Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Адвокат Гуменюк Н.В. в інтересах позивача звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із вищевказаним позовом, який представник умотивувала тим, що з 28.04.2013 сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.11.2023, справа № 128/3300/23,- розірваний. Вказує, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , народження, який проживає з матір`ю за однією адресою: [ADDRESS] . Представник зазначає, що на даний час відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, при цьому має добрий стан здоров`я, не перебуває на будь-якому диспансерному обліку, не зобов`язаний до виплати аліментів будь-кому іншому. У зв`язку із чим представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі частки зі всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та до його повноліття. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2025 відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання, з викликом лише відповідача. 19.02.2026 відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо через канцелярію суду подав власноруч написану заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності. З урахуванням вимог ч.1 ст. 206 ЦПК України, судом установлено, що по справі відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, визнання відповідачем позову не суперечить закону та надані учасниками справи докази свідчать про те, що визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому, суд з урахуванням поданої відповідачем заяви, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та задовольнити позов, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.11.2023 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 квітня 2013 року у Виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №12 (а.с.3-5). У період шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.10.2013 Виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №85, в якому батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.2). Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №567 від 10.11.2025, убачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та разом із нею проживає син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо розміру коштів на утримання малолітнього сина. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язків утримувати сина, судом не встановлено. Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні; позивача, яка є працездатного віку, а також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що, зі слів представника позивача, він є фізично здоровою людиною, працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, позовні вимоги визнав відповідач у повному обсязі, тому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Тому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача, на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 18.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення містить також ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, та враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 50 відсотків, а саме в сумі 605 гривень 60 копійок, а решту частини судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved