Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

22 лютого 2019 р., представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просили суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду 128 000,00 грн. Позов мотивований тим, що 21 березня 2015 року, близько 09 годин 10 хвилин [PERSON] (надалі-Відповідач), перебуваючи за адресою [ADDRESS] , в присутності малолітнього [PERSON] , [INFO] , спричинив [PERSON] (надалі-Позивач) легкі тілесні ушкодження, встановлені згідно до висновку судово-медичної експертизи №64 від 30.03.2015 року. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року, по справі №367/2904/15-к, [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Забуяння, Макарівського району Київської області, громадянина України, проживаючого по [ADDRESS] , звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження №12015110040000675 закрито. При цьому судом встановлено, що обвинувачений [PERSON] 21.03.2015 року вчинив злочин по відношенню до [PERSON] , передбачений ст..125 КК України, натомість з моменту вчинення даного злочину минуло 2 роки, що надає право суду звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючими підставами. Також судом в Ухвалі від 06 вересня 2017 року, по справі №367/2904/15-к, роз?яснено потерпілій та її представнику право звернутися з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданою вчиненням протиправних дій [PERSON] , в порядку цивільного судочинства. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2019 року справу передано на розгляд судді [PERSON] . Ухвалою суду від 25.03.2019 року відкрито провадження у цивільній справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 14.09.2021 року № 1989/0/15-21 суддю Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] звільнено у відставку. Відповідно до розпорядження керівника апарату Шолкової Т.М. від 22.09.2021 року № 58 справу № 367/1533/19 передано на повторний автоматичний розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 року справу № 367/1533/19 передано для розгляду судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 19.10.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 367/1533/19 та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 02.08.2023 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином відмовлено. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 02.08.2023 року за клопотанням відповідача [PERSON] провадження в цивільній справі № 367/1533/19 зупинено до розгляду по суті справи №367/2904/15-к за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2017 року про звільнення від кримінальної відповідальності. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 10.03.2025 року відновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 19.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивачки [PERSON] направив заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі сторони позивача, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштової кореспонденції, які повернулись на адресу суду з відмітками відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 21 березня 2015 року, близько 09 годин 10 хвилин [PERSON] (надалі-Відповідач), перебуваючи за адресою [ADDRESS] , в присутності малолітнього [PERSON] , [INFO] , спричинив [PERSON] (надалі-Позивач) легкі тілесні ушкодження, встановлені згідно до висновку судово-медичної експертизи №64 від 30.03.2015 року. Таким чином, [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.03.2015 року за № 12015110040000675. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року, по справі №367/2904/15-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження №12015110040000675 закрито. При цьому судом встановлено, що обвинувачений [PERSON] 21.03.2015 року вчинив злочин по відношенню до [PERSON] , передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, натомість з моменту вчинення даного злочину минуло 2 роки, що надає право суду звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності. [PERSON] 06.07.2020 р. та 21.10.2021 р. звертався до Ірпінського міського суду Київської області із заявами про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду, в яких просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2017 р. про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв?язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015110040000675 від 27.03.2015 р. і постановити виправдувальний вирок, оскільки існують нововиявлені обставини. Зазначені вище заяви [PERSON] ухвалою суду від 25.10.2021 р. були об`єднані в одне провадження. В подальшому ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26.10.2021 р. було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2017 р. про звільнення від кримінальної відповідальності. Ухвалою Апеляційного суду від 19.07.2022 р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Ірпінського міського суду від 26.10.2021р., якою відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за ново виявленими обставинами Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2017 р. про звільнення від кримінальної відповідальності, скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.10.2021 р. було відмовлено в відкритті провадження за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2017 р. про звільнення від кримінальної відповідальності. Ухвалою Апеляційного суду від 14.07.2022 р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Ірпінського міського суду від 29.10.2021р., якою відмовлено в відкритті провадження за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами. Призначити новий розгляд заяви [PERSON] у суді першої інстанці зі стадії відкриття провадження. Ухвалою суду від 15.07.2024 р. у справі №367/2904/15-к було відмовлено у задоволенні заяв [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2017 р. про звільнення від кримінальної відповідальності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2024 р. апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09.02.2024 р., якою відмовлено у задоволенні заяв [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 06.09.2017 про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 10.02.2025 р. було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09.02.2024 р. та ухвалу Київського апеляційного суду від 19.11.2024 р. Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, ане якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2017 року, по справі №367/2904/15-к задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Звільнено [PERSON] , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України. Вказана ухвала набрала законної сили. Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме у зв`язку із закінченням строків давності, які є нереабілітуючими обставинами. Тому звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду. ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позиція, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17, від 02.06.2023 року в справі №144/1847/21. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Врахувавши, що неправомірними діями відповідача позивачці було завдано моральні страждання, погіршення психологічного стану малолітнього [PERSON] , [INFO] , характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, суд, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial