Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Адвокат Музикант В.С., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що Позивач та Відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстровано 03.11.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] [INFO] . При цьому зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, через те, що між нами виникли суттєві взаємні непорозуміння, різні погляди на життя. Зникли любов, щирість, повага і підтримка у відношеннях, вони перестали розуміти один одного. Зважаючи на зазначені обставини, позивач стверджує, що він втратив бажання бути поруч та проживати однією сім`єю з відповідачем. Шлюбні відносини вони підтримують з грудня 2019 року. Спільне господарство ними не ведеться. В даний час кожен з них живе окремим особистим життям не переймаючись проблемами один одного. З урахуванням наведеного просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, однак, у прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи провести без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслала. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 03 листопада 2012 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області в складено відповідний актовий запис № 161, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 17.09.2025 року. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved