Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

30 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 540,00 грн та 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 12.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №12.10.2024-100000617 (надалі також кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору, відповідачу надано кредит в сумі 3 000,00 грн строком на 124 дні. Оскільки, [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем не виконав, кредит та проценти не сплачував, у нього наявна заборгованість у сумі 6 540,00 грн, з яких 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 860,00 грн заборгованість по процентам, 540,00 грн додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості) та 1 140,00 грн неустойка, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Ухвалою від 30.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представники позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не прибула, у позовній заяві просить проводити розгляд малозначної справи в поряду спрощеного провадження без участі позивача та його представника за наявними в матеріалах справи доказами, позивач не заперечує проти заочного розгляд справи Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, однак представник відповідача [PERSON] 23.01.2026 подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що відповідач визнає наявність боргу за кредитним договором №12.10.2024-100000617 від 12.10.2024 у розмірі 1 440 грн, щодо інших нарахованих сум зазначає, що відповідач як на момент укладення кредитного договору так і у період, за який позивачем нараховано проценти, додаткову комісію та неустойку, відповідач проходив військову службу, що підтверджується довідкою №47 від 12.01.2026, виданою командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] 27.01.2026 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив додатково зазначає, що надана відповідачем копія військового квитка містить вибіркові сторінки та не дозволяє встановити підставу прийняття на військову службу та період проходження військової служби, отже, відповідач не підтвердив свій статус військовослужбовця на даний час та на час дії кредитного договору, адже не надав довідки про проходження військової служби, військового квитка з відмітками за період дії кредитного договору. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №12.10.2024-100000617. Відповідно до умов кредитного договору кредит надається на наступних умовах: сума кредиту: 3 000,00 грн; строком на який надається кредит - 124 дні, дата повернення (виплати) кредиту - 12.02.2025, процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Крім того, умовами кредитного договору передбачено, що комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія за надання», «Комісія» економічна сутність плата за надання Кредиту) 9% від суми Кредиту та дорівнює 270,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі «Комісія за обслуговування», «Комісія») 270,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Договір укладено в електронній формі, підписаний [PERSON] електронним цифровим підписами - одноразовим ідентифікатором Е538. Згідно з листом про переказ коштів №1-1112 від 11.12.2025, кредитором надано, а [PERSON] отримано кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором (оферти) №12.10.2024-100000617. У свою чергу, відповідач лише частково повернув позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань у нього, як стверджує позивач, утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 6 540,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 000,00 грн; по процентам в розмірі 1 860,00 грн; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 540,00 грн, по неустойці за кожен день невиконання неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 1 140,00 грн. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 20.06.2022 у справі № 757/40396/20, від 04.12.2023 у справі № 212/10457/21. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що кредитний договір (оферти) №12.10.2024-100000617 від 12.10.2024 між позивачем та відповідачем підписаний останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором, наявність якого підтверджує його волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору. Відповідач не заперечує укладення кредитного договору (оферти) №12.10.2024-100000617 та отримання кредитних коштів в сумі 3 000,00 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи підтверджено часткову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, а саме 23.11.2024 в сумі 1 560,00 грн, що підтверджено позивачем. Як зазначає відповідач, він відноситься до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а тому просить в задоволенні позову в частині стягнення з нього процентів за кредитним договором відмовити. Відповідно до довідки №47 від 12.01.2026, виданої командиром військової частини [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації в військовій частині [NUMBER] . Відповідно до п.15 ч.3 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14, виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 в справі № 426/4264/19. Однак, з наданих відповідачем до матеріалів справи документів, а саме копії перших двох сторінок військового квитка серії [NUMBER] та довідки №47 від 12.01.2026, виданої командиром військової частини [NUMBER] , не вбачається дати призову відповідача під час мобілізації, відтак, не доведено дати набуття відповідачем статусу особи (віднесення до категорії осіб), які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». За таких обставин, відповідачем не доведено наявності підстав для застосування пільг передбачених вказаною вище нормою, для не нарахування процентів по кредитний договору (оферти) №12.10.2024-100000617 за рішенням суду за період з 12.10.2024 по 12.02.2025. У відповідності до ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх часткового повернення суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та комісією суд виходив з наступного. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, заборгованість за процентами за період з 12.10.2024 по 12.02.2025 становить 1 860,00 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 540,00 грн комісії за обслуговування. При цьому, як встановлено судом, загальна сума комісій за умовами кредитного договору становить 810 грн та складається з 270,00 грн комісія за надання кредиту та 540,00 грн комісія за обслуговування кредитної заборгованості, сплата яких передбачена також Графіком платежів (пункти 8, 9,14 Заявки кредитного договору №14.02.2025-100000308, що є невід`ємною частиною договору). Позивачем підтверджено, що під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати відповідачем частини заборгованості та змінено суму заборгованості. Враховуючи суму комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача, за рахунок часткової сплати відповідачем заборгованості в сумі 1 560,00 грн, в рахунок погашення заборгованості за комісіями позивачем було зараховано 270,00 грн. Водночас, згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена за надання кредиту, має надаватися клієнту банку безоплатно, а відтак умови договору в цій частині суперечать вимогам закону, тобто є нікчемними. За наведених обставин, зарахування здійсненої відповідачем часткової оплати заборгованості за договором в рахунок погашення зобов`язань за комісією за надання кредиту в сумі 270,00 грн та вимога про стягнення 540,00 грн. додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) суперечить вимогам закону. Вказана сума зарахування 270,00 грн підлягала зарахуванню в рахунок часткового погашення заборгованості за процентами. Відтак, заборгованість відповідача за процентами, що підлягає стягненню на користь позивача становить 1 590,00 грн, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за додатковою комісією в сумі 540,00 грн та в частині стягнення 270,00 грн заборгованості за процентами. Щодо стягнення неустойки за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні, отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення 1 140,00 грн неустойки слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 4 590,00 грн, з яких 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 590,00 грн заборгованість за процентами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 700,00 грн, виходячи з наступного розрахунку 4 590,00 грн (сума задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн (ставка судового збору) : 6 540,00 грн (сума заявлених позовних вимог). Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного та

Outcome: partial