Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат за час прострочення грошового зобов`язання, подану адвокатом Строковою А.Г.. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Кілійського районного суду від 25.10.2023 по справі № 502/1742/21 було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнуто на користь позивачки 414350,16 грн. Вказане рішення відповідач виконав повністю лише 20.10.2025, відповідно позивачка просить стягнути з відповідача інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України, що становить 37988,20 грн. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, в поданій заяві просили суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте його інтереси в суді представляв адвокат Фомін А.І., який проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В процесі розгляду справи в суді від адвоката Фоміна А.І. надійшло клопотання про витребування доказів перебування позивачки в Україні та оригінал угоди про надання позивачці правової допомоги. На вказане клопотання від представника позивачки адвоката Строкової А.Г. надійшло заяво з приводу вказаного клопотання де остання зазначила, що вказане клопотання не стосується предмету спору, а від так суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета спору. Щодо укладення договору покликалася на ч.1 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Наведене клопотання адвоката Фоміна А.І. залишено без розгляду без виходу суду до нарадчої кімнати з підстав його необґрунтованості та безпідставності, оскільки обставини викладені в ньому не стосуються предмета доказування у цій справі неналежні докази. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 25.10.2023 у справі № 502/1742/21 було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнуто на користь позивачки грошову компенсацію вартості спільного майна в сукупному розмірі 414350,16 грн. Одеський апеляційний суд своєю постановою від 17.12.2024 вказане рішення залишив без змін. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 20.03.2025 за заявою [PERSON] , подану його представником Фоміним А.І.,відстрочено виконання рішення Кілійського районного суду Одеської області від 25.10.2023 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, строком на 6 (шість) місяців. 07.10.2025 на виконання рішення Кілійського районного суду Одеської області від 25.10.2023 було видано виконавчі листи. Відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлебникова О.В. від 22.10.2025 у виконавчих провадженнях №79339186, 79340719, 79338046 виконавче провадження з примусового виконання рішення Кілійського районного суду Одеської області від 25.10.2023 закінчено у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа. У зв`язку з тим, що наведене рішення від 25.10.2023 не виконувалося відповідачем з моменту залишення його в силі Одеським апеляційним судом 17.12.2024 до повного примусового виконання 22.10.2025, позивачка в цей період зазнала інфляційних втрат та в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України нарахувала інфляційні втрати на суму боргу в розмірі 27493,13 грн та три проценти річних в розмірі 10045,07 грн, які просить стягнути з відповідача. Розрахунок інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних представником відповідача не спростовувався. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14?591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 по справі №916/190/18. Оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19). Отже, позивачка має право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати на суму, визначену у рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 25.10.2023 у справі № 502/1742/21 та, з огляду на викладене, а також, що розрахунок наведений у позові є вірним та відповідає встановленим обставинам у справі з приводу строку та тривалості порушення зобов`язання, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, а також заявлена вимога про стягнення понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3700,00 грн, які підтверджені актом приймання передачі наданих послуг №1 від 17.11.2025 та угодою №19 від 11.11.2025 про надання правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial