Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

01.10.2025 [PERSON] (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, [PERSON] про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. В позові зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] (протягом життя останній змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] ), після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Інша частина (1/2) вказаної квартири належить матері позивача [PERSON] (далі за текстом відповідач 2), оскільки була набута в період, коли батько з матір`ю перебували в шлюбі. Позивач дізнався про смерть батька лише 23.09.2025, оскільки після широкомасштабного вторгнення виїхав з міста Запоріжжя разом з сім`єю, а тому пропустив шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим просить встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини (5 місяців). Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні представник позивача подала клопотання про витребування інформації зі Спадкового реєстру та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2025 клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано відповідну інформацію. Від Запорізької міської ради (далі відповідач 1) надійшов відзив, у якому відповідач 1 заперечив проти надання додаткового строку на прийняття спадщини, оскільки позивач не зазначив поважних причин пропуску строку. Від відповідача 2 надійшов відзив, у якому відповідачка як власниця 1/2 частини квартири визнала позов і не заперечувала проти його задоволення. Зазначила, що дійсно позивач виїхав на початку війни з міста, періодично спілкувався з батьком до липня 2024 року, потім в якийсь момент зв`язок з батьком перервався. Коли відповідач 2 повернулась в Запоріжжя і відвідала місце проживання колишнього чоловіка (батька позивача), то від сусідів дізналася, що той помер. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони. Від відповідача 2 надійшла заява про розгляд справи без її участі. В судове засідання представник відповідача 1 не з`явився, причини неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Позивач є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . 08.09.2014 [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) від 23.09.2025. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23.09.2025 серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про одруження від 01.07.2000, свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.12.2006 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 01.07.2000 до 07.12.2006. Відповідач 2 в різні періоди свого життя носила прізвища [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про шлюб, свідоцтв про одруження, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 296261077 від 25.01.2022, Договору купівлі продажу квартири від 18.10.2002 [PERSON] є титульним власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а відтак, вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності особам, що перебували в шлюбі в момент набуття права власності на підставі ст. 60 СК України. На виконання ухвали суду від Четвертої запорізької державної нотаріальної контори отримано відповідь, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо відкритих спадкових справ або виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Частиною 1 ст. 1220 ЦК України, передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохопленням заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані за сукупності таких умов: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; ) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини у встановлений законом строк; 3) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (постанова ВС від 07.12.2023 у справі № 548/2415/21). Досліджуючи обставини цього спору, суд бере до уваги пояснення позивача щодо поважності причин пропуску строку (внутрішнє переміщення позивача та його сім`ї у зв`язку з воєнними діями), а також фактичне визнання позову відповідачем 2 (яке є співвласницею нерухомого майна, набутого в шлюбі), яка не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Щодо заперечень відповідача 1 щодо позову у зв`язку з відсутністю поважних причин пропуску строку, суд відхиляє їх як такі, що не відповідають встановленим обставинам. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved