Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У жовтні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») адвокат Усенко М.І. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник вказував про те, що 22 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 2 100 грн, а відповідач повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. З метою збільшення суми кредиту 16 січня 2024 року сторони уклали додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241, відповідно до умов якого сторони погодили, що згідно з умовами цього додаткового договору товариство зобов`язалося надати позичальнику грошові кошти у розмірі 4 000 грн, а відповідач повернути кошти та сплатити проценти за користування ними. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. Разом з тим, [PERSON] всупереч чинному законодавству та умовам договору належним чином обов`язки перед товариством не виконала , внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на дату подачі позову становить 47 307,53 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту 6 099,97 грн та заборгованістю за процентами 37 207,56 грн. 14 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 14/11/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі, за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року, укладеним ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Вважаючи себе кредитором за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 43 307,53 грн, 2 422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 8 000 грн на відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну (правничу) допомогу. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Відповідно до довідки Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області (старостинський округ №10) від 11 листопада 2025 року № 50-02-18, яка 19 листопада 2025 року передана судді, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована на [ADDRESS] . Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 2 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Рокитнянського районного суду Київської області. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Цією ж ухвалою витребувано в банка-емітента АТ «Універсал Банк» наступну інформацію: -чи була успішною транзакція здійснена 22 грудня 2023 року в сумі 2 100 грн на банківську картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); -чи були зараховані грошові кошти за цією транзакціє на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; -чи була успішною транзакція здійснена 16 січня 2024 року в сумі 4 000 грн на банківську картку № [NUMBER] ; -чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] . Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на адресу зареєстрованого її місця проживання, яку було вручено матері [PERSON] 23 грудня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. На виконання вимог ухвали 26 грудня 2025 року АТ «Універсал Банк» направило на електронну адресу суду листа, в якому міститься запитувана судом інформація. Зокрема, АТ «Універсал Банк» вказувало, що картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на яку 22 грудня 2023 року зараховано кошти у сумі 2 100 грн та 16 січня 2024 року зараховано кошти у сумі 4 000 грн. Згідно з вимогами частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Стислий виклад позиції інших учасників справи Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до суду не надходили. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 22 грудня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241. Пунктом 1.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 2 100 грн. Відповідно до пункту 1.3 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, кредит надається загальним строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Згідно з пунктом 1.3.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22 березня 2024 року (рекомендована дата платежу). Відповідно до пункту 1.3.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту у клієнта наявне право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором , на підставі звернення до товариства із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням однорозового ідентифікатора. Згідно з пунктом 1.4 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: Стандартна процентна ставка становить 2,50№ в днь та застосовується в межах всього строку кредиту.(пункт 1.4.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту). Пунктом 1.5 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: За стандартною ставкою за весь строк кредиту 99 923,40% річних (пункт 1.5.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту). Згідно з пунктом 1.6 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 21 000 грн. Пунктом 2.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . 16 січня 2024 року сторони уклали додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 грудня 2023 року № 4237241, за умовами якого товариство зобов`язалося надати [PERSON] кошти у сумі 4 000 грн. З платіжного доручення виданого ТОВ «Пейтек» вих. № 20241114-85 від 14 листопада 2024 року встановлено, що 22 грудня 2023 року [PERSON] на виконання умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 отримала кредитні кошти в сумі 2 100 грн шляхом їх перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] . З платіжного доручення виданого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» вих. № 1-1411 від 14 листопада 2024 року встановлено, що 16 січня 2024 року [PERSON] на виконання умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 отримала кредитні кошти в сумі 4 000 грн шляхом їх перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] . З листа АТ «Універсал Банк» від 26 грудня 2025 року судом встановлено, що картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на яку 22 грудня 2023 року зараховано кошти у сумі 2 100 грн та 16 січня 2024 року зараховано кошти у сумі 4 000 грн. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року вбачається, що станом на 14 листопада 2024 року заборгованість [PERSON] за вказаним договором складається із: заборгованості за тілом кредиту 6 09,97 грн та заборгованості за процентами 37 207,56 грн, що разом складає 43 307,53 грн. 14 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 14/11/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі, за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року, укладеним ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 10 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» надіслало [PERSON] досудову вимогу вих. № 23993819 від 10 жовтня 2025 року, в якій просило сплатити заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року у розмірі 43 307,53 грн, яка залишена без виконання. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частин першої та третьої 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу (статті 525-526 ЦК України). Відповідно до вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною другою статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як передбачено статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Відповідно до частини першої та другої статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). У справі, яка розглядається, суд встановив, що: за укладеним сторонами договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 100 грн та уклавши додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року - 4 000 грн, та зобов`язувалася його повернути і сплатити проценти за користування кредитом; відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість; матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] заперечувала наявність кредитних зобов`язань; надані позивачем докази підтверджують факт отримання [PERSON] кредитних коштів; у [PERSON] існує заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року у розмірі 43 307,53 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 6 099,97 грн та прострочена заборгованість за процентами 37 207,56 грн; право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4237241 від 22 грудня 2023 року набуло ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»; [PERSON] не спростувала належними і допустимими доказами розмір заборгованості та правильність розрахунку З урахуванням викладеного, позивачем доведено існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені, незважаючи на обізнаність про існування спору. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають стягненню 2 422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за пред`явлення позову. Разом з тим, у позові представник просив стягнути з відповідача кошти у відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) виклала висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні». У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничою допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертійшостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за доцільне врахувати практику ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у пункті 77 рішення від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (заява № 49083/18) ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі. Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 3447 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 9 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21). Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: -договором про надання правничої допомоги № 0107 від 1 липня 2025 року; - актом наданих послуг (правової (правничої) допомоги № 110 від 8 жовтня 2025 року; -детальним описом наданих послуг до акту № 110 від 8 жовтня 2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 1 липня 2025 року. Розмір заявлених ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрат на правничу допомогу підтверджений матеріалами справи. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року у справі № 676/5537/19). За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 8 000 грн на відшкодування цих витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved