Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Представниця позивачки адвокатка Созоник Т.Б. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивачки неустойку (пеню) за несвоєчасну оплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини які стягуються за рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2023 року, ухвалене у справі №341/631/23 за період з 10 жовтня 2025 року по 20 лютого 2026 року у розмірі 6 856 гривень 48 копійок. В обґрунтування позову зазначила, що проживала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2004 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2024 року з відповідача на її користь ухвалено стягувати аліменти на утримання їхньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2900 грн. щомісяця починаючи з 27 березня 2023 року і до досягнення дочкою повноліття. На виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2023 року видано виконавчі листи про стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2 900 гривень щомісячно починаючи з 27 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 10 травня 2025 року відкрито виконавче провадження на виконання зазначеного рішення суду. Останній раз відповідачем було оплачено суму аліментів у жовтні 2025 року, зокрема [PERSON] було оплачено заборгованість по сплаті аліментів за весь 2024 рік та майже весь 2025 рік, однак на даний час відповідачем не оплачено суму аліментів за жовтень 2025 року; грудень 2025 року та січень 2025 року на загальну суму 8 314 гривень. Також, рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області по справі 341/1650/25 від 01 грудня 2025 року було стягнуто з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки за період 01 лютого 2024 року по 30 вересня 2025 року в розмірі 58 000 грн. Відповідач протягом останніх чотирьох років ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, що стверджується довідкою про розмір заборгованості зі сплати аліментів, виданої Головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Н.Антонюк. З урахуванням вищевикладеного, позивачка вимушена звернутися із даним позовом до суду. Позивачка у судове засідання не з`явилися, однак її представниця адвокатка Созоник Т.Б. через систему «Електронний су» скерувала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. На адресу суду повернувся поштовий конверт із позначкою - «адресат відсутній за вказаною адресою». В силу пункту 1 частини 8 статті 128ЦПК України такий належним чином повідомлений про розгляд справи в спосіб скеровування судової повістки по місцю реєстрації. Відзиву на позовну заяву не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10-11). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2023 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2900 грн. щомісячно, починаючи з 27 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, вказане рішення набрало законної сили (а.с.13-16). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2025 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] за період з 01 лютого 2024 року до 30 вересня 2025 року в розмірі 58 000 грн. Рішення набрало законної сили (а.с.7-8) . З наданого державним виконавцем Галицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Н. Антонюк розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20 січня 2026 рік розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 8 314 грн 92 коп. (а.с.9 зворот). Сума щомісячного платежу з березня 2023 року по січень 2026 року становить 2900 грн. 3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 26 лютого 2026 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259ЦПК України та частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України, підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до частини 2статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 549 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 196 СК України). Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім (частина третя статті 196 СК України). Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Підсумовуючи викладене, суд виснує, що відповідач був обізнаний про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, знав про свій обов`язок сплати аліментів. Належних та допустимих доказів про те, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з неналежних від нього причин, суду не надано. З огляду на положення частини 1 статті 196 СК України суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] за період з 10 жовтня 2025 року по 20 січня 2026 року у розмірі 6 856 гривень 48 копійок. Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, тому у порядку статті 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 1 331 гривня 20 копійок.

Outcome: approved