Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

01 січня 2026 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно. За життя [PERSON] заповіла синові [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , та земельну частку (пай). На частину спадкового майна, а саме на земельну частку (пай) [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований у [ADDRESS] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] , який належав його матері [PERSON] , спадщину після смерті якої він прийняв, але не оформив спадкових прав. За життя [PERSON] заповіту складено не було. Інші спадкоємці подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини. На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини в приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. відкрито спадкову справу № 246/2024 до майна померлого [PERSON] . На частину спадкового майна, а саме на земельну ділянку та на право на земельну частку (пай) отримала свідоцтва про право на спадщину за законом. Виготовивши технічну документацію, у грудні 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, проте у видачі відповідного свідоцтва позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 06 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05 лютого 2026 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 05 лютого 2026 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 02 березня 2026 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 103). До позовної заяви позивачем долучено клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 70). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 81 на звороті). 05 лютого 2026 року від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, просить винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 92). Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки (а.с. 104, 105, 106, 107). Про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань від них до суду не надходило. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копії матеріалів спадкових справ № 246/2024 до майна померлого [PERSON] та № 165/2021 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Запуст Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10 грудня 2020 року виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 56). Після її смерті відкрилася спадщина. Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №173 від 20 травня 2021 року вбачається, що в с. Запуст Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] та на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті спадщину прийняв син [PERSON] , який проживав із нею за однією адресою. Спадкове майно складається із земельної частки (паю) площею 5,43 га яка розташована на території Затурцівської сільської ради (бувша Озютичівська сільська рада), житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] . Інші спадкоємці: син [PERSON] , проживає та зареєстрований: Тернопільська область, Чортківський район, с. Пробіжна, дочка [PERSON] , проживає та зареєстрована: Волинська область, Рожищенський район, с. Студині. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався Війницькою сільською радою 17.05.2019 року за Р№ 71 (а.с. 56 на звороті). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. Як вбачається із спадкової справи № 165/2021, 17 травня 2019 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області Сак І.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 71, у якому житловий будинок, господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , земельну частку (пай) розміром 5,43 в умовних кадастрових гектарах заповіла сину [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 21 березня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу №165/2021 до майна померлої [PERSON] (а.с. 55 на звороті). 19 квітня 2024 року [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 61 на звороті, 61). Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON] , у тому числі житловий будинок у [ADDRESS] . Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 165/2021 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. Крім того, [PERSON] 19 квітня 2024 року отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 4,0391 га та земельну частку (пай) у розмірі 5,43 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 37,38). Також, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Запуст Володимирського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 06 серпня 2024 року виконавчим комітетом Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції (а.с. 10, 22 на звороті). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №365 від 30 вересня 2024 року вбачається, що в с. Запуст Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] та який на день смерті був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . Після його смерті у володіння спадковим майном вступила дочка [PERSON] , яка на день смерті батька проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Спадкове майно складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 5,43 в умовних кадастрових одиницях, земельної частки (паю), який розташований на території Затурцівської сільської ради. Спадкоємцями є дружина [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у [ADDRESS] , син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у с. Цевеличі, дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у с.Борти, Київської області, дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у с.Хорів. Інші спадкоємці не зверталися та заповіт від імені померлого не посвідчувався (а.с. 22). [PERSON] за життя заповіту не склав, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78557707 від 01.10.2024 року (а.с. 32). Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 1991 року та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.06.2012 (а.с. 24, 25 на звороті). [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого повторно 13 лютого 2015 року (а.с. 30 на звороті). Крім того, як вбачається із доводів позовної заяви та матеріалів справи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є також дітьми [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 01 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу №246/2024 до майна померлого [PERSON] (а.с. 19 на звороті). Таким чином, позивач прийняла спадщину після [PERSON] . Крім того, 01 жовтня 2024 року [PERSON] та [PERSON] , 04 жовтня 2024 року [PERSON] , 11 жовтня 2024 року [PERSON] , 03 лютого 2025 року [PERSON] подали до приватного нотаріуса Володимирського районного округу Волинської області Дильного І.Г. заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 20, 20 на звороті, 21, 21 на звороті, 34-36). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 246/2024 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 17 грудня 2025 року позивач [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті батька [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 66). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [PERSON] було відмовлено через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, про що винесено постанову вих. № 457/02-31 від 17.12.2025 року (а.с. 18, 68). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 19 листопада 2025 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1962 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 13-16). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 3 за 2016-2024 роки Затурцівської громади Володимирського району Волинської області, яка видана виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області 22 травня 2024 року за № 123, згідно запису в погосподарській книзі №3, номер об`єкта погосподарського обліку 01-0013-5, житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальна площа 76 м.кв., житлова площа 40 м.кв., рік побудови будівлі 1962, матеріал стін шлак, матеріал покрівлі шифер, належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 11). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 457048740 від 17.12.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 67). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за законом майна померлого [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , оскільки він прийняв спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які прийняли спадщину та претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за нею, підлягає до задоволення.

Outcome: approved