Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами в порядку ст. 625 ЦК України, посилаючись на те, що 18 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №05/07/2008/840-К/503. Відповідно до умов даного договору, Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 202 334 доларів США 15 центів, зі строком користування кредитними коштами до 17 липня 2028 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 18 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено договір поруки №05/07/2008/840-П/503. В подальшому рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2014 року у цивільній справі №521/19994/13-ц позов ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором -задоволено: Вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №05/07/2008/840-K/503 від 18 липня 2008 року в розмірі 2 989 517,64 грн. та судові витрати в розмірі 3 441,00 грн. 27 березня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір договір №GL3N216954_ПB_188 про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою I.B. та зареєстрованим в реєстрі за № 125. За змістом пункту 1 даного договору банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, зурахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. За змістом Додатку № 1 до Договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за кредитним договором №05/07/2008/840-К/503 від 18 липня 2008 року, договором поруки №05/07/2008/840-П/503 від 18 липня 2008 року. Разом з тим, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2020 р. у справі №521/19994/13-ц замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на нового стягувача ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Малиновським районним судом м. Одеси у цивільній справі №521/19994/13 за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №05/07/2008/840-К/503 від 18 липня 2008 року. Таким чином, ПАТ «КБ «НАДРА» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним договором №05/07/2008/840-К/503 від 18 липня 2008 року, а ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора за основним договором та договорами забезпечення. З моменту набрання рішенням про стягнення заборгованості за кредитом законної сили по цей час [PERSON] та [PERSON] безпідставно користуються коштами у розмірі 2 989 517,64 грн., що підлягали сплаті ПАТ «КБ «Надра», а після укладення договору про відступлення права вимоги - Позивачу. В силу наведеного, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА», виникло право вимагати від Відповідачів сплати інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Також позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 24.10.2025 року у справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Від відповідачів відзиви на позовну заяву не надходили, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 21.01.2026 року у справі підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 24.02.2026 року надіслав суду заяву щодо підтримання позовних вимог, також просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідачі були сповіщені належним чином, що підтверджується відповідним поштовими повідомленнями, наявним у матеріалах справи (відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК), які направлялися адресу відповідачів, з огляду на що, суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідачів, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №05/07/2008/840-К/503, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 202334,15 дол. США до 17.07.2028 року. (а.с. 6-8) З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 18 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено договір поруки №05/07/2008/840-П/503. (а.с. 9) Також, у зв`язку з невиконанням [PERSON] , [PERSON] кредитних зобов`язань, 24.06.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення у справі №521/19994/13-ц за позовом ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 989 517,67 гривень, яким позовні вимоги було повністю задоволено. (а.с. 10) Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] , [PERSON] за кредитним № 05/07/2008/840-К/503 від 18.07.2008 року дорівнює 2 989517,64 гривень. 27 березня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір договір №GL3N216954_ПB_188 про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою I.B. та зареєстрованим в реєстрі за № 125. За змістом пункту 1 даного договору банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, зурахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. (а.с. 13-14) За змістом пункту 2 Договору, новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами (кредитними, поруки, іпотеки толю», включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, відповідно до Додатку № 1, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, вимоги, які випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо боржників, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договором тощо. За змістом Додатку № 1 до Договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за кредитним договором №05/07/2008/840-К/503 від 18 липня 2008 року, договором поруки №05/07/2008/840-П/503 від 18 липня 2008 року. (а.с. 15-16) ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «НАДРА» кошти в порядку пункту 4 Договору моменту набуття чинності Договором у розмірі 8868842, 93 гривень без ПІДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 94 від 22.04.2020 року. (а.с. 17) Разом з тим, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2020 р. у справі №521/19994/13-ц замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на нового стягувача ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами виданими Малиновським районним судом м. Одеси у цивільній справі №521/19994/13 за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №05/07/2008/840-К/503 від 18 липня 2008 року. (а.с. 11-12) Таким чином, ПАТ «КБ «НАДРА» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним договором №05/07/2008/840-К/503 від 18 липня 2008 року, а ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора за основним договором та договорами забезпечення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року у справі №521/10156/22 позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами за період з 24.02.2019р. до 23.02.2022р. було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» грошову суму в розмірі 235 639,51 грн.. (а.с. 20-22) Також рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 січня 2024 року у справі №521/17581/22 позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за період з 24.02.2019р. до 23.02.2022р. було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» грошову суму в розмірі 633 701,20 грн.. (а.с. 23-24) Таким чином, враховуючи судову практику, цивільне законодавство України та викладені вище обставини, звертаючись до суду з даним позовом, сторона Позивача здійснює розрахунок заборгованості за період з 02.04.2017 року до 23.02.2019 року. (а.с. 5) Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Отже, заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «Консалт Солюшенс» в розмірі 2 989 517,64 грн. є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08.11.2019 р. у аналогічній цивільній справі № 127/15672/16-ц зробила такий правовий висновок: «Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов?язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, а також у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/4878/16-ц. За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд звертає увагу відповідачів, що за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що у даному випадку [PERSON] , [PERSON] мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 2989517,64 гривень, що підтверджується вищезазначеним заочним рішенням суду. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц, а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вбачається, що у «межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Згідно з правилом частин першої та другої статті 14 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У частині першій статті 273 ЦПК України сформульоване правило, за змістом якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Враховуючи те, що рішення Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/19994/13-ц від 24.06.2014 р. не оскаржувалось в апеляційному поряду - таке рішення набрало законної сили та набуло статусу обов`язкового до виконання для сторін справи. Суд роз`яснює, що з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем було вірно проведено розрахунок за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2019 року на суму грошового зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору №05/07/2008/840-К/503 та закріплене рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2014 у справі №521/19994/13-ц в розмірі 2 989 517,64 грн.. Так, судом встановлено, що за зазначений період, розмір грошових коштів, що підлягають стягненню за користування кредитними коштами склав 823 442, 49 гривень, з яких: 653 162,84 грн. - інфляційні втрати; 170 279,65 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами. Відповідно до ст. 541, 542 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України, уразі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в рівних частках з кожного в загальній сумі 3028 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved