Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

26 грудня 2025 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 грудня 2018 року між АТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № Z41.24667.004645852. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, згідно умов якого право грошової вимоги за кредитним договором до [PERSON] перейшло за плату від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до реєстру боржників №4 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z41.24667.004645852 від 10 грудня 2018 року у сумі 69943,83 грн, з яких 25764,66 грн заборгованість за основним боргом, 44179,17 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісіями. Зазначає, що всі нарахування, що відбувалися до дати отримання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги та здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №Z41.24667.004645852 від 10 грудня 2018 року у розмірі 69943,83 грн, з яких 25764,66 грн заборгованість за основним боргом, 44179,17 грн заборгованість за відсотками, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 08 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 лютого 2026 року, який відкладено на 02 березня 2026 року. 03 лютого 2026 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що 10 грудня 2018 року вона дійсно уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z41.24667.004645852. Однак, звертає увагу щодо «заборгованості за відсотками» у сумі 44179,17 грн, відображеної в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що міститься у договорі позики. Вважає, що «заборгованість за відсотками» являється «платою за обслуговування», а тому це є порушенням її прав, як споживача. Згідно п.1.3 кредитного договору, за користуванням кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,01 % річних від залишкової суми кредиту. Згідно п.1.4 кредитного договору, за користуванням кредитом позичальник сплачує «за обслуговування кредиту банком...». Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частина перша статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 18 Закону України «Про споживче кредитування»). Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 25764,66 грн(а.с. 50-53). Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 57 на звороті). Одночасно у позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та у випадку неявки відповідача ухвалити заочне рішення (а.с. 3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася також, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 59). У відзиві відповідач просила розглядати справу без її участі (а.с. 53). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 грудня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z41.24667.004645852, який підписано позичальником власноручно (а.с. 5-7) Також, 10 грудня 2018 року [PERSON] підписала заяву Z41.24667.004645852 про акцепт публічної оферти, згоду-повідомлення, договір добровільного страхування життя, паспорт споживчого кредиту, заяву-анкету, договір добровільного страхування майна, анкету опитування клієнта (а.с. 8. 10, 11-13, 14, 15-17, 20-21). Згідно умов даного кредитного договору, сторони погодили такі його істотні умови: у день підписання договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 27280 грн (п. 1.1), строком на 36 місяців (п.1.2), за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 0.01% річних від залишкової суми кредиту (п.1.3). Згідно п.1.4 кредитного договору за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням телефонних каналів зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором, що також не заперечується відповідачем. Однак, як стверджує позивач в позовній заяві, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором. Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z41.24667.004645852 від 10.12.2018 року, станом на 07.07.2023 року заборгованість у [PERSON] становить 69943,83 грн, з яких 25764,66 грн заборгованість основним боргом, 44179,17 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 0 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с. 23). Також позивачем надано виписку з 10.12.2018 року по 07.07.2023 року, а саме за період з 12.12.2018 по 11.03.2019, сформовану АТ «Ідея Банк», з якої вбачається часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, а саме: 1515,32 грн тіла кредиту, 0,66 грн відсотків та 2177 грн за обслуговування кредиту (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 24-25). Згідно платіжної інструкції № 19913 від 11.07.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало кошти на рахунок АТ «Ідея Банк» за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року (а.с. 26). Із витягу з реєстру боржників № 4 від 07 липня 2023 року, залишок заборгованості у [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № Z41.24667.004645852 від 10.12.2018 року становить 69943,83 грн, з яких 25764,66 грн заборгованість основним боргом, 44179,17 грн заборгованість за відсотками (а.с. 27). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z41.24667.004645852 від 10.12.2018 року та вправі пред`являти відповідні вимоги про стягнення коштів. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, вимога позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 25764,66 грн є доведеною та підлягає до задоволення. Крім цього, в цій частині відповідач позов визнає. Щодо заперечень відповідача стосовно стягнення заборгованості за нарахованими процентами у сумі 44179,17 грн, до складу яких входить плата за обслуговування кредиту, суд зазначає наступне. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно паспорту споживчого кредиту плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,99% від початкової суми кредиту, тобто загальна сума за весь строк кредитування становить 39184,92 грн (а.с. 11). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, наведеним у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21, провадження N 61-4202сво22, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи вбачається, що, встановивши у кредитному договорі № Z41.24667.004645852 від 10 грудня 2018 року сплату за обслуговування кредиту в розмірі 3,99 % від початкової суми кредиту, банк до таких послуг відніс ті, що споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». А тому, суд приймає до уваги заперечення відповідача, та вважає, що положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку сплати 3,99% від початкової суми кредиту за обслуговування кредиту є нікчемними. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 39184,92 грн задоволенню не підлягають. Щодо іншої складової суми нарахованих процентів суд вважає, що встановити порядок утворення розміру заборгованості у відповідача [PERSON] з відсотків за договором № Z41.24667.004645852 від 10 грудня 2018 року на час відступлення права вимоги не виявляється можливим, оскільки позивачем до позовної заяви долучено довідку-розрахунок заборгованості, складену АТ «Ідея Банк», яка носить узагальнений розрахунок боргу. До матеріалів справи не долучено детального розрахунку, сформованого первісним кредитором, з якого би вбачався механізм нарахування суми заборгованості за відсотками по днях, починаючи з дати надання кредиту та з врахуванням часткової сплати боргу відповідачем, з клопотанням про витребування такого розрахунку позивач до суду не звертався. У такому випадку, якщо відповідний розрахунок позивачем не здійснено або здійснено неправильно, суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Як зазначалося вище, умовами кредитного договору передбачено строк кредитування 36 місяців з моменту підписання кредитного договору та сплату процентів у розмірі 0,01% річних. Згідно графіку платежів, наведеного у кредитному договорі, проценти за користування кредитом становлять 4,19 грн. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що з врахуванням сплати відповідачем 0,66 грн. відсотків за користування кредитом, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3,53 грн відсотків за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт утворення заборгованості за тілом кредиту, яку визнає і сама відповідач, та відсотками за користування кредитом у відповідача перед позивачем за кредитним договором, що порушує взяті на себе договірні зобов`язання, права та законні інтереси кредитодавця у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а відтак, з [PERSON] на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № Z41.24667.004645852 від 10 грудня 2018 року у розмірі 25768,19 грн., що складається із 25764,66 грн заборгованості за кредитом, 3,53 грн заборгованості за відсотками. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 892,44 грн. На підставі ст. ст. 526, 614, 626, 628, 639, 1054 ЦК України,

Outcome: partial