Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У січні 2025 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась з позовом представник [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розписками, в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти у розмірі 836 625,18,00 грн., а також судові витрати. Позов мотивовано тим, що 30 серпня 2014 року відповідачка [PERSON] взяла в борг у позивачки [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч доларів) на власні потреби строком повернення до 01 березня 2015 р., також 01 вересня 2014 року відповідачка отримала від позивачки в борг 8 000 грн. 00 коп. строком повернення до 01 березня 2015 року, на підтвердження чого було видано відповідні розписки, проте відповідачка свої зобов`язання не виконала, борг не повернула, у зв`язку із чим просить стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 15 000 долл. США, 18 512 грн. 39 коп. (борг 8 000 грн. з урахуванням інфляції), 3% річних за користування коштами відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 189 312 грн. 79 коп., вирішити питання про судові витрати. Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29 травня 2025 року позов задоволено. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22 січня 2026 року вказане заочне рішення скасовано, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка, її представник не з`явились, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, представник відповідачки, адвокат Бондаренко С. Г. позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що борг погашено шляхом передачі у власність позивачки нерухомого майна, просив застосувати позовну давність до заявлених вимог. Справу розглянуто судом у змішаній (паперовій та електронній) формі. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка отримала від позивачки в борг грошові кошти в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч доларів) строком повернення до 01 березня 2015 року, що підтверджуються оригіналом розписки відповідачки (а.с.30). Також судом встановлено, що 01.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка отримала від позивачки в борг грошові кошти в сумі 8 000 (вісім тисяч гривень) строком повернення до 01 березня 2015 року, що підтверджуються оригіналом розписки відповідачки (а.с.31). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Наявність у позивачки оригіналів розписок свідчить про те, що відповідачкою свої зобов`язання за укладеними договорами позики не виконані. Статтею 625 ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи викладене, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідачки: -основної суми боргу за розпискою від 30.08.2014 р. в розмірі 15 000 (доларів США) -основної суми боргу за розпискою від 01.09.2014 р. з урахуванням встановленого індексу інфляції, розрахованої станом на 27.01.2025 року згідно наданого позивачем розрахунку в розмірі 18 512 грн. 39 коп.; -3% річних, нарахованих на суму боргу за розпискою від 30.08.2014 року за період з 02.03.2015 р по 27.01.2025 року згідно наданого позивачем розрахунку в сумі 186 934 грн. 49коп.; -3% річних, нарахованих на суму боргу за розпискою від 01.09.2014 року за період з 02.03.2015 р по 27.01.2025 року згідно наданого позивачем розрахунку в сумі 2 378 грн. 30 коп. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про повернення взятих у борг коштів шляхом передачі позивачці у власність нерухомого майна, оскільки з наданої стороною відповідача на підтвердження вказаних обставин копії договору дарування 1/10 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] , посвідченого 13 травня 2021 року Фроловою Р. В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 1283 (а.с.69) не вбачається, що вказане майно передано в рахунок повернення боргу. Водночас, суд погоджується з доводами сторони відповідача про застосування позовної давності до заявлених вимог. Так, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що строк повернення грошових коштів за домовленістю сторін встановлений 01 березня 2015 року, з позовом позивач звернувся до суду в січні 2025 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення суми боргу з цих підстав. Доказів поважності причин пропущення позовної давності суду не надано. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідачки 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні задоволення позову, судові витрати покладаються на позивача. Доказів понесення стороною відповідача судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed