Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У жовтні 2025 року представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 28 234,02 грн, суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів у розмірі 1 404,13 грн, 3% річних у розмірі 409,58 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн. В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача [PERSON] в період з 01.05.2022 по 01.09.2025 рахувалась заборгованість за опалення у розмірі 28 234,02 грн. В добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги виконано, однак позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. 07.10.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 06.11.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 04.12.2025. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності. 16.02.2026 на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про закриття провадження у справі з огляду на відсутність предмета позову, оскільки заборгованість за надані послуги ним сплачена. З посиланням на ч. 1 ст. 142 ЦПК України просив повернути 50% сплаченого позивачу судового збору з державного бюджету та здійснювати розгляд справи без його участі, оскільки він знаходиться на службі в Збройних Силах України. 23.02.2026 року від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 1 404,13 грн, 3 % річних у розмірі 409,58 грн та судовий збір в розмірі 3 028 грн. Заява мотивована тим, що відповідач погасив заборгованість за централізоване опалення у розмірі 28 234,02 грн. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 441064901 від 27.08.2025, підстав державної реєстрації договір дарування 1-596 від 27.05.2020. Відповідно до наявних у справі відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, останній зареєстрований за вказаною вище адресою з 06.08.2013. З розрахункового листа абонента та розрахункової відомості вбачається, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритий на ім`я [PERSON] . Заборгованість на час пред`явлення позову становила 30 047,73 грн, з яких: 28 234,02 грн - борг за спожиті послуги теплопостачання; 1 404,13 грн - сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 409,58 грн - три відсотки річних Відповідно до копій платіжних інструкцій від 22.10.2025 на суму 4 000 грн, від 22.10.2025 на суму 4 000 грн., від 22.10.2025 на суму 4 000 грн., від 22.10.2025 на суму 4 000 грн., від 22.10.2025 на суму 4 000 грн, від 23.12.2025 на суму 1 500 грн, від 23.12.2025 на суму 4 500 грн, від 08.01.2026 на суму 1 500 грн, заборгованість за послуги з теплопостачання відповідачем погашена. Вказане узгоджується з даними розрахункового листа абонента № 4675-5, а також заявою позивача про зменшення позовних вимог. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 2 статті 162 ЖК України також передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до правил частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. У даній справі факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати наданих житлово-комунальних послуг судом встановлений та підтверджується матеріалами справи, при цьому розмір заборгованості та період її виникнення відповідачем не оспорювались і станом на дату розгляду сума заборгованості за період з 01.05.2022 по 01.09.2025 погашена в добровільному порядку, при цьому сплата відповідачем заборгованості після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття судом провадження у даній справі фактично свідчить про визнання відповідачем такої заборгованості. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вказаної норми позивачем на суму боргу за надані комунальні послуги в період з 01.01.2024 по 01.09.2025 нараховано заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 1 404,13 грн та 409,58 грн три відсотки річних. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Щодо вимог відповідача про закриття провадження у справі суд зазначає наступне. Підстави до закриття провадження визначенні статтею 255 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. З матеріалів справи вбачається, що після сплати відповідачем основної суми заборгованості за послуги теплопостачання, що була предметом позову на дату звернення до суду, позивач зменшив позовні вимоги, при цьому між сторонами залишились неврегульовані питання щодо стягнення нарахованих інфляційних втрат у розмірі 1 404,13 грн та 3% річних у розмірі 409,58 грн, тому підстави для закриття провадження у справі через відсутність предмету спору відсутні. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в уточненій позивачем редакції. Поряд з цим, на підставі вимог ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви, тобто в розмірі 1 514 грн., а іншу частину сплаченого збору слід повернути позивачу з бюджету.

Outcome: approved