Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] строком на 6 місяців з покладенням на нього таких обов`язків: -заборонити [PERSON] перебувати в місці проживанні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] перебувати в місці роботи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити наближатися до автомобіля [PERSON] марки Skoda Fabia D12840AB; -обмежити наближення [PERSON] до [PERSON] на відстань 100 метрів та її дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] ; -заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати та спілкуватися з нею чи її дітьми в будь-який спосіб; -заборонити [PERSON] поширювати недостовірну інформацію про [PERSON] , що принижує її честь і гідність., зокрема публічні або приватні звинувачення у «шахрайстві» чи інших вигаданих злочинах, як засіб психологічного тиску та дискредитації її перед іншими людьми». В обгрунтування заяви зазначила, що тривалий час перебувала у близьких стосунках з [PERSON] . Протягом цього часу вона та її неповнолітня донька [PERSON] , яка проживає разом з нею, піддавалися систематичному фізичному, психологічному та економічному насильству, які виразилися в наступних його діях. Вчинення фізичного насильства: на початкових етапах [PERSON] , коли йому щось не подобалося і під час сварок застосовував приховане насильство: закривав їй рота та носа, обмежуючи доступ до повітря, при цьому залякував, що поліція останній не повірить, бо немає синців. Згодом агресія стала відкритою. Він постійно штовхав її вдома, на роботі, біля магазину, залишав синьці на руках, обличчі, ногах. Заявниця неодноразово викликала поліцію. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинене щодо неї домашнє насильство. Крім того, кривдник здійснював тотальний контроль (24/7) над заявницею: постійно перебував з нею вдома, супроводжував на роботу, сидів цілий робочий день у неї в магазині. Коли був не поряд, то телефонував через відеозв`язок. Коли невчасно відповідала, то психологічно тиснув, сварився. Постійно безпідставно звинувачував у зрадах, зокрема через те, що її донька спілкується зі своїм рідним батьком. Навіть намагався заборонити їм бачитися. При цьому сам [PERSON] цинічно приховував, що він є офіційно одруженим, обманом втягнувши її у статус коханки. Крім того, для маніпуляцій її волею, [PERSON] неодноразово демонстрував спроби суїциду: бив себе гантелею по голові, затягував мотузку на шиї, обливав себе та її автомобіль бензином, погрожуючи самоспаленням та підпалом її майна. Чисельні повідомлення з погрозами, що він «здохне», та його передсмертну записку, де він звинувачує її у своїй можливій смерті. Тривалий час вона перебувала під впливом маніпуляцій з боку [PERSON] . Жаліючи його та бажаючи допомогти, заявниця виправдовувала його дії та надавала всебічну допомогу. Проте кожен її крок назустріч та кожна спроба примирення закінчувалися черговим актом емоційного та фізичного насильства. Також [PERSON] вчиняв щодо неї економічне насильство: погрожував в`язницею за «шахрайство» щодо автомобіля, який сам добровільно їй подарував. Поширював щодо неї недостовірну інформацію, що вона його «розвела на гроші». Також [PERSON] постійно маніпулює грошима. Змушує повернути заявницю всі кошти, які були ним добровільно перераховані їй. Через постійний стрес та сварки у заявниці сталося два викидні, що є непоправною втратою для неї, як для жінки, яка раніше не мала проблем із репродуктивним здоров`ям. Заявниця має розлади сну, приймає заспокійливі ліки, відчуває постійний страх за своє життя, життя дітей та майно, яке [PERSON] неодноразово погрожував спалити. Зазначені обставини стали підставою для звернення [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 17.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 19.02.2026. 19.02.2026 судове засідання відкладено на 23.02.2026. 23.02.2026 судове засідання відкладено на 26.02.2026. Заявниця в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила видати обмежувальний припис, при цьому посилалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Суду також пояснила, що має обґрунтовані хвилювання за своє здоров`я та життя, оскільки [PERSON] не залишає її в спокої протягом тривалого часу. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні 26.02.2026 не заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо нього. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Нестеренко А.В. підтримала позицію заінтересованої особи [PERSON] . Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. За змістом ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон України), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до п.5 ч.2 ст.3 вище зазначеного Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхніх батьків та дітей. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] тривалий час перебувала у близьких стосунках з [PERSON] . [PERSON] є матір`ю: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15, 16, 17). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади від 21.01.2026 [PERSON] зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] також проживав із заявницею за даною адресою. Наразі проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , яке проявляється в його агресивній поведінці відносно останньої, образах, штовханнях, залякуванні, спричиненні синців. Також [PERSON] вчиняє психологічне насильство шляхом залякування заявниці вчинити суїцид та спалати її майно. [PERSON] зазначила, що така поведінка [PERSON] також негативно впливає на її малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , вона його боїться. Постановою Семенівського районного суду Полтавської області від 12.12.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчиненого відносно [PERSON] , та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 28). Крім того заявниця неодноразово зверталась до поліції з приводу неправомірної поведінки [PERSON] щодо неї (а.с.66-72). Такі дії заінтересованої особи [PERSON] негативно вплинули на здоров`я заявниці. Через постійний стрес та сварки у заявниці сталося два викидні, що є непоправною втратою для неї. Заявниця має розлади сну, приймає заспокійливі ліки, постійно відчуває страх за своє життя, життя дітей та майно, яке [PERSON] неодноразово погрожував спалити (а.с. 29-34, 36-48). Судом було досліджено додані до заяви скриншоти переписки заявниці з [PERSON] , фотознімки (а.с. 29-48,73-75). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. З наданих заявником у судовому засіданні пояснень та встановлених під час розгляду справи обставин, суд установив, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо заявниці, тобто завдає шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю. Враховуючи обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, суд дійшов висновку, що обмежувальний припис щодо [PERSON] є тим тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки постраждалої особи [PERSON] , який буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства. Водночас суд зважає на те, що судом не встановлено фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо повнолітніх дітей заявниці: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , у зв`язку з чим вимоги заявниці в цій частині не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Також, не надано доказів вчинення [PERSON] будь - яких дій відносно малолітньої доньки заявниці [PERSON] . Однак, враховуючи той факт, що вона його боїться, суд вважає наявним ризик психологічного впливу останнього на малолітню доньку заявниці. Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.26 зазначеного Закону. Тобто, суд може виначити заходи тимчасового обмеження щодо кривдника або покласти на нього обов`язки, визначені Законом. Разом з тим, такий захід, про який просить заявниця - заборонити [PERSON] поширювати недостовірну інформацію про [PERSON] , що принижує її честь і гідність, зокрема публічні або приватні звинувачення у «шахрайстві» чи інших вигаданих злочинах, як засіб психологічного тиску та дискредитації її перед іншими людьми», не передбачений ч.2 ст.26 Закону. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявницею надано належні та достатні докази, які дозволяють суду встановити, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно [PERSON] є високою, а побоювання останньої щодо особистої безпеки виправданими. Водночас, суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з метою застосування превентивного засобу, стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис на строк 6 місяців відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Щодо заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню. Суд вважає, що такий захід стримування буде сприяти безпеці заявниці, стимулюватиме [PERSON] до правомірної поведінки, дотримання правил встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, поваги до прав, честі і гідності інших громадян. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial