Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором №160182 від 11.11.2024 в розмірі 35972,27 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та правничу допомогу у розмірі 7000 грн. В обґрунтування зазначив, що 11.11.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір №160182. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач своєчасно не повернув грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 35972,27 грн., яку й просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Також, згідно з умовами договору факторингу ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем, на користь ТОВ «Юніт Капітал», а відтак позивачем набуто право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором до [PERSON] , яку і просить стягнути. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Пишногуб Н.О. проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переходу права вимоги до позивача, неправомірності нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій. Також звертала увагу на не співмірність судових витрат та просила зменшити суму витрат. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, надані пояснення та заперечення у відзиві підтримує в повному обсязі.. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 11.11.2024між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір №160182 (а.с. 29-42). Згідно п. 2.1 Договору, Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк визначений в договорі надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 2.2.1 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління, обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу. Згідно з п. 2.2.1. Сума (загальний розмір) кредиту становить 22892 грннадається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку у розмірі 19000,36 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті (далі рахунок позичальника); у розмірі 3891,64 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини. Пунктом 2.3. встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 330% річних. Тип процентної ставки фіксована. Пункт 2.6. Загальний строк кредитування за цим договором становить 126 днів з 11.11.2024 по 17.03.2025. Денна процентна ставка складає 0,7176%, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 7331,87%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 43590,91 грн. Відповідачем [PERSON] власноручним підписом підписана індивідуальна частина договору кредитного , вказаний номер банківської картки [NUMBER] , фінансовий номер 0951336829, а також підпис, виконаний механічно проставлений внизу кожної сторінки індивідуальної частини кредитного договору, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма умовами договору (зворот а.с. 41-а.с. 42). Згідно з випискою по рахунку [PERSON] , наданою АТ КБ «ПриватБанк» 11.11.2024 відповідачу було зараховано на його платіжну картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 19000,36 грн (а.с. 77). Відповідно до договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором (а.с.6-8). Відповідно до п.1.3 договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно витягу з реєстру прав вимоги додатку №1 до договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №160182 від 11.11.2024 в сумі загальної заборгованості 36772,27 грн (а.с. 58). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Отже, ТОВ «Юніт капітал» за договором факторингу №16042025 від 16.04.2025 набуло право вимоги до [PERSON] заборгованості за вищенаведеним договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з виписки з особового рахунку за кредитним договором та розрахунку заборгованості за договором №160182 від 11.11.2024 за [PERSON] рахується заборгованість у загальному розмірі 35972,27 грн., в тому числі: 21378,53 грн. заборгованість за сумою кредиту; 13892,74 грн. заборгованість за відсотками, прострочена комісія 701 (а.с. 53). Щодо доводів відповідача з приводу виключення з тіла кредиту суми комісії за надання кредиту в розмірі 3891,64 грн, суд звертає увагу на те, що вказана умова була прописана в договорі в індивідуальній частині, яка була підписана позичальником особисто, що свідчить про погодження його з усіма істотними умовами договору, включаючи положення з приводу комісії. Також, це стосується і розміру і нарахування відсотків, що також були прописані у договорі, їх періодичність та розмір, з якими також погодився відповідач, шляхом проставляння свого підпису. Не можуть бути взяті до уваги заперечення з приводу нарахування штрафних санкцій, так як позивач виключив даний вид стягнення із суми загальної заборгованості. Інші доводи, не спростовують наявність обов`язку позичальника виконати взяті на себе кредитні зобов`язання. Отже, враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання в строки, передбачені договором, належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причино пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 142 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved