВ «Сільпо-Фуд, ним надано не було. Зазначає, що про наявність трудових відносин між [PERSON] і ТОВ «Сільпо-Фуд» Позивачу стало відомо вже після відкриття судового провадження, а саме в листопаді 2024 року, тоді ж, в якості співвідповідача за клопотанням позивача, було залучено ТОВ «Сільпо-Фуд». Тобто, саме відсутність у Позивача інформації про власника транспортного засобу та про наявність полісу, позбавило Позивача можливості вчасно звернутися до страховика з вимогою про відшкодування завданої шкоди. Відтак, Позивачем було подано заяву до страхової компанії АТ «СК «Країна» про виплату страхового відшкодування, однак, враховуючи приписи пп.37.1.4, п.37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було відмовлено. Також зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Як зазначає представник потерпілого, закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Учасники справи в судове засідання не з`явились, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні представник ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, фактично посилався на ті ж обставини, які викладені у додаткових поясненнях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 26.10.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 14.09.2023 о 13 год. 15 хв. у м.Львові по вул.Городоцька, 179 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Actros, д.н.з. [NUMBER] з напів причепом Krone SD, д.н.з [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на перешкоду, магазин гаджетів «Жжук», внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Згідно ч.ч.4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Mercedes-Benz Actros», д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.09.2023 року, була застрахована у АТ «СК «Країна» на підставі полісу №ЕР/214799467; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160000,00 грн.; розмір франшизи 0 грн. Зі змісту вказаного полісу вбачається, що власником даного транспортного засобу є Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Сільпо-Фуд». 15.09.2023 року ТОВ «Сільпо-Фуд» повідомило АТ «СК «Країна» про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.09.2023 року о 13:15 год. у м.Львові по вул.Городоцька, 179. Відповідно до Договору оренди №ЛВ01.01/22 від 01.01.2022, укладеного між Приватним підприємством «Етно» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мобіжук», ПП «Етно» передало, а ТОВ «Мобіжук» прийняло у строкове платне користування нерухоме майно, а саме тимчасову споруду МАФ, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 50 кв.м. З Акту надання послуг №56 від 28.11.2023, складеного ТОВ «Мобіжук» (замовник) та ТОВ «Такфон» (виконавець) вбачається, що вартість ремонту вивіски «Жжук» (м.Львів, вул.Городоцька, буд.179) складає 11000,00 грн. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування ж шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас, в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність. Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України) Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Відтак, суд наголошує, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказаний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, представник позивача вказує відповідачем [PERSON] , як винного у дорожньо-транспортній пригоді, а в подальшому за клопотанням представника позивача залучено ТОВ «Сільпо-Фуд», як власника транспортного засобу, не зазначаючи відповідачем АТ «СК «Країна», як страховика ТОВ «Сільпо-Фуд». Клопотань про залучення АТ «СК «Країна» до справи в якості співвідповідача в ході розгляду справи від представника позивача до суду також не надходило. Зважаючи на викладені норми чинного матеріального права, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись судом, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Мобіжук» про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed