Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся з позовом представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачка [PERSON] після народження сина [PERSON] , [INFO] фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо його утримання та виховання. У зв`язку зі складними життєвими обставинами, відсутністю постійного місця проживання та належних умов для догляду за дитиною, за її заявою малолітнього було влаштовано до комунального закладу, де він перебуває на повному державному утриманні. Позивач вказує, що з моменту влаштування дитини до закладу відповідачка не відвідувала сина, не цікавилася станом його здоров`я, не підтримувала з ним жодного зв`язку, матеріальної допомоги не надавала. Незважаючи на вжиті органами опіки та соціальними службами заходи, зокрема взяття під соціальний супровід, проведення профілактичних бесід, роз`яснення обов`язків матері, відповідачка не вчинила жодних дій, спрямованих на поліпшення умов свого життя, працевлаштування чи створення належних умов для повернення дитини в сім`ю. На переконання позивача, сукупність наведених обставин підтверджує наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав як такої, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (31-32) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. (41-42) Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (35-36, 48-49, 50-51) Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надала. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, докази. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (а.с. 7), а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про матір (а.с. 8). Крім того, згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України суд встановив, що батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , записаний зі слів матері. (а.с. 8) З матеріалів справи вбачається, що [INFO] відповідачка народила дитину у КП «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради. У подальшому, у зв`язку з відсутністю постійного місця проживання, належних умов для виховання дитини та перебуванням у складних життєвих обставинах, за її заявою (а.с. 9) та на підставі розпорядження Рівненського міського голови № 224-ОПД від 13 лютого 2025 року, малолітнього [PERSON] було влаштовано до КП «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради, де він перебуває на повному державному утриманні (а.с. 10). Наказом Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 23-осн від 17.02.2025 [PERSON] , [INFO] взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. (а.с. 11) Відповідно до листа зазначеного закладу від 07 жовтня 2025 року, дитина перебуває у закладі з 13 лютого 2025 року. Згідно з даними книги обліку відвідувань батьками та родичами дітей, за весь період перебування дитини у закладі мати її не відвідувала, телефонних дзвінків не здійснювала, станом здоров`я сина не цікавилася, участі у його вихованні та утриманні не брала. (а.с. 13) З наданої суду інформації Рівненського міського центру соціальних служб вбачається, що 18 лютого 2025 року [PERSON] було взято під соціальний супровід як особу, яка перебуває у складних життєвих обставинах. (а.с. 14) Під час перебування під соціальним супроводом із відповідачкою проводилися профілактичні бесіди щодо необхідності ведення здорового способу життя, працевлаштування, створення належних умов для проживання з дитиною та виконання батьківських обов`язків. Однак відповідачка свої зобов`язання не виконала: не працевлаштувалася, належного житла не знайшла, заходів щодо повернення дитини в сім`ю не вжила, інтересу до її життя та здоров`я не проявляла. Судом також встановлено, що відповідачка тимчасово проживала у свого батька за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою не проживала, її місце перебування соціальним службам було невідоме. Неодноразові спроби налагодити контакт із відповідачкою та її родичами результатів не дали. Телефонні дзвінки спеціалістів соціальних служб відповідачка ігнорувала, за викликами до служби у справах дітей не з`являлася. На підставі наказу Міністерства соціальної політики України № 318 від 31.03.2016 року та у зв`язку з невиконанням умов договору про надання соціальних послуг, з 05 червня 2025 року [PERSON] знято із соціального супроводу. (а.с. 15) Крім того, судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2020 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно чотирьох малолітніх дітей, що підтверджується копією судового рішення у справі № 569/22570/19. (а.с. 22-28) Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , виходячи з інтересів дитини (а.с. 17-21) Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачка протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідних умов для життя та виховання, не підтримує з ним жодного зв`язку та не виявляє наміру змінити свою поведінку, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402 від 26.04.2001 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд у постановах від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18, від 06 серпня 2025 року в справі № 514/1346/16-ц наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Слід зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, а саме виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки мати або батько маючи реальну можливість виконати такий обов`язок, не вчиняють відповідних дій, та судом було достовірно встановлено, що відповідачка, за відсутності у неї для цього будь-яких об`єктивних причин, перешкод чи труднощів, ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої сина [PERSON] , [INFO] , та суд прийшов до таких висновків виходячи з наступного. З письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідачка, яка є матір`ю малолітньої сина [PERSON] , [INFO] , не виявляє щодо дитини батьківського піклування, не турбується про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечувала необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову її виховання. Зазначені обставини у сукупності свідчать про те, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що вказує на наявність підстав, передбачених ст.164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав. При цьому суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом сімейно-правової відповідальності, який застосовується лише за наявності достатніх і переконливих доказів винної поведінки матері чи батька та неможливості зміни їх ставлення до виконання батьківських обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що органами опіки та піклування, а також соціальними службами вживалися заходи, спрямовані на збереження сім`ї та надання відповідачці допомоги у подоланні складних життєвих обставин: її було взято під соціальний супровід, проводилися профілактичні бесіди, надавалися роз`яснення щодо необхідності працевлаштування, створення належних житлових умов, налагодження контакту з дитиною. Проте відповідачка не скористалася наданою допомогою, умов договору про соціальний супровід не виконала, ініціативи щодо повернення дитини у сім`ю не проявила. Суд також враховує, що з моменту влаштування малолітнього до закладу відповідачка протягом понад шести місяців не відвідувала дитину, не цікавилася станом її здоров`я, не надавала матеріальної допомоги, що свідчить про повне самоусунення від виконання материнських обов`язків. Крім того, відповідачка вже була позбавлена батьківських прав стосовно чотирьох інших дітей, що свідчить про стійкий характер її поведінки та відсутність належного ставлення до виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№ 2) від 27.11.1992) вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В іншій справі Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008) зазначає, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідачка, як матір, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків матері по вихованню дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов переконання, що у даному випадку наявні передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав як такої, що ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а застосування менш суворих заходів впливу не призвело та об`єктивно не може призвести до зміни її поведінки. Враховуючи викладене, з метою забезпечення стабільності правового статусу дитини, створення передумов для її подальшого влаштування у сімейні форми виховання та реалізації права на належне сімейне середовище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved