Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказувала, що з 25 грудня 2004 року по 4 квітня 202 року перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони набули у власність транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який з 6 грудня 2018 року по даний час зареєстрований на праві власності за [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ. Вважає, що даний автомобіль належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, водночас між ними не досягнуто згоди щодо його поділу та користуватися ним вона можливості не має. Оскільки автомобіль є неподільною річчю та ним користується лише [PERSON] , то з останнього на свою користь в порядку поділу спільного майна подружжя просила стягнути грошову компенсацію вартостіналежної їй частки в спірному майні, яка згідно висновку судового експерта № 57-10-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу від 17 жовтня 2023 року, станом на дату проведення оцінки середньої ринкової вартості автомобіля становить 288 365 грн. ( вартість автомобіля визначена в розмірі 576730 грн. и відповідно становить 288 365 грн.). Посилаючись на вказане, просила виділити [PERSON] у власність в порядку поділу транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий універсал, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію за частку вартості вказаного автомобіля у розмірі 288 365 грн.. Не погоджуючись із поданим позовом, 15 січня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя. В обґрунтування поданого позову вказував, що з 25 грудня 2004 року перебував із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторони дійсно набули у власність транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який з 6 грудня 2018 року по даний час зареєстрований на праві власності за ним і факт належності автомобіля на праві спільної сумісної власності він не заперечує. Однак не визнає вартість спірного автомобіля, оскільки згідно висновку експерта Чернівецького науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ 19/126-23/9661-АВ від 16 листопада 2023 року ринкова вартість автомобіля станом на день проведення експертизи 16 листопада 2023 року становить 205 689, 17 грн. та саме ця вартість повинна бути включена до загальної суми вартості спільного майна, яке підлягає поділу. Крім того, під час шлюбу окрім автомобіля подружжям було набуте й інше майно, яке також підлягає поділу, а саме: дві тумби «NewYork», загальною вартістю 15 000 грн., що підтверджується договором постачання товару , укладеним між ним та ПП [PERSON] від 23 липня 2023 року, ліжко «NewYork» 160х200, вартістю 41700 та матрац «Кашемір» 160х200, вартістю 20 000 грн, загальною вартістю 61700 грн.., що підтверджується договором постачання товару, укладеним між ним та ПП [PERSON] від 10 вересня 2022 року, диван «Річмонд»( крісло бокове, диван 2 бок. розкл), вартістю 77 000 грн., що підтверджується укладеним між ним та ПП [PERSON] від 4 листопада 2020 року договором, пральна машина LGF2R5HS1W, вартістю 13 200 грн., що підтверджується нефіскальним чеком супермарткету електроніки «ТехноСіті» від 4 листопада 2020 року, телевізор LEDten SAMSUNGQE43Q60CAUXUE, вартістю 25 499 грн., що підтверджується нефіскальним чеком супермарткету електроніки «ТехноСіті» від 12 червня 2023 року , холодильник HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, вартістю 42 500 грн., що підтверджується нефіскальним чеком супермарткету електроніки «ТехноСіті» від 24 квітня 2023 року та радіатор біметалічний 500/96 ( пачка 10 шт.), вартістю 5572, 60 грн., що підтверджується видатковою накладною № ПП 00015215 від 14 вересня 2022 року. Також вказував, що вищевказана техніка та меблі [PERSON] у період з 17 вересня 2023 року по 27 вересня 2023 року, коли він був відсутній вдома через встановлений припис, були вивезені з квартири у невідомому напрямку, про що ним написана відповідна заява до правоохоронних органів та такі дії свідчать про приховування позивачкою спільного майна у розумінні приписів ч. 2 ст. 70 СК України. Посилаючись на вказане, просив визнати вищевказане рухоме майно ( меблі та побутову техніку ) спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також виділити в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] автомобіль, стягнути з [PERSON] на його користьгрошову компенсацію в сумі 17 391 грн.. 22 коп., у задоволенні позову [PERSON] про стягнення компенсації вартості автомобіля в розмірі 288 365 грн. відмовити. Заперечуючи проти зустрічного позову, [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. При цьому вказувала, що [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження придбання спірного рухомого майна та побутової техніки, зокрема актів приймання-передачі, а надані договори містять виправлення та не можуть бути визнані належними доказами. Також не надано суду й доказів здійснення повного розрахунку за придбаний товар, а у наданих договорах вказано лише про внесення суми авансового платежу, який згідно положень чинного законодавства підлягає поверненню особі, яка його сплатила при невиконанні зобов`язання. Таким чином, навіть беручи до уваги численні виправлення та порушення , які наявні у договорах постачання товару, вони не можуть свідчати про факт купівлі відповідних товарів (меблів), оскільки з їхнього змісту вбачається лише попередня домовленість сторін про постачання певних товарів та сплата авансового платежу, який у випадку розірвання договору чи його невиконання підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Вважає, що [PERSON] не надано суду належних доказів на підтвердження придбання меблів у період перебування в зареєстрованому шлюбі. Щодо наданих позивачем нефіскальних чеків на підтвердження придбання побутової техніки, то відповідні чеки також не є доказами придбання побутової техніки під час перебування сторін в шлюбі, оскільки в даних чеках відсутні відомості щодо особи, яка здійснила оплату за придбаний товар, а отже позивачем не доведено факт придбання побутової техніки та належність її до спільного майна подружжя. Крім того вказала, що наданий [PERSON] висновок щодо визначення вартості спірного автомобіля в розмірі 205 689 грн. 17 коп. не може бути належними доказом на підтвердження дійсної вартості спірного майна, оскільки така вартість визначалася з урахування наявних на автомобілі пошкоджень, однак дані пошкодження з`явилися вже після того як транспортний засіб вибув з володіння [PERSON] й відповідно дані пошкодження могли бути умисно спричинені [PERSON] з метою зниження вартості автомобіля. 3 червня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила виділити [PERSON] у власність в порядку поділу транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий універсал, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію за частку вартості вказаного автомобіля у розмірі 288 365 грн., а також дві тумби «NewYork», загальною вартістю 15 000 грн., ліжко «NewYork» 160х200, вартістю 41700 та матрац «Кашемір» 160х200, вартістю 20 000 грн, пральну машину LGF2R5HS1W, вартістю 13 200 грн. та холодильник HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, вартістю 42 500 грн., стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію вартості частини вищевказаного майна у розмірі 66 200 грн. При цьому, в обґрунтування поданої заяви вказувала, що зважаючи на те, що при поданні зустрічного позову відповідач [PERSON] фактично підтверджує факт придбання під час шлюбу меблів та побутової техніки та належність вищевказаного рухомого майна до спільної сумісної власності подружжя, то дане майна також підлягає поділу. Крім того зазначала, що більшість рухомого майна про поділ якого просить відповідач перебуває у користуванні [PERSON] та знаходить у квартирі [ADDRESS] , де він самостійно проживає з вересня 2023 року , що також підтверджується фотознімками, здійсненими дочкою сторін 8 травня 2024 року у квартирі відповідача та на яких зафіксовано факт знаходження вищевказаного рухомого майна у квартирі відповідача, що також спростовує його доводи в частині вивезення даного спірного рухомого майна у вересні 2023 року [PERSON] , а тому просила залишити вищевказане майно у власності [PERSON] та стягнути на її користь в порядку поділу компенсацію вартості частини спірного рухомого майна. Відповідач [PERSON] не погоджуючись із заявою про збільшення позовних вимог, подав заперечення в яких вказав, що дійсно станом на 8 травня 2024 року у його квартирі було наявне рухоме майно, а саме меблі та побутова техніка, однак вищевказане рухоме майно є іншим майном, яке було придбано ним особисто після фактичного припинення шлюбних відносин. Зокрема, зафіксований на фотознімку холодильник не є холодильником HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, який був придбаний сторонами під час шлюбу , а є холодильником HITACHIR-V610 PUC7BSL, який був придбаний ним 5 січня 2024 року , пральна машинка, зафіксована на фотознімку не є пральною машинкою LGF2R5HS1W, а є пральною машинкою LGF2V5GS9PV, яка була ним придбана 2 березня 2024 року. При цьому у нього наявні відповідні нефіскальні чеки, які підтверджують факт придбання ним вищевказаної побутової техніки вже після фактичного припинення шлюбних відносин. Щодо двох тумбочок «NewYork», ліжка «NewYork» 160х200 та матрацу «Кашемір» 160х200, які зафіксовані на фотознімку, то це інші меблі, які взагалі ще не придбані [PERSON] та знаходяться його користуванні, що може підтвердити свідок [PERSON] 22 жовтня 2025 року позивачка [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила виділити [PERSON] у власність в порядку поділу транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий універсал, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію за частку вартості вказаного автомобіля у розмірі 288 365 грн., а також дві тумби «NewYork», загальною вартістю 15 000 грн, ліжко «NewYork» 160х200, вартістю 41700 та матрац «Кашемір» 160х200, вартістю 20 000 грн., пральну машину LGF2R5HS1W, вартістю 13 200 грн. та холодильник HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, вартістю 42 500 грн., стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію вартості частини вищевказаного майна у розмірі 66 200 грн. Також просила виділити [PERSON] у власність холодильник HITACHIR-V610 PUC7BSL та пральну машинку LGF2V5GS9PV, стягнувши на її користь компенсацію вартості вказаного майна в розмірі 25 600 грн. В обґрунтування поданої заяви вказувала, що оскільки холодильник HITACHIR-V610 PUC7BSL та пральна машинка LGF2V5GS9PV були придбані [PERSON] 5 січня 2024 року та відповідно 2 березня 2024 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 4 квітня 2024 року, то дане майно також є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Не погоджуючись із поданою заявою про збільшення позовних вимог [PERSON] вказав, що холодильник HITACHIR-V610 PUC7BSL та пральна машинка LGF2V5GS9PV були придбані ним дійсно 5 січня 2024 року та відповідно 2 березня 2024 року, однак дане рухоме майно є його особистою власністю, оскільки не зважаючи на те, що шлюб між ними розірвано 4 квітня 2024 року, однак з вересня 2023 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та їх шлюбні відносини були фактично припинені й відповідно сам по собі акт придбання вищевказаної побутової техніки до розірвання шлюбу не може свідчити про належність даного майна до спільної сумісної власності. 20 січня 2026 року позивачкою [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона остаточно просила виділити [PERSON] у власність в порядку поділу транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий універсал, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію за частку вартості вказаного автомобіля у розмірі 288 365 грн., а також дві тумби «NewYork», загальною вартістю 15 000 грн., ліжко «NewYork» 160х200, вартістю 41700 та матрац «Кашемір» 160х200, вартістю 20 000 грн, пральну машину LGF2R5HS1W, вартістю 13 200 грн. та холодильник HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, вартістю 42 500 грн., стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію вартості частини вищевказаного майна у розмірі 66 200 грн.; виділити [PERSON] у власність холодильник HITACHIR-V610 PUC7BSL та пральну машинку LGF2V5GS9PV, стягнувши на її користь компенсацію вартості вказаного майна в розмірі 25 600 грн.; виділити [PERSON] у власність в порядку поділу диван «Річмонд» (крісло бокове, диван 2 бок. розкл., телевізор LEDten SAMSUNG QE43Q60CAUXUE, радіатор біметалічний Italclima 500/96 (пачка 10 шт.), стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини вказаного майна у розмірі 54 035 грн. 81 коп. В свою чергу [PERSON] 21 січня 2026 року звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: дві тумби «NewYork», ліжко «NewYork» [NUMBER] та матрац «Кашемір» 160х200, пральну машину LGF2R5HS1W холодильник HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, диван «Річмонд» (крісло бокове, диван 2 бок. розкл.), телевізор LEDten SAMSUNG QE43Q60CAUXUE, радіатор біметалічний Italclima 500/96 (пачка 10 шт.) Виділити (визнати право власності) в порядку поділу майна у власність [PERSON] транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий універсал, вартістю 205 689, 17 грн. Виділити (визнати право власності) в порядку поділу майна у власність [PERSON] наступне майно: дві тумби «NewYork», ліжко «NewYork» [NUMBER] та матрац «Кашемір» 160х200, пральну машину LGF2R5HS1W, холодильник HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, диван «Річмонд» (крісло бокове, диван 2 бок. розкл.), телевізор LEDten SAMSUNG QE43Q60CAUXUE, радіатор біметалічний Italclima 500/96 (пачка 10 шт.), загальна вартість якого становить 240 471, 62 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 17 391 грн. 22 коп. як різницю в частках у спільному майні. У задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали поданий позов, ураховуючи заяви про збільшення позовних вимог, та просили про його задоволення. При цьому позивачка заперечила щодо визначення вартості спірного автомобіля згідно наданого відповідачем висновку експерта, оскільки така вартість є значно заниженою та визначалася з урахування наявних на автомобілі пошкоджень, однак дані пошкодження з`явилися вже після того як транспортний засіб вибув з її володіння й відповідно дані пошкодження могли бути умисно спричинені [PERSON] з метою зниження вартості автомобіля. Крім того вказала, що усе майно, яке було придбано під час шлюбу за її кошти, оскільки майже 20 років спільного проживання лише вона весь час працювала та забезпечувала родину, придбавала меблі, побутову техніку та неодноразово робила ремонт у квартирі, яка раніше належала на праві власності батькові відповідача та в якій вони проживали. Відповідач жодного дня не працював та його доводи щодо здійснення догляду за дочкою є безпідставними, оскільки їх дочка після ДТП не потребувала стороннього догляду. Крім того зазначила, що після фактичного припинення шлюбних відносин у вересні 2023 року вона дійсно виїхала з квартири та забрала усі речі, які були придбані за її рахунок. Також просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, участь в розгляді справи приймав його представник, який підтримав поданий зустрічний позов та просив про його задоволення. При цьому вказав, що вартість спірного автомобіля була визначена із дотриманням норм чинного законодавства та відповідної Методики, при визначенні його вартості експертом був безпосередньо оглянутий автомобіль, а також враховано коефіцієнт його фізичного зносу. Також вказав, що побутова техніка та меблі були придбані під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, однак зважаючи на те, що [PERSON] у період з 17 вересня 2023 року по 27 вересня 2023 року вивезла дані речі з квартири, просив в порядку поділу залишити їх за позивачкою та враховуючи загальну вартість усього спільного майна стягнути на користь відповідача компенсацію різниці вартості спільного майна. Щодо холодильника HITACHIR-V610 PUC7BSL та пральної машинки LGF2V5GS9PV, то дана побутова техніка була придбана [PERSON] вже після фактичного припинення шлюбних відносин та є його особистою власністю, як й наявні у квартирі меблі: дві тумби «NewYork», ліжко «NewYork» 160х200 та матрац « [INFO] » 160х200, якими відповідач користується на даний час та вони не є тими меблями, які були придбанні подружжям під час шлюбу. Свідок [PERSON] дочка сторін, будучи допитана в ході розгляду справи, суду пояснила, що з батьком, після того як він у вересні 2023 року вчинив щодо неї та її матері домашнє насильство, вона не спілкується. Також вказала, що за весь час спільного проживання із відповідачем лише її мати працювала та забезпечувала родину усім необхідним, придбавала меблі, побутову техніку, неодноразово за її рахунок робився у квартирі ремонт. ЇЇ батько [PERSON] жодного дня не працював та не забезпечував родину. Також вказала, що конфлікт між її батьками виник через ревнощі батька, який забороняв матері ходити до спортивного залу та в подальшому вчинив домашнє насильство. Після того, як відповідачу було встановлено заборонений припис, вони з матір`ю виїхали з квартири відповідача та проживають в іншій квартирі. При цьому її мати меблі з квартири не вивозила. Також вказала, що у травні 2024 року вона приходила до квартири відповідача та у квартирі були меблі, побутова техніка, кухня, люстри та бойлер та кондиціонер й відповідно нею були зроблені фотознімки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що познайомилася із відповідачем у 2024 році, почали зустрічатися та на даний час проживають разом. У березні 2024 року відповідач запросив її на каву і в той день йому зателефонували та повідомили про доставку до його квартири пральної машинки. Коли вона вперше зайшла до квартири [PERSON] у березні 2024 року, то в ній не було ніяких меблів, а лише матрац і старі кухонні меблі. З 16 квітня 2024 року вони стали разом проживати, у квартирі була нова пральна машинка та холодильник, а в подальшому [PERSON] почав поступово придбавати до квартири необхідні меблі та побутову техніку, зокрема купив спальню та шафу-купе, телевізор, на кухню стіл та стільці. Також вказала, що нові меблі та необхідна побутова техніка придбавалася за спільні кошти. При цьому, майже все майно придбавалося під виплату та розрахунок здійснював не одразу, а поступово відповідними частинами. Свідок [PERSON] суду повідомив, що знайомий зі сторонами тривалий час та бував у них в квартирі, допомагав з ремонтом. Коли [PERSON] та [PERSON] у квартирі були усі умови для проживання, був зроблений ремонт та були меблі. У вересні 2023 року йому зателефонував [PERSON] та попросив допомогти з підключенням бойлеру. Коли він прибув до квартири, то побачив відсутність усіх меблів та побутової техніки, навіть були відкручені батареї та зняті люстри. На кухні з меблів була лише вбудована кухня, однак ні столу, ні стільців не було. В кімнатах було пусто. Бойлер також зник та [PERSON] придбав новий. Також йому відомо, що в подальшому [PERSON] придбав до квартири нові меблі, пральну машинку та холодильник. Свідок [PERSON] суду повідомила, що знайома зі сторонами тривалий час. Крім того, оскільки вона працює в магазині « [INFO] », то вона допомагали подружжю із придбанням побутової техніки, а саме холодильника та пральної машинки, морозильної камери, мультипечі та іншої побутової техніки. Також суду повідомила, що на початку 2024 року [PERSON] купив у них в магазині ще один холодильник та пральну машинку, а вже пізніше телевізор. Дану побутову техніку придбавав під виплату та розраховувався не одразу, однак на даний час коти за придбану побутову техніку сплатив в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що подружжя [PERSON] та [PERSON] придбавали у магазині меблів приблизно у 2020 році диван Річмонд та дві тумби «NewYork», ліжко «NewYork» і матрац « [PERSON] ». У кінці 2023 року до нього звернувся [PERSON] та повідомив, що у квартирі відсутнє ліжко й відповідно він надав йому у тимчасове користування ліжко « [PERSON] », а потім приблизно у 2024 році замовив нове ліжко «NewYork» та інший диван і ще дві тумби. Усі меблі [PERSON] придбавав під виплату та розраховувався за них протягом 6 місяців й відповідно на підтвердження факту придбання укладалися договори купівлі-продажу. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків та дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина першастатті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК Українизакріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Зокрема, ч. 3 ст.12та ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів (частини перша-третя статті 89 ЦПК України)). Судом встановлено, що з 25 грудня 2004 року по 4 квітня 202 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] ( а.с. 7, зворотня сторона, 27). На підставі рішення Чернівецького (Першотравневого) районного суду міста Чернівців від 4 квітня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 4, т. 2). За час шлюбу сторони набули у власність рухоме майно, зокрема транспортний засіб марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який з 6 грудня 2018 року по даний час зареєстрований на праві власності за [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ ( а.ас. 34-36). Так, положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗаконуУкраїни «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Таким чином, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 210/2492/19. При цьому, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може натомість довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (стаття 71 СК України ). Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а у разі недосягнення згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 23 січня 2024року у справі № 523/14489/15-ц). Отже, рівність часток подружжя під час поділу майна обумовлена обсягом спільного майна та його вартістю. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку, а тому для дотримання такого принципу необхідно встановлювати увесь обсяг набутого подружжям майна та досліджувати його вартість. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України). При цьому, суд наголошує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови від 21грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спориміж подружжям про майно, необхідно встановлюватиобсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Також Верховний Суд України у пункті 22 цієї ж постанови роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72 СКтастатті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згодивиходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, ураховуючи вищевказані положення закону, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль марки AUDIA6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, позивачка звертаючись до суду із позовом просила про компенсацію вартості своєї частки автомобіля, що перебуває у спільній власності подружжя. Так, відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Оскільки автомобіль є неподільною річчю в розумінні частини другої статті 183 ЦК України й відповідно не може бути поділений без втрати його цільового призначення, автомобілем фактично користується відповідач (її чоловік), позивач має право одержати від відповідача грошову компенсацію вартості його частки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зазначила, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Таким чином, оскільки спірний автомобіль набутий під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, то позивач має право на отримання компенсації 1/2 вартості такого майна, й відповідно предметом доказування в даній справі є вартість автомобіля. Так, на підтвердження вартості спірного автомобіля [PERSON] надала висновок судового експерта № 57-10-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу від 17 жовтня 2023 року, відповідно до якого станом на дату проведення оцінки середньої ринкової вартості автомобіля становить 576 730 грн. (а.с. 39- 45). Зокрема, як убачається зі змісту вищевказаного висновку, при дослідженні експертом питання про вартість спірного автомобіля, огляд останнього не здійснювався, тому цей висновок не може бути взятий за основу для визначення вартості даного рухомого майна. Разом з тим, не погоджуючись із визначенням вартості спірного автомобіля відповідач [PERSON] надав висновок експерта Чернівецького науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ 19/126-23/9661-АВ від 16 листопада 2023 року ринкова вартість автомобіля станом на день проведення експертизи 16 листопада 2023 року становить 205 689, 17 грн. (а.с. 123- 141). При цьому, як убачається зі змісту вищевказаного висновку та приєднаних фото таблиць, експертом на відміну від висновку судового експерта № 57-10-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу від 17 жовтня 2023 року, під час проведення експертного дослідження проводився безпосередній огляд транспортного засобу 8 листопада 2023 року, визначалися його технічні особливості, а також встановлено наявні на транспортному засобі пошкодження Таким чином, при визначенні вартості спірного автомобіля судом не приймається до уваги висновок судового експерта № 57-10-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу від 17 жовтня 2023 року оскільки, висновок складено на підставі вихідних даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та без безпосереднього огляду самого спірного транспортного засобу, визначення його технічного стану, у тому числі з урахування зносу автомобіля. При цьому, як встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженоїНаказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003року, проведення оцінки без огляду транспортного засобу унеможливлює встановлення ідентифікаційних даних колісного транспортного засобу; його комплектності; укомплектованості; технічного стану, обсягу і характеру пошкоджень; пробігу за одометром, інших показників на момент технічного огляду, необхідних для оцінки майна. Крім того, при проведенні оцінки без огляду автомобіля, оцінювач не має змоги встановити необхідні обставини, які зазначені в п.5.5 Методики. Отже, при вирішення питання щодо визначення вартості спірного автомобіля суд приймає до уваги висновок експерта Чернівецького науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ 19/126-23/9661-АВ від 16 листопада 2023 року, оскільки даний складено після візуального огляду саме спірного транспортного засобу, та відповідно до якого, ринкова вартість транспортного станом на день проведення експертизи 16 листопада 2023 року становить 205 689, 17 грн. В свою чергу, суд не приймає до уваги доводи позивачки в частині того, що вартість автомобіля згідно висновку експерта є значно заниженою та визначалася з урахування наявних на автомобілі пошкоджень, однак дані пошкодження з`явилися вже після того як транспортний засіб вибув з її володіння й відповідно дані пошкодження могли бути умисно спричинені [PERSON] з метою зниження вартості автомобіля, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами, у тому числі в частині умисного спричинення відповідачем пошкоджень на транспортному засобі. За таких обставин, суд на підставі наданих та досліджених доказів, приходить до висновку, що вартість спірного автомобіля на момент його поділу становить 205689 грн. 17 грн. Крім того, як вже було вказано, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Як встановлено судом в ході розгляду справи та фактично не заперечується позивачкою, яка протягом судового розгляду неодноразово збільшувала розмір позовних вимог, включаючи до складу спірного майна подружжя окрім транспортного засобу також й рухоме майно, придбане подружжям за час перебування у шлюбі, до складу спільного майна подружжя, яке також підлягає поділу входить: дві тумби «NewYork», загальною вартістю 15 000 грн, ліжко «NewYork» 160х200, вартістю 41700 та матрац «Кашемір» 160х200, вартістю 20 000 грн, пральна машина LGF2R5HS1W, вартістю 13 200 грн., холодильник HITACHIR-VG 660UC7-1GBK, вартістю 42 500 грн., диван «Річмонд» (крісло бокове, диван 2 бок. розкл.), телевізор LEDten SAMSUNG QE43Q60CAUXUE та радіатор біметалічний Italclima 500/96 (пачка 10 шт.). При цьому, факт придбання вищевказаного рухомого майна: меблів та побутової техніки у період перебування сторін в шлюбі також підтверджується наданими [PERSON] договорами купівлі-продажу та актами прийому-передачі товару від 29 грудня 2020 року за договором № 2341, актом прийому-передачі від 25 жовтня 2022 року за договором № 2572 та актом прийому-передачі за договором від 23 липня 2023 року, а факт придбання побутової техніки підтверджується наданими відповідачем нефіскальними чеками супермаркету електроніки «ТехноСіті» й відповідно факт придбання вищевказаних меблів у період шлюбу позивачкою не спростовано належними та допустимими доками. Доводи ж позивачки в тій частині, що вищевказані договори та акти приймання-передачі товару, а також нефіскальні чеки є неналежними доказами придбання вищевказаного рухомого майна у період шлюбу судом до уваги не приймаються, оскільки факт придбання спірного рухомого майна (меблів та побутової техніки) у період шлюбу фактично визнано позивачкою шляхом пред`явлення позовних вимог про їх поділ та стягнення на її користь компенсації вартості частки цього майна. Крім того, як вказувала [PERSON] в ході розгляду даної справи, всі речі які придбавалися під час шлюбу були придбані за її кошти, оскільки відповідач ніколи не працював. Разом з тим, зважаючи на те, що тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, позивачкою [PERSON] не було надано суду доказів на підтвердження того, що вищевказані меблі були придбані за її особисті кошти, а тому презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Також з матеріалів справи убачається, а саме з листа Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради № ц-1755/21/02-12/757 від 25 грудня 2023 року, заключення головного дитячого невролога УОЗ [PERSON] від 15 червня 2015 року, посвідчення Серії [NUMBER] від 28 червня 2022 року, медичного висновку на дитину інваліда № 83/100 від 16 липня 2014 року, медичного висновку на дитину інваліда № 65/78 від 15 червня 2016 року, заяви [PERSON] про призначення соціальної допомоги № 888 від 16 червня 2016 року та № 630 від 3 липня 2028 року, [PERSON] у період шлюбу піклувався про дитину та фактично здійснював за нею догляд. За таких обставин, суд враховуючи положення ст. 60 СК України приходить до висновку, що набуте під час шлюбу спірне рухоме майно (меблі та побутова техніка) належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) й відповідно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині виділення [PERSON] у власність холодильника HITACHIR-V610 PUC7BSL та пральної машинки LGF2V5GS9PV, стягнувши на її користь компенсацію вартості вказаного майна в розмірі 25 600 грн., то суд приходить до висновку, що дане майно не належить до спільної сумісної власності подружжя з огляду на наступне. Зокрема, як встановлено судом та не заперечується сторонами, у вересні 2023 року між подружжям виник конфлікт, після якого [PERSON] було винесено адміністративний заборонний припис та починаючи з вересня 2023 року сторони спільно не проживали, не вели спільного господарства, а в подальшому [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу й відповідно даний факт не спростовано. При цьому шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішення суду від 4 квітня 2024 року Також судом встановлено, що холодильник HITACHIR-V610 PUC7BSL та пральна машинка LGF2V5GS9PV, які станом на 8 травня 2024 року наявні у квартирі відповідача, що підтверджується наданими позивачкою фотознімками, були придбані [PERSON] згідно наданим ним нефіскальних чеків5 січня 2024 року та відповідно 2 березня 2024 року, тобто у період колисторони проживали окремо та шлюбні відносини сторін були фактично припинені й відповідно сам по собі факт придбання вищевказаної побутової техніки до розірвання шлюбу не може свідчити про належність даного майна до спільної сумісної власності. А тому, ураховуючи положення ст. 57 СК України суд приходить до висновку, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане й відповідно сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. При визначенні дійсної вартості вищевказаного рухомого майна (меблів та побутової техніки), яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, суд зважаючи на те, що призначена на підставі клопотання [PERSON] судова товарознавча експертиза не була проведена, оскільки позивачка [PERSON] не надала доступу до майна, згідно ст. 109 ЦПК України вважає за можливе визначити вартість спірного рухомого майна згідно наданих відповідачем [PERSON] договорів купівлі-продажу, актів приймання-передачі та нефіскальних чеків й відповідно приходить до висновку, що загальна вартість спірного рухомого майна, включаючи вартість автомобіля становить 446 161 грн. 33 коп. (240 471,62 загальна вартість меблів та побутової техніки та 205 689,71 вартість транспортного засобу). Вирішуючи питання про поділ спільного майна подружжя, суд враховуючи заявлені сторонами позовні вимоги, приходить до наступного. Зокрема, враховуючи те, що спірний автомобіль залишається у власності [PERSON] , на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню з урахуванням рівності часток подружжя у майні грошова компенсація вартості частини автомобіля. Разом з тим, як встановлено судом в ході судового розгляду даної справи частина спірного рухомого майна (меблі та побутова техніка) у період з 17 вересня 2023 року по 27 вересня 2023 року були вивезені позивачкою [PERSON] з квартири, в якій вона проживала разом із відповідачем, що підтверджується наданими відповідачем [PERSON] доказами, а саме заявами до правоохоронних органів, протоколом огляду від 27 вересня 2023 року, предметом огляду якого була квартира та за наслідками якого зафіксовано відсутність у квартирі речей, меблів та побутової техніки, а також поясненнями сторін від 27 вересня 2023 року та фотознімками. При цьому, з пояснень [PERSON] убачається факт того, що вона не заперечувала вивезення з квартири усіх речей, вказуючи що все майно належить їй, оскільки було придбано за її рахунок. А тому, зважаючи на вищевказане, а також заявлені сторонами позовні вимоги, суд при поділі всього спірного майна подружжя приходить до висновку про виділення [PERSON] у власність в порядку поділу спільного майна подружжя пральної машини LG F2R5HS1W, холодильника HITACHI R-VG 660PUC7- 1GBK, дивану «Річмонд» (крісло бокове, диван 2 бок. розкл.), телевізору LEDten SAMSUNG QE43Q60CAUXUE, радіатору біметалічного Italclima 500/96 (пачка 10 шт.), а також виділення у власність [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя транспортний засіб марки «AUDI», модель А6, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , тип загальний легковий універсал. Щодо інших спірних меблів, а саме: двох тумб «NewYork», ліжка «NewYork» 160х200, матрацу «Кашемір» 160 х200, то оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, зокрема договорами чи актами приймання-передачі, що наявні у його квартирі на час розгляду справи меблі є іншими, а не тими, що були придбані подружжям під час шлюбу, дані меблі слід виділення [PERSON] у власність в порядку поділу спільного майна. При цьому, пояснення свідків щодо надання [PERSON] у користування меблів та те, що дані меблі є іншими, суд до уваги, зважаючи на вимоги щодо належності та допустимисті доказів, не приймає. Крім того, враховуючи встановлену судом загальну вартість спільного майна подружжя, яка становить 446 161 грн. 33 коп., а також вартість кожної конкретної речі, яка підлягала поділу, у тому числі автомобіля, та вирішення судом порядку поділу майна шляхом залишення певних речей за кожною із сторін, суд виходячи з рівності часток подружжя у майні, з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути компенсацію частини вартості спільного майна подружжя в сумі 59 309грн. 05 коп. як різницю в частках у спільному майні ( 282 389 грн. 71 коп. вартість майна, виділеного [PERSON] - 163 771 грн. 62 коп. вартість майна, виділеного [PERSON] = 59 309 грн. 05 коп.) Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору понесеного сторонами при зверненні до суду, суд приходить до наступного. Так, за положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що у даній справі фактично здійснено поділ майна подружжя, тобто рішення ухвалюється в інтересах обох сторін, то судовий збір сплачений сторонами слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам та у даному випадку, враховуючи предмет спору, справедливим буде стягнення з відповідача на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 903, 92 коп., як різницю між сумами, сплаченими кожною із сторін при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial