Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області через свого представника Кудіну А.В. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачем умов договору щодо порядку повернення кредитних коштів та не виконання грошових зобов`язань, у зв`язку із чим в нього виникла заборгованість за кредитним договором № 8217796 про надання кредиту від 07.02.2025 року в розмірі 32 296,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн - заборгованість по кредиту; 6 916,00 грн заборгованість по відсоткам; 16 000,00 грн пеня; 1 380,00 грн - комісія. А також позивач просить стягнути понесені судові витрати. 07.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 8217796 про надання кредиту. Відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору та в нього сформувалась заборгованість. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема і до відповідача. Представник позивача в прохальній частині просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Стислий виклад відзиву: На думку відповідача, вимоги позивача, викладені в позовній заяві є частково обґрунтованими, а сама заява підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. А саме, вимога позивача про стягнення з відповідача 8000,0 грн. заборгованості по тілу кредиту, 6916,00 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 1380,00 грн. заборгованості по комісії за надання кредиту є законною та підлягає до задоволення. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, відповідачу була нарахована неустойка в розмірі 16000,0 грн. за період з 09.03.2025 року по 17.04.2025 року. Крім цього, кредитний договір укладено між сторонами 07.02.2025 року. Отже, вимога позивача про стягнення неустойки суперечить положенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки позивач не має права на стягнення неустойки в період дії воєнного стану. Щодо сплаченого судового збору позивач зазначає, що з положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням часткового визнання відповідачем позову, з нього має бути стягнутий судовий збір в розмірі 611,2 грн. (1222,4 * 50 %), а позивачу має бути повернено з державного бюджету інші 50 % сплаченого судового збору, а саме: 611,2 грн. Отже, судовий збір має бути розподілено наступним чином: 1200,0 грн. покладено на позивача, 611,2 грн. покладено на відповідача, 611,2 грн. повернуто позивачу з державного бюджету. Стислий виклад відповіді на відзив: Щодо нарахування пені у розмірі 16000,00 грн., за кредитним договором №8217796 від 07.02.2025 року, слід зазначити, що за умовами договору, а саме: сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування штрафу в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов Договору та додатків до нього. Відповідачем при підписанні Кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків зазначених договорів, зокрема, щодо положень про нарахування неустойки за невиконання умов договору. Жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з Правилами надання кредиту Відповідачем при укладенні договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку Відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час їх підписання, до суду не подано. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов договору у Відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою він не скористався. Заперечення на відповідь на відзив: Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, є безпідставними, а сама позовна заява підлягає лише частковому задоволенню (в розмірі, що вказаний у відзиві на позов). Вимога позивача про стягнення неустойки суперечить положенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки позивач не має права на стягнення неустойки в період дії воєнного стану. Вказаний пункт було внесено Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року, який набрав чинності 17.03.2022 року та діє до цього часу. Кредитний договір було укладено 07.02.2025 року. Спірні правовідносини з нарахування неустойки виникли за період з 09.03.2025 року по 17.04.2025 року. У зв`язку з цим вказане положення ЦК України повністю поширюється, як на сам кредитний договір так і на нарахування неустойки за цим кредитним договором. Положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є імперативними та не передбачаються можливості для сторін врегулювати свої відносини у інший спосіб, ніж встановлено цим пунктом. Тому посилання позивача на те, що штрафні санкції передбачені договором, який підписаний відповідачем без зауважень та заперечень, не змінюють умов п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не скасовують заборону застосування до позичальника штрафних санкцій в період дії воєнного стану. Крім цього воєнний стан в Україні було запроваджено на 90 днів і продовжується кожного разу на наступні 90 днів. Тож на момент укладення кредитного договору сторони не могли знати про те, що можливе порушення його умов відбуватиметься в період дії воєнного стану. Отже вимога позивача про стягнення неустойки суперечить положенням ст. 5 ЦК України, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки сторони договору не можуть змінити законодавчої заборони на стягнення з позичальника неустойки (штрафу, пені) в період дії воєнного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 23 грудня 2025 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 14 січня 2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалами справи. 20 січня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив. 26 січня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 05 лютого 2026 року від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. Встановлені судом обставини: На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено наступне. 07.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитної лінії № 8217796, шляхом підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором 084278. Згідно кредитного договору були визначені наступні умови надання кредиту: тип кредиту кредит; сума кредиту 8 000,00 грн; строк кредиту 360 днів; дата повернення 01.02.2026 року; тип процентної ставки фіксована; процентна ставка - 0,95 % в день; Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору; комісія - 17,25 % від суми наданого кредиту, що складає 1 380,00 грн; неустойка 400 грн/день. Орієнтовна загальна вартість кредиту: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 37 640,00 грн. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження виконання умов кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000062613/ТНПП від 15.10.2025 року, відповідно до якої було успішно перераховано кошти 07.02.2025 року в розмірі 8 000,00 грн, номер платежу 731b7449-55aa-432d-b9bb-6fb775474ff6; отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] . Тобто, первісний кредитор виконав належним чином умови договору та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 8 000,00 грн. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема і до відповідача. Відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору та згідно розрахунку заборгованості та реєстру боржників в нього сформувалась заборгованість в загальній сумі 32 296,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн - заборгованість по кредиту; 6 916,00 грн заборгованість по відсоткам; 16 000,00 грн пеня; 1 380,00 грн - комісія. Як вбачається із розрахунку заборгованості з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Норми права, що підлягають застосуванню: Згідно ст. 1046 ЦК України за договором кредиту одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму кредиту) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Судом встановлено, що 07.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитної лінії № 8217796, шляхом підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Як вбачається, із відзиву відповідач не заперечує факт укладення договору та отримання ним коштів у кредит. 27.03.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 27/03/25, набуло право вимоги до відповідача. Відповідач не виконав умови кредитного договору, і в нього виникла заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості в загальному розмірі 32 296,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн - заборгованість по кредиту; 6 916,00 грн заборгованість по відсоткам; 16 000,00 грн пеня; 1 380,00 грн - комісія. Відповідач в своєму відзиві позовні вимоги визнає частково, а саме вимога позивача про стягнення з відповідача 8000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 6916,00 грн заборгованості по процентам за користування кредитом та 1380,00 грн заборгованості по комісії за надання кредиту є законною та підлягає до задоволення. Щодо стягнення в частині нарахування пені відповідач заперечує та просить відмовити. Суд зауважує, що оскільки кредитний договір № 8217796 укладено між сторонами 07.02.2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який до теперішнього часу не припинено і не скасовано, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 16 000,00 грн, нарахованої за порушення зобов`язань не підлягають задоволенню. Також суд зауважує, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15. За таких обставин, умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання позики і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1 380,00 грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати відповідача боржником за цим платежем, що свідчить про безпідставність заявлених в цій частині вимог які не підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідно задовольнити, оскільки на день розгляду справи, відповідачем не надано доказів про виконання свого зобов`язання в частині сплати заборгованості за договором. Судові витрати: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог заяви, судові витрати, які понесли або планують понести у зв`язку із розглядом справи зазначено: судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 150514 від 05.12.2025 про сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 14 916,00 грн, з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (45.30 %), а саме судового збору 1 097,35 грн. Підтверджуючих доказів щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1 514,00 грн, сторона позивача не надала. А тому суд вважає за необхідне відмовити в частині задоволення вищезазначених витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial