Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 4222995 від 24.09.2019 року в розмірі 20520 грн, а також 2422,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказав, що 24.09.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №4222995, згідно умов якого відповідач отримав 6000 грн зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені Договором. Пункт 7.1 Кредитного договору №4222995 від 24.09.2019 року визначає, що Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін що ним обумовлені з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору є Анкета-заява на кредит №4222995 від 24.09.2019 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит на суму 6000 грн, що підтверджується Платіжним дорученням про успішне перерахування коштів за кредитним договором № 4222995 від 24.09.2019 року. Відповідач не виконав умов кредитного договору. 13.12.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення права вимоги №43-МЛ. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором №4222995 від 24.09.2019 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №4222995 від 24.09.2019 року були передані позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно із Договором відступлення права вимоги №43-МЛ від 13.12.2019 року. Сума заборгованості відповідача становить 20520 грн, відповідно Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №43-МЛ від 13.12.2019 року, з них: заборгованість за тілом кредиту 6000 грн; заборгованість за відсотками 10800 грн; заборгованість за комісією 720 грн; заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання в розмірі 3000 грн. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.09.2025 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 23.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 19.11.2025 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів у порядку статті 84 ЦПК України. 17.12.2025 року, на виконання вимог ухвали суду від 19.11.2025 року, представник АТ КБ «ПриватБанк» Теличко М.В. надіслав до суду лист, яким повідомив, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Клієнт [PERSON] верифікований шляхом підписання Анкети-заяви по верифікації клієнта від 02.05.2019 року. Також повідомив, що по рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 6000 грн від 24.09.2019 року. 20.01.2026 року судове засідання булла знято з розгляду в зв`язку із відсутністю в суді електропостачання, у зв`язку із застосуванням спеціального графіку аварійних відключень, а також перебуванням судді Михайлової І.М. на навчанні. Представник позивача до суду не з`явився, 18.11.2025 року та 20.01.2026 року до суду надійшли клопотання представника позивача Усенка М.І. про підтримання позовних вимог, у яких останній прохав розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання втретє не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином. Зокрема, надіслані за місцем реєстрації відповідача рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження у справі, повідомленнями про розгляд справи, [PERSON] не були вручені, а поштові відправлення повернуто з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «адресат відсутній». Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд судом цивільної справи, учасником якої він є. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізував та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Згідно із ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з?явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене та те, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст.280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.09.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Кредитний договір №4222995, згідно умов якого відповідач отримав 6000 грн. Кредит надається строком на 15 днів, з 24.09.2019 року. Дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 09.10.2019 року. Комісія за надання кредиту: 720 грн, яка нараховується за ставкою 12 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1800 грн, які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит на суму 6000 грн. Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 6000 грн на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] підтверджується платіжним дорученням №1178597 та інформацією, отриманою з АТ КБ «ПриватБанк». Однак, відповідач умов кредитного договору не виконав. Згідно із п.3.2.6 кредитного договору № 4222995 від 24.09.2019 року - Позикодавець має право відступити, передати, будь-яким іншим чином відчужувати а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь який час протягом строку дії договору без згоди позичальника. Пункт 7.1 Кредитного договору № 4222995 від 24.09.2019 року визначає, що Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами зобов`язання. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору є Анкета-заява на кредит № 4222995 від 24.09.2019 року. Відповідно до умов кредитного договору, 13.12.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення права вимоги №43-МЛ. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4222995 від 24.09.2019 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Згідно із Договором відступлення права вимоги №43-МЛ від 13.12.2019 року, позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» передано право вимоги за кредитним договором № 4222995 від 24.09.2019 року. Сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 20520 грн відповідно Виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 4222995 від 24.09.2019 року та Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №43-МЛ від 13.12.2019 року, з них - заборгованість за тілом кредиту - 6000 грн; - заборгованість за відсотками - 10800 грн; - заборгованість за комісією - 720 грн; - заборгованість по штрафах/пені - 3000 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. №5460/288 від 12.08.2025 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст.526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як зазначено в ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Беручи до уваги, що у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтримано під час судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню. З відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредиту в сумі 20520 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано такі докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію Акту наданих послуг №1224 від 05.08.2025 року, копію Детального опису наданих послуг до Акту № 1224 від 05.08.2025 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру на надання правничої допомоги. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved