Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] .Свої вимоги мотивує тим, що вона з 29.07.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.11.2016 їхній шлюб розірвано. Окрім цього, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.09.2015 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів доходів. На даний час вона з 26.07.2022 перебуває у шлюбі з [PERSON] та проживають разом із донькою у м.Новояворівськ Львівської області. ЇЇ теперішній чоловік фактично замінив дитині батька, він піклується про доньку, займається її вихованням, матеріально забезпечує, приділяє увагу її розвитку. У доньки склались довірительські стосунки з [PERSON] , вони із задоволенням спілкуються, проводять вільний час разом. Натомість батько дитини [PERSON] жодного разу не бачив доньку, не виявляв бажання спілкуватись з нею, не цікавився її життям, здоров`ям і розвитком, а також не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки. Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприяти її вихованню у повноцінній родині.За наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова, занесеною у протокол судового засідання від 03.02.2026, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомила. Надіслала на адресу суду заяву, у якій позов підтримує у повному обсязі та просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень покликається на те, що ним сплачувались аліменти за рішенням суду на рахунок позивача. Окрім цього, зазначає, що він не відмовляється від свої батьківських обов`язків та виконує їх по мірі своїх можливостей. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новояворівської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Однак, скерував суду заяву, у якій просить розглядати справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 29.07.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.11.2016 розірвано /а.с. 11-12/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до Акту від 31.10.2025, складеного комісією у складі голови правління ОСББ «Обнова - НЯ» та сусідів [PERSON] і [PERSON] зі слів сусідів, про те, що за адресою: [ADDRESS] не зареєстровані, але фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.13/. З характеристики учениці 4-Г класу СЗШ Новояворівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зарекомендувала себе як дисциплінована, скромна, доброзичлива, врівноважена учениця. Навчається на достатньому рівні, у міру свої можливостей. Конфліктів з однокласниками та вчителями не мала. Дотримується правил поведінки, на уроки не спізнюється, без поважних причин школу не пропускає. Вихованням дитини займається мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Регулярно відвідують батьківські збори, цікавляться життям [PERSON] , забезпечують відвідування навчальних екскурсій, завжди реагують на телефонні дзвінки. Дівчинка приходить до школи завжди чиста і охайна, має кишенькові гроші. Шкільним приладдям забезпечена достатньо, має мобільний телефон. Батько, [PERSON] , із дитиною не спілкується, зі сім`єю не проживає. У вихованні [PERSON] участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являвся /а.с. 14/. Із інформації з Єдиного реєстру боржників від 04.11.2025 вбачається, що у Вишневому ВДВС у Бучанському районі Київської області КМУМЮУ перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого документу про стягнення аліментів, виданого Старосамбірським районним судом Львівської області /а.с.15/. Таким чином, судом встановлено, що відповідач донькою [PERSON] , яка проживає з матір`ю, не цікавиться та не приймає участі у її вихованні, навчанні та розвитку, не проявляє до неї батьківської турботи, повністю ухилившись від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Новояворівської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , /а.с. 57-58/, цей орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, з вищевказаного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини була також присутня малолітня [PERSON] , котра повідомила, що особисто батька не бачила жодного разу, лише на фотографіях, ніколи не спілкувалась з ним по телефону. Зі слів дитини батько жодного разу її не відвідав, не телефонував, не цікавився її життям і не виявляв бажання спілкуватися, жодного разу не вітав її з Днем народження чи на свято св.Миколая, не дарував жодних подарунків. Поспілкувавшись з дитиною, став очевидним цей факт, що між батьком і донькою відсутній емоційний і душевний зв`язок, до якого призвела відсутність спілкування, адже такий зв`язок формується через спільний час, підтримку, розуміння, довіру та любов, які батько надає дитині. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , від виховання якої він ухиляється вже довгий час, є підставними і підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1211,20 грн судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved