Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] , відповідно до якої просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 13 березня 2018 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 135. Позивачка зазначає, що вже майже чотри роки подружжя проживає окремо та не підтримує жодних стосунків. Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Сімейне життя не склалось, стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, що негативно впливало на атмосферу в сім`ї. Подружжя намагалось якось налагодити стосунки, але це марно. Позивач зробила все можливе і зрозуміла, що не має бажання бути з відповідачем однією сім`єю. Позивач не хоче та не може знаходитись разом із відповідачем в шлюбі. Позивач зрозуміла, що сім`я вже припинила своє існування, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Разом подружжя не здатно підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. У зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 19 січня 2026 року вказану позовну заяву залишено без руху. 21 січня 2026 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того відповідачу запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні докази. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі Позивача та представника Позивача, розгляд справи просила проводити за її відсутністю. Наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а Відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України (далі СК України), відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 13 березня 2018 року укладено шлюб, який зареєстрований Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 135, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить задовольнити, оскільки примирення між сторонами не можливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сім`я фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 142 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 СК України,

Outcome: approved