Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Описова частина рішення: 29.12.2025 до Радехівського районного суду Львівської області згідно ухвали судді Шептицького міського суду Львівської області від 04.12.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В обгрунтування позовних вимог сторона позивача покликається на те, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4800985 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач отримала кредит у розмірі 10 500,00 гривень, терміном до 05.07.2025, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 23.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «УКрглобал-Фінанс», укладено Договір факторингу № 23/04/25 від 23.04.2025, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4800985 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.07.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «УКрглобал-Фінанс». У зв`язку з порушеннями відповідачем взятих на себе зобов`язань, заборгованість за кредитним договором становить 49 098,02 гривень, яка складається з: - 10 499,98 грн. - заборгованість за кредитом; - 34 490,31 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до кредитного договору за період з 10.07.2024 по 23.04.2025 (включно). - 4 107,73 грн. - заборгованість за штрафом відповідно до кредитного договору. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за Договором № 4800985 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.07.2024 у розмірі 49 098,02 грн., яка складається з: - 10 499,98 грн. - заборгованість за кредитом; - 34 490,31 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до кредитного договору за період з 10.07.2024 по 23.04.2025 (включно); - 4107,73 грн. - заборгованість за штрафом відповідно до кредитного договору, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач відзиву на позовну заяву не надала. 27.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача Руденко К.В. надійшла відповідь на відзив, однак подану відповідь на відзив, суд до уваги не бере, оскільки сам відзив до суду не надходив/відсутній у матеріалах справи. Заяви (клопотання) учасників справи 15.01.2026 від представника позивача Руденко К.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, де представник просить суд розглянути справу за відсутності представника у всіх судових засіданнях, проти заочного рішення не заперечують (а.с.129). 24.02.2026 від представника позивача Руденко К.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, де представник просить суд розглянути справу за відсутності представника у всіх судових засіданнях та прийняти до уваги витребувані докази належності платіжної картки відповідачу та зарахуваня суму кредиту (а.с.172). Процесуальні дії у справі 02.01.2026 від селищного голови О.Микитина надійшла відповідь №03/09-1407 від 31.12.2025 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, згідно якої [PERSON] , [INFO] не зареєстрована на території Лопатинської ОТГ. 05.01.2026 та 12.01.2026 з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] - 30.04.2025 по заяві власника житла. Суддя своєю ухвалою від 05.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.127). Витребував за клопотання представника позивача із АТ КБ «ПриватБанк» 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д наступну інформацію: чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну карту № [NUMBER] ; - надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 10.07.2024 року по 15.07.2024 року з відображенням часу зарахування коштів; - надати інформацію чи було зарахування 10500,00 грн. 10.07.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] ; - надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 10.07.2024 року по 15.07.2024 року. 03.02.2026, 13.02.2026, 20.02.2026 та 24.02.2026 на виконання ухвали судді від 05.01.2026 АТ КБ «ПриватБанк» надано витребувані докази. Суд своєю ухвалою від 22.01.2026 відклав судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне судове засідання. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.135). Направив нагадування АТ КБ «ПриватБанк» щодо виконання ухвали судді від 05.01.2026. Суд своєю ухвалою від 10.02.2026 відклав судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне судове засідання. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.160). Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву не подавала. 02.03.2026 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явились. Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що 10.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4800985. Згідно п. 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 500,00 гривень. Відповідно до п. 1.3. строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Згідно п. 2.1. Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (а.с.20-41). Згідно додатку №1 та додатку №2 до договору про надання споживчого кредиту №4800985 від 10.07.2024, відповідач ознайомився з графіком платежів, інформаційним повідомленням від споживача фінансових послуг та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.42-43). Згідно паспорта споживчого кредиту, сума кредиту - 10 500,00 гривень, строк кредитування - 360 днів; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; стандартна процентна ставка - 547,60% річних (1,50% в день); тип процентної ставки - фіксована (а.с.44-48). Згідно повідомлення директора ТОВ «Пейтек» О.Макарчука за Вих. №20250423-256 від 23.04.2025 [PERSON] були перераховані грошові кошти на суму 10 500,00 гривень на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.49). Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Лінеура Україна» передбачені всі умови користування кредитом, а саме: повернення кредиту, повернення всіх платежів за користування кредитом та інформація відносно всіх умов кредитування (а.с.67-75) 23.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №23/04/25, у відповідності до якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору та у строки встановлені цим договором (а.с.50-58). Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №23/04/25 від 23.04.2025, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 49 098,02 гривень, з яких: 10 499,98 гривень- заборгованість за сумою кредиту, 34 490,31 гривень - заборгованість за відсотками, 4107,73 грн. - заборгованість за штрафом/пенею (а.с. 64). Платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №2386 від 23.04.2025 підтверджено перерахування ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» коштів у сумі 1 981 455,74 гривень, згідно договору факторингу №23/04/25 від 23.04.2025 (а.с.66). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №4800985 від 10.07.2024 сума заборгованості відповідача [PERSON] становить 49 098,02 гривень, з яких: 10 499,98 гривень- заборгованість за сумою кредиту, 34 490,31 гривень - заборгованість за відсотками, 4107,73 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (а.с.76-84). Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 10.07.2024 зараховані грошові кошти у розмірі 10 500,00 гривень, що підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку за період з 10.07.2024 по 15.07.2024 (а.с.161-164;169-171). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] кредитного договору в електронній формі, отримання відповідачем кредитних грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачем умов, укладеного договору в електронній формі. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Як встановлено ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрглобал-Фінанс» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №4800985 від 10.07.2024, що був укладений між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] . Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного кредитного договору та їх неналежного виконання відповідачем, наслідком якого є обов`язок відповідача повернути суму кредиту та сплатити відсотки, суд погоджується з доводами позивача і вважає, що з відповідача [PERSON] стягнути на користь позивача суму заборгованості у розмірі 49 098,02 гривень. Розподіл судових витрат між сторонами В силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 2422,40 гривень судового збору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ними витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ. В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар. Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: копію договору про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02.08.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та фізичною особою-підприємцем адвокатом Руденком К.В. (а.с.85-88); довіреність (а.с.89-90), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю , серії ПТ №2412 від 23.10.2018 (а.с. 91), витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №56 від 03.03.2025 (а.с.65), платіжну інструкцію переказу коштів №2066 від 03.03.2026 (а.с.92), акт приймання-передачі наданих послуг №56 від 03.03.2025 (а.с.103). При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 10 000,00 гривень є неспівмірними із складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Резолютивна частина рішення:

Outcome: approved