Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог, а також позиції учасників справи щодо позову. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що він та відповідачка із 2015 року проживали в селищі Диканька Полтавського району Полтавської області однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Разом з ними проживала і дочка відповідачки від попереднього офіційно зареєстрованого шлюбу. [INFO] у нього з відповідачкою народився спільний син [PERSON] , який проживав разом з ними. У 2022 році їхня сім`я фактично розпалася. Відповідачка проживала з дітьми у своєї матері по [ADDRESS] , а він - у власному будинку по [ADDRESS] . У цей час він постійно спілкувався із сином, брав участь у його вихованні, допомагав матеріально в його утриманні. Позивач зазначає, що у вихідні дні, у дні, коли відповідачка не могла бути з сином у зв`язку із її роботою, та коли син хворів, то він перебував у нього. У вересні 2024 року відповідачка привела до нього сина та повідомила, що вона виїздить із Диканьки з дочкою від попереднього шлюбу. Відповідачка вказала, що сина вона з собою забирати не буде, якого залишила у нього, на повному його утриманні та вихованні. З того часу і по теперішній час син постійно проживає разом з ним, він повністю самостійно виховує та утримує сина. Він є фізичною особою-підприємцем, достатньо заробляє коштів для їхнього із сином проживання, для повного утримання сина і забезпечення всім необхідним для нормального життя. За весь цей час відповідачка не брала жодної участі в утриманні, вихованні та розвитку їхнього сина, що вказує на умисне ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку сина. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки на його користь понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Хоруженко С.Г. подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю та безпідставністю /а.с. 68-71/. В обґрунтування відзиву вказано, що відповідачка та позивач дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2015 року по 2022 рік. [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак, у 2022 році погляди відповідачки та позивача на сімейне життя почали відрізнятися та на вимогу позивача вони розійшлися. Після цього відповідачка разом з дочкою від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] та спільним з позивачем сином [PERSON] , [INFO] стали проживати у будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , з серпня 2022 року по жовтень 2024 року. Діти постійно проживали разом з відповідачкою за цією адресою. Позивач дійсно спілкувався з сином, брав його на вихідні до себе додому, адже він є його батьком та повинен брати участь у його вихованні. У 2024 році вона змушена була переїхати проживати до м. Гадяча Полтавської області і на період переїзду вона домовилася із позивачем, що їхній спільний син [PERSON] буде проживати разом з ним, оскільки синові було лише 4 роки і переїзд на нове місце негативно вплинув би на нього. Відповідачка категорично заперечує твердження позивача про те, що вона не бере участі у вихованні сина, оскільки вона приїжджала до сина, цікавилася його здоров`ям, вихованням, спілкується з ним по відеозв`язку, передавала йому подарунки на свята та день народження. Вказане підтверджує, що відповідачка належним чином виконувала свої обов`язки матері дитини, піклувалася про здоров`я дитини, її фізичний, освітній, духовний та моральний розвиток, що спростовує твердження позивача про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Надані позивачем письмові докази не можуть бути беззаперечними доказами ухилення відповідачки, як матері, від виконання батьківських обов`язків, адже в умовах сьогодення сотні тисяч батьків не можуть бути поряд з дитиною та в повній мірі дбати про її добробут, брати участь в її освітньому процесі тощо. Свідчення заявлених позивачем свідків, які є жителями селища Диканьки та давно знають позивача, слід оцінювати критично. Крім того, ці свідки можуть повідомити лише те, що мати не проживає разом з дитиною. Проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність якого потрібно довести. Разом з тим, виходячи з реалій сьогодення, поданий позивачем позов свідчить про те, що він прагне знайти будь-які шляхи уникнення мобілізації, адже позбавлення відповідачки батьківських прав надасть позивачу можливість оформити відстрочку від мобілізації. Позивачем не доведено, у чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідачки батьківських обов`язків. Позивач не надав доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] . Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний та надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив, в якій вказав, що твердження представника відповідачки про те, що мовби у нього, позивача, та відповідачки була домовленість про те, що син буде проживати у нього, адже переїзд відповідачки на нове місце проживання негативно вплине на їхнього малолітнього сина, є неправдивим, голослівним та нічим не підтвердженим. Позивач вказує, що він наголошує, що у вересні 2024 року відповідачка привела до нього сина і повідомила, що вона виїздить з Диканьки з дочкою від попереднього шлюбу. При цьому, відповідачка повідомила, щ осина вона із собою забирати не буде, якого залишила у нього на повне виховання та утримання. Фактично відповідачка кинула дитину на ньогоі поставила його перед цим фактом. З того часу і по теперішній час син постійно проживає разом з ним, якого він повністю самостійно виховує та утримує. За весь цей час відповідачка не брала жодної участі в утриманні, вихованні та розвитку їхнього сина, що вказує на умисне ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку сина. Посилаючись на вказане, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі /а.с. 85-86/. Представник відповідачки - адвокат Хоруженко С.Г. надав заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що позивач намагається ввести суд в оману та позбавити відповідачку батьківських прав, щоб отримати відстрочку від мобілізації. Твердження позивача про те, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини не відповідає дійсності, адже відповідачка підтримує регулярний зв`язок з дитиною (особисті зустрічі, телефонні дзвінки, відеозв`язок, листування); бере участь у вирішенні питань, які стосуються здоров`я, навчання та розвитку дитини; надає матеріальну допомогу (за наявності - одяг, речі, кошти, подарунки, оплата лікування, гуртків тощо); виявляє постійну турботу про психологічний та емоційний стан дитини. Факт передання подарунків дитині підтверджується відеозаписом. Участь у вихованні дитини не зводиться виключно до щоденного проживання з дитиною, що неодноразово підтверджено судовою практикою. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Нагайник М.Г. в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, вказаних у позові та в судовому засіданні. Позивач вказав, що з 2015 року він та відповідачка [PERSON] почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Разом з ними проживала і дочка відповідачки від попереднього офіційно зареєстрованого шлюбу. Згодом він придбав будинок, [INFO] у нього з відповідачкою народився спільний син [PERSON] , який проживав разом з ними. На початку осені 2022 року їхня сім`я фактично розпалася. Відповідачка стала проживала з дітьми у своєї матері по [ADDRESS] , а він - у власному будинку по [ADDRESS] . У цей час він постійно спілкувався із сином, брав його до себе на вихідні, брав участь у його вихованні, допомагав матеріально в його утриманні. Позивач зазначає, що у вихідні дні, у дні, коли відповідачка не могла бути з сином у зв`язку із її роботою, та коли син хворів, то він перебував у нього. У вересні 2024 року відповідачка привела до нього сина та повідомила, що вона виїздить із Диканьки з дочкою від попереднього шлюбу. Відповідачка вказала, що сина вона з собою забирати не буде, якого залишила у нього, на повному його утриманні та вихованні. З того часу і по теперішній час син постійно проживає разом з ним, він повністю самостійно виховує та утримує сина. За весь цей час відповідачка не брала жодної участі в утриманні, вихованні та розвитку їхнього сина, що вказує на умисне ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку сина. Позивач вказує, що з вересня 2024 року і по теперішній час відповідачка бачилася з сином лише декілька разів. Вперше після того, як вона залишила йому сина на постійне проживання у вересні 2024 року, відповідачка бачилася із сином десь через півроку. Відповідачка приїжджала, щоб оформити малозабезпеченість, і бачила [PERSON] в автомобілі десь хвилин тридцять. Вдруге вона приїжджала по своїм справам і він привозив їй [PERSON] . Вона спакувала речі дитини та віддала йому. Потім на день народження [PERSON] зустрілися біля магазину "Дубки" в селищі Диканька, відповідачка подарувала сину подарунок, десь години дві посиділи. Після цього відповідачка попрохала взяти дитину на ночівлю на одну ніч. Пізніше ще раз його брала на ночівлю. Ночували відповідачка із сином у матері відповідачки. Востаннє [PERSON] бачила сина [PERSON] у 2025 році. Відповідачка могла десь раз у місяць зателефонувати, однак при цьому з сином не спілкувалася, як правило щось запитувала у нього, позивача. Позивач вказав, що коли відповідачка двічі передавала подарунки для сина, то він знімав для неї про це відео. Відповідачка взагалі весь цей час матеріально не утримувала сина. Позивач зазначив, що він раніше не звертався до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідачки, оскільки сам забезпечував дитину, нічого не хотів просити від відповідачки, однак і не заперечував, щоб вона, як мати, допомагала матеріально утримувати дитину та брати участь у його вихованні. Відповідачка, як мати, сама знає, що вона має брати участь у вихованні, розвитку та утриманні свого сина. Нині він вже подав позов до суду про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , однак рішення суду ще не ухвалено. Позивач вказує, що [PERSON] вже і не згадує відповідачку, його співмешканку кличе мамою. [PERSON] зазначив, що він звернувся до суду із позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав не через можливість отримання ним відстрочки від мобілізації, а у зв`язку із ухиленням відповідачкою протягом тривалого часу від виконання батьківських обов`язків. Позивач зазначив, що нині він вже вирішує питання щодо влаштування на роботу на Укрпошту для того, щоб отримати бронювання від мобілізації та мати можливість бути із сином. Представник позивача - адвокат Нагайник М.Г. в судовому засіданні вказав, що наявні у справі докази у їх сукупності підтверджують ухилення відповідачки від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , а тому наявні підстави для задоволення позову. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Хоруженко С.Г. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідачка [PERSON] зазначила, що нині вона проживає у м. Гадячі зі старшою дочкою від першого шлюбу, офіційно працює в продуктовому магазині. Дійсно з 2015 до 2022 року вона проживала разом із позивачем однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. У 2020 році у них народився спільний син [PERSON] . У 2024 році вона переїхала до м. Гадяча зі старшою дочкою, якій на той час було 9 років, з нею було простіше, адже син був тоді ще зовсім малий. Тому, син залишився проживати разом з позивачем. Вона прохала позивача подивитися за дитиною, доки вона влаштується на новому місці. Після переїзду до м. Гадяча вона відразу влаштувалася на роботу з графіком з 08 години до 20 години. Працевлаштування з малою дитиною було б проблемним. Відповідачка зазначила, що вона приїжджала до сина більше ніж 5 разів, іноді телефонувала. У перший рік після того, як залишила сина проживати постійно з батьком, прислала йому подарунок, і попрохала позивача зняти відео про вручення подарунка синові. Забрати сина до себе вона не мала можливості, приїжджала як могла. Фінансово вона дійсно не утримувала сина, хоча має таку можливість. Матеріально сина повністю утримує позивач. З нянями, вихователями сина вона не спілкувалася. В садочок до сина не приходила. До якого лікаря син ходить їй невідомо. Про те, що в дитини проблеми зі здоров`ям, а саме ацетон, вона дізналася вже коли він проживав постійно з батьком. Про стан здоров`я дитини вона дізнавалася від позивача. Більше із сином вона не спілкувалася, подарунків йому не передавала, адже він з нею не спілкується. Відповідачка вказала, що вона раніше говорила з позивачем про те, що бажає у майбутньому забрати сина до себе, позивач говорив, що він не забороняє їй бачитися з сином. Коли позивач отримав повістку щодо мобілізації, то син проживав разом з ним, тому необхідно було встановити факт проживання дитини з батьком через суд і вона пішла назустріч позивачу, щоб його не мобілізували. Крім того, їй необхідно було оформити малозабезпеченість. Однак, після звернення позивача до суду із позовом про позбавлення її батьківських прав, вона звернулася у листопаді 2025 року до Виконавчого комітету Диканської селищної ради з метою встановлення графіку побачень з сином, однак всіх документів ще не зібрала для цього. Відповідачка вказала, що вона дійсно постійно не проживає із сином [PERSON] , рідко бачиться з ним, фінансово його не утримує, однак це ще не є достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав, адже вона любить сина, хоче з ним в подальшому спілкуватися. Представник відповідачки - адвокат Хоруженко С.Г. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав вказаних у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який є виключним і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків. При цьому, позивачем не доведено, у чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав. Позивач не надав доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] . Представник третіх осіб Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування та Служби у справах дітей Диканської селищної ради Демченко І.Ю. в судовому засіданні вказала, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду, зазначила, що треті особи у справі зробили всі дії, які від них вимагалися в цій ситуації, а саме підготували відповідні висновки, проводили зустрічі із батьками дитини. У попередньому судовому засіданні, яке відбулося 03.02.2026, представник третіх осіб [PERSON] вказала, що про дану ситуацію в сім`ї [PERSON] їм стало відомо після подання позову до суду. Представники служби у справах дітей намагалися зв`язатися з відповідачкою, однак вона на контакт не виходила. Коли не відбулося перше засідання у справі, відповідачка прийшла з метою вирішення питання щодо встановлення графіку спілкування із сином [PERSON] . Їй було роз`яснено цю процедуру, вказано перелік документів, які необхідно зібрати, однак після того вона до служби не зверталася. [PERSON] вказала, що складається таке враження, що відповідачку влаштовує те, що дитина перебуває у батька. На її думку, якби не поданий позов до суду та соціальний вплив, то відповідачка взагалі б не зверталася до служби щодо вирішення питання про встановлення графіку спілкування з дитиною. Позивач, як батько дитини, створив всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, [PERSON] має власний куточок, іграшки, все необхідне для розвитку. Позивач належним чином матеріально утримує дитину. У висновку органу опіки та піклування не вказано про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, адже [PERSON] не виходила на зв`язок із представниками служби у справах дітей і відповідно неможливо було встановити її відношення до цього, не було можливості провести обстеження умов її проживання, адже вона не проживає на території Диканської територіальної громади. Тому, доцільність чи недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав може бути встановлено лише судом після дослідження та оцінки всіх наданих позивачем та відповідачкою доказів у справі у їх сукупності. Представник третьої особи [INFO] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через Електронний суд, в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, цією третьою особою пояснення щодо позову, будь-які заяви чи клопотання суду не надавалися. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що з 2015 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Разом з ними проживала і дочка відповідачки від попереднього офіційно зареєстрованого шлюбу. Вказані обставини відповідачкою не заперечувалися. [INFO] у позивача та відповідачки народився спільний син [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини /а.с. 10/. Дитина проживала разом з батьками. У 2022 році позивач та відповідачка припинили свої стосунки та більше не проживали разом однією сім`єю. Відповідачка проживала з дітьми у своєї матері по [ADDRESS] , а позивач - у власному будинку по [ADDRESS] . У цей час позивач постійно спілкувався із сином, брав участь у його вихованні, допомагав матеріально в його утриманні. У вихідні дні, у дні, коли відповідачка не могла бути з сином у зв`язку із її роботою, та коли син хворів, то син перебував у позивача. У вересні 2024 року відповідачка залишила малолітнього сина [PERSON] постійно проживати разом з позивачем, а сама виїхала з селища Диканька Полтавської області до м. Гадяча Полтавської області з дочкою від попереднього шлюбу. Вказані обставини відповідачкою не заперечувалися. З наявної у матеріалах справи копії Акта обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 26.02.2025 № 30, складеного комісією у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей Диканської селищної ради Демченко І.Ю., провідного фахівця з соціальної роботи Диканського селищного центру соціальних служб Попадинець Є.В. /а.с. 25/, вбачається, що сім`я у складі батька [PERSON] та сина [PERSON] проживає у власному будинку, який складається з 2-х кімнат, кухні, коридора, санвузла. В будинку проведено косметичний ремонт. Кімнати вмебльовані. [PERSON] має спальне місце, письмовий стіл, комп`ютер. Постільна білизна в наявності. [PERSON] забезпечений одягом, взуттям, іграшками. Зі слів [PERSON] він працює неофіційно та має дохід від 25 000,00 грн до 30 000,00 грн. [PERSON] повідомив, що спільне життя з матір`ю сина - [PERSON] у нього не склалося. Зі слів [PERSON] , [PERSON] сім місяців тому залишила сина разом з ним, а сама зі старшою дочкою переїхала в Миргородський район влаштовувати особисте життя. За цей період вона жодного разу не відвідувала сина, не спілкувалася з ним, фінансово не допомагала. Зв`язатися з [PERSON] не вдалося, на телефонні дзвінки вона не відповідає. У висновках в Акті комісія зазначила, що [PERSON] створив належні умови для повноцінного утримання та виховання сина [PERSON] . З копії висновку, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 25.03.2025 № 86 /а.с. 23-24/, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . З 2022 року сімейне життя між [PERSON] та [PERSON] припинено, син [PERSON] залишився проживати разом з батьком [PERSON] 26.02.2025 під час обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] комісія у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей Диканської селищної ради Демченко І.Ю., провідного фахівця з соціальної роботи Диканського селищного центру соціальних служб Попадинець Є.В. встановила, що сім`я у складі батька [PERSON] та сина [PERSON] проживає у власному будинку, який складається з 2-х кімнат, кухні, коридора, санвузла. В будинку проведено косметичний ремонт. Кімнати вмебльовані. [PERSON] має спальне місце, письмовий стіл, комп`ютер. Постільна білизна в наявності. [PERSON] забезпечений у повній мірі одягом, взуттям, іграшками. Зі слів [PERSON] він працює неофіційно та має дохід від 25 000,00 грн до 30 000,00 грн. Мати дитини - [PERSON] сина матеріально не підтримує. [PERSON] повідомив, що [PERSON] більше семи місяців не відвідує сина, не телефонує, не цікавиться його життям та здоров`ям. Зі слів [PERSON] , [PERSON] зі старшою дочкою переїхала в Миргородський район влаштовувати особисте життя. Представники комісії намагалися зв`язатися з [PERSON] та дізнатися її думку щодо підтвердження факту постійного проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] , самостійного виховання та утримання дитини батьком, однак на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала. Обстеження умов проживання [PERSON] не проведено, адже вона на території Диканської територіальної громади не проживає. Посилаючись на вказане, Служба у справах дітей Диканської селищної ради підтверджує факт постійного проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] , факт самостійного виховання та утримання дитини батьком. З копії довідки ЦНАП Диканської селищної ради від 03.11.2025 вбачається, що позивач [PERSON] фактично проживає разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] з вересня 2024 року по теперішній час по [ADDRESS] /а.с. 13/. З довідки Закладу дошкільної освіти "Теремок" Диканської селищної ради від 03.11.2025 № 6 /а.с. 33/ вбачається, що [PERSON] є вихованцем цього садочка. Батько дитини - [PERSON] цікавиться успіхами дитини, спілкується з вихователями щодо навчання дитини, відвідує батьківські збори, бере активну участь у громадських заходах садочка. [PERSON] завжди відвідує свята сина, приводить і забирає хлопчика з садочка, на виклики вихователя приїздить завжди вчасно, харчування [PERSON] в садочку оплачує лише батько. З вересня 2024 року мати [PERSON] в садочок не приходить, батьківські збори не відвідує, не бере участі у громадських заходах садочка. Мати не цікавиться успіхами дитини ні у вихователя, ні у директора садочка. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 26.06.2025 у справі № 529/121/25 /а.с. 26-32/ було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] . Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.01.2026 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а вказане рішення суду від 26.06.2025 без змін /а.с. 116- 121/. У висновку Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 16.12.2025 № 437 /а.с. 88-90/, вказано, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбних відносин. [INFO] у них народився син [PERSON] . Починаючи з 2022 року сімейне життя припинено. Малолітній [PERSON] деякий час проживав з матір`ю. [PERSON] брав участь у вихованні сина, допомагав матеріально, часто дитина була з батьком. У вересні 2024 року [PERSON] повідомила, що виїжджає з Диканьки та не може забрати [PERSON] з собою. Хлопчик залишився проживати з батьком [PERSON] . 12.02.2025 [PERSON] звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина. [PERSON] на засідання суду не з`явилася жодного разу, хоча суд ухвалив, що явка відповідачки в судове засідання є обов`язковою. За невиконання ухвали суду з [PERSON] було стягнуто в дохід держави штраф. [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши при цьому, що з вересня 2024 року у неї так склалися життєві обставини, що вона не може утримувати та виховувати сина і не заперечує, що з того часу позивач самостійно виховує та утримує сина [PERSON] . На вимогу суду досліджувалися обставини справи, були обстежені умови проживання [PERSON] . Неодноразово представник служби намагалася зв`язатися з [PERSON] , але безрезультатно. Рішенням Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 25.03.2025 № 86 було затверджено висновок щодо підтвердження факту проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] , самостійного виховання та утримання дитини батьком. Комісією у складі головних спеціалістів Служби у справах дітей Диканської селищної ради [PERSON] та [PERSON] , провідного фахівця з соціальної роботи відділення соціальної роботи Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг" Диканської селищної ради Мартиненко Є.В. було проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] . Під час обстеження було встановлено, що сім`я у складі батька [PERSON] та сина [PERSON] проживає у власному будинку, який складається з 2-х кімнат, кухні, коридора, санвузла. В будинку проведено косметичний ремонт. Кімнати вмебльовані. [PERSON] має спальне місце, письмовий стіл, комп`ютер. Постільна білизна в наявності. [PERSON] забезпечений одягом, взуттям, іграшками у повній мірі. [PERSON] має самостійний дохід, з 12.03.2025 він зареєстрований як приватний підприємець. Зі слів [PERSON] мати хлопчика матеріально не підтримує дитину. [PERSON] повідомив, що після того, як у суді було розглянуто його позов до [PERSON] щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, [PERSON] кілька разів бачилася з дитиною, але це були короткочасні зустрічі, а до цього мати та син не бачилися майже рік, вона не відвідувала дитину, не телефонувала, не цікавилася життям та здоров`ям сина. Щодо усунення перешкод у спілкуванні матері із сином чи визначення місця проживання дитини з матір`ю, [PERSON] до служби у справах дітей та виконавчого комітету Диканської селищної ради не зверталася. Обстежити умови проживання [PERSON] не має можливості, оскільки вона не проживає на території Диканської територіальної громади. Посилаючись на вказане, орган опіки та піклування зазначає, що такі дії [PERSON] , якщо будуть доведені у ході судового розгляду справи, можуть бути підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Проте, у прийнятті остаточного рішення орган опіки та піклування покладається на розсуд суду. З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2026 [PERSON] звернувся до Диканського районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , однак на теперішній час цей позов ще не розглянуто /а.с. 122-123/. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 12.03.2025 зареєстрований як фізична особа-підприємець, позивач є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , де з вересня 2024 року і по теперішній час постійно фактично проживає разом з малолітнім сином [PERSON] /а.с. 13-17/. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] /а.с. 41/, однак з вересня 2024 року по теперішній час фактично постійно проживає у м. Гадяч Миргородського району Полтавської області. З наявної у матеріалах справи копії довідки вбачається, що відповідачка [PERSON] з 01.06.2025 працює продавцем продовольчих товарів у ФОП [PERSON] /а.с. 73/. З витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" вбачається, що станом на 25.11.2025 відсутні відомості про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, відсутні відомості про наявність у неї незнятої чи непогашеної судимості, відсутні відомості про її розшук /а.с. 74/. З копії довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин від 26.11.2025 № 1742/932, виданої [PERSON] у зв`язку із опікою над малолітньою дитиною лікарем-психіатром КНП "Диканська лікарня планового лікування" [PERSON] , вбачається, що психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання опіки над малолітньою дитиною відсутні, обстеження комісією лікарів-психіатрів не проводилося /а.с. 75/. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є сусідкою позивача [PERSON] , відповідачку знає заочно. Їй відомо, що [PERSON] постійно проживає лише з батьком [PERSON] . Відповідачку вона не бачила десь з 2024 року. Хлопчиком займається лише батько, дитина завжди сита, доглянута. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона працює директором та вихователем в дитячому садочку "Теремок", де у старшій групі навчається [PERSON] . [PERSON] вказала, що вона працює в садочку з 2023 року, у 2023 році вона ще бачила матір [PERSON] . З вересня 2024 року у садочку буває лише батько дитини - [PERSON] . Саме батько приводить [PERSON] до садочка та забирає його, приходить на батьківські збори. Мати дитини є у батьківському чаті у Viber, однак взагалі не реагує на питання, які там вирішується. Саме [PERSON] приходить до садочка, якщо виникають якісь питання. Коли [PERSON] плаче, то він згадує лише батька. Свідок вказала, що за весь цей час мати лише один разр приводила [PERSON] до садочка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона працює вихователем в дитячому садочку "Теремок". Позивача [PERSON] вона знає як батька її вихованця [PERSON] . Свідок зазначила, що матір [PERSON] вона ще бачила у 2023 році, яка на той час проживала у Диканьці, але частіше хлопчика тоді забирала з садочка бабуся. З вересня 2024 року матір [PERSON] вона не бачила жодного разу. Хлопчика приводить до садочка та забирає лише батько [PERSON] . На всі свята в садочку також ходить лише батько. Матір дитини не зверталася до вихователів, не цікавилася життям та навчанням сина. В батьківському чаті за дитину мати нічого не писала. [PERSON] про матір не згадує. Коли у садочку йде мова про мам, то хлопчик каже - тато. Свідок [PERSON] зазначила, що ще [PERSON] іноді згадує [PERSON] , яка, як вона розуміє, є співмешканкою батька дитини. Ця [PERSON] також іноді приводить [PERSON] до садочка та забирає його додому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він є братом позивача. Йому відомо, що з 2022 року до вересня 2024 року [PERSON] жив з матір`ю [PERSON] . У вересні 2024 року [PERSON] виїхала з Диканьки жити до [PERSON] і хлопчик постійно з того часу проживає разом з батьком [PERSON] . Свідок вказав, що з вересня 2024 року він не бачив [PERSON] . Брат говорив йому, що [PERSON] за весь цей час приїжджала лише кілька разів. [PERSON] не згадує матір та не говорить про неї. У брата є співмешканка [PERSON] , у неї теж є дитина. [PERSON] дбає про обох дітей, вони завжди нагодовані, охайні. Його брат працює плотником, добре заробляє на життя, утримує сина. Отримати пояснення у малолітнього [PERSON] , [INFO] у присутності психолога [PERSON] не вдалося, адже дитина зніяковіла та не змогла надати відповіді на запитання. У зв`язку із цим сторона позивача відмовилася від допиту малолітнього [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України /далі - СК України/ передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною першою статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Частинами першою, другою статті 27 цієї Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Цей захід впливу, а саме позбавлення батьківських прав, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 04.10.2023 у справі № 756/80/18. У рішенні у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Дослідивши та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, доводи сторін у справі, зокрема заперечення відповідачки проти позбавлення її батьківських прав та її бажання змінити свою поведінку у кращу сторону і належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, пояснення свідків, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд дійшов висновку про відсутність достатніх та беззаперечних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Належних та достатніх доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку матері на краще, позивачем не надано. Наявні у справі докази у їх сукупності свідчать про те, що відповідачка [PERSON] дійсно не в повному обсязі та не належним чином виконує свої батьківські обов`язки стосовно свого малолітнього сина [PERSON] . З матеріалів справи, пояснень сторін у справі та свідків вбачається, що відповідачка дійсно тривалий час проживає окремо від малолітнього сина, лише декілька разів приїжджала до нього та спілкувалася з ним. Протягом окремого проживання відповідачка взагалі не надавала на утримання сина коштів, лише двічі передала для нього подарунки. Відповідачка майже не цікавиться життям сина, його здоров`ям, розвитком. Про все це та утримання [PERSON] дбає його батько [PERSON] . При цьому, в судому засіданні відповідачка [PERSON] вказала, що вона любить сина, хоче з ним в подальшому спілкуватися, за можливості дбати про нього і категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що на думку суду свідчить про її інтерес до дитини та відповідно є можливість зміни її поведінки стосовно сина у кращу сторону. Дослідивши та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, доводи сторін у справі, зокрема заперечення відповідачки проти позбавлення її батьківських прав та її бажання змінити свою поведінку у кращу сторону і належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд дійшов висновку про відсутність достатніх та беззаперечних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у справі з відповідачки не стягуються та залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed