Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

ТОВ «Коллект центр» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договорами № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року, № 500822548 від 09.10.2019 року у розмірі 41 449,31 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 грн, посилаючись на те, що відповідач належним чином свої зобов`язання за зазначеними договорами не виконує. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.03.2018р. між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] укладено Угоду № CCNG-630884195, відповідно до умов Договору, Кредитодавець зобов?язався надати позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн., а Позичальник зобов?язався повернути використану суму в строк до 17.03.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 26 %. 09.10.2019 р. між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] укладено Угоду № 500822548. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець зобов?язався надати Позичальнику кредит у сумі 40996,58 грн., а Позичальник зобов?язався повернути використану суму в строк до 10.10.2022 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23 %. АТ «АЛЬФА-БАНК» своє зобов`язання за кредитними договорами виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти у порядку, передбаченому договором. У свою чергу, [PERSON] своє зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх використання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 41 449 грн. 31 коп., з яких: 38 291 грн. 69 коп. заборгованість за тілом кредиту, 598 грн. 23 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 2 556 грн. 47 коп. заборгованість за пенею та/або штрафами, 2 грн. 92 коп. сума 3% річних. 17.05.2021р. між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» було укладено договір № 2, на підставі якого до ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року. 18.05.2021р. між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір № 18-05/2021, на підставі якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року. 10.03.2023р. між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір № 10-03/2023/01, на підставі якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року. Станом на день звернення до суду строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 16.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відзив на позов відповідачем не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 17.03.2018р. [PERSON] особисто підписав анкету-заяву про прийняття публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб та відкриття на підставі нього банківського рахунку. Підписанням вказаної анкети-заяви [PERSON] підтвердив беззастережний та безумовний акцепт публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, ознайомлення з умовами цього договору, що розміщений на офіційному сайті банку, розуміння положень цього договору, а також отримання договору про банківське обслуговування фізичних осіб та додатків до нього у паперовому вигляді. Анкета-заява від 17.03.2018р. містить підпис уповноваженої службової особи АТ «АЛЬФА-БАНК», який засвідчує дозвіл на відкриття рахунку на ім`я [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що 17.03.2018р. між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] шляхом приєднання останнього було укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб, на підставі якого між ними виникли відносини, пов`язані з наданням та отриманням банківських послуг. Окрім того, 17.03.2018р. на підставі укладеного договору про банківське обслуговування фізичних осіб [PERSON] у письмовій формі виклав АТ «АЛЬФА-БАНК» пропозицію (оферту) № CCNG-630884195 на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. [PERSON] шляхом підписання відповідного документа висловив бажання на здійснення АТ «АЛЬФА-БАНК» кредитування його рахунку шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у розмірі 200 000 грн. та фіксованою процентною ставкою у розмірі 26% річних за використання кредитних коштів. 17.03.2018р. АТ «АЛЬФА-БАНК» акцептовано оферту [PERSON] на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. АТ «АЛЬФА-БАНК» погодився відкрити на ім`я [PERSON] банківський рахунок із наступним здійсненням його кредитування на вищезазначених умовах. 17.03.2018р. [PERSON] ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту, що містить вичерпну інформацію про специфікацію кредитного продукту, що буде надаватися йому АТ «АЛЬФА-БАНК» на підставі угоди № CCNG-630884195. Так, сторонами було погоджено наступні умови кредитування: максимальний ліміт кредитування 200 000 грн, строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації, фіксована процентна ставка 26% річних, спосіб надання кредиту шляхом здійснення кредитування рахунку. Таким чином, судом встановлено, що 17.03.2018р. між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах. У свою чергу, зі змісту виписки по рахунку, розрахунку заборгованості, сформованого АТ «АЛЬФА-БАНК», вбачається, що [PERSON] своє зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання виконав лише частково, що призвело до утворення заборгованості. Часткове виконання [PERSON] грошового зобов`язання перед АТ «АЛЬФА-БАНК» свідчить про визнання ним існування цього зобов`язання. Встановлено, що 09.10.2019 р. між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] укладено Угоду № 500822548. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець зобов?язався надати Позичальнику кредит у сумі 40996,58 грн., а Позичальник зобов?язався повернути використану суму в строк до 10.10.2022 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23 %. Виконання АТ "АЛЬФА-БАНК" своїх зобов`язань за договором № 500822548 підтверджується Меморіальним ордером № 726439 від 10.10.2019 року, на суму 40996,58 грн., де в призначені платежу вказано надання кредиту за кредитним договором № 500822548 від 09.10.2019 року. Відповідно до Протоколу №2/2022 від 18.08.2022р. Позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», відповідно до умов яких, змінено найменування Банку з Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на наступне: Повне найменування Банку українською мовою: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» належним чином виконав свої зобов?язання за Договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 р., що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви становить 3 251,97 грн., з яких: ??заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 1092,58 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 2156,47 грн., нараховані 3% річних - 2,92 грн.. Зі змісту розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 500822548 від 09.10.2019 р., що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви, становить 38 197,34 грн., з яких: ??заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 37199,11 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 598,23 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 400,00 грн.. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 17.05.2021р. між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» було укладено договір № 2, на підставі якого до ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року. 18.05.2021р. між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір № 18-05/2021, на підставі якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року. 10.03.2023р. між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір № 10-03/2023/01, на підставі якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року. Після отримання права вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не здійснювало жодних нарахувань на розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Доказів виконання відповідачем як боржником свого обов`язку первісному кредиторові до суду не надано. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору. Згідно з ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитним договором № CCNG-630884195 від 17.03.2018 року та договором № 500822548 від 09.10.2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день подання позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 41 449 (сорок одна тисяча чотириста сорок дев`ять) гривні 31 копійок, яка складається з: 38 291 гривні 69 копійок - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 598 гривні 23 копійок - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2 556 гривні 47 копійок - заборгованість за пенею; 2 гривні 92 копійок нараховані 3% річних. Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, суд погоджується із вказаним розрахунком заборгованості, вважає такий розрахунок правильним та обґрунтованим. Нарахування ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» фінансових санкцій узгоджується з положеннями ст. 625 ЦК України та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Також, відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновки щодо ступеня деталізації опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у цій постанові зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе тільки на підставі клопотання іншої сторони в разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом і часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано до суду заявку на надання юридичної допомоги №25 від 01.10.2025р.; витяг з акту №10 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025р.; договір №02-09/2024-6 про надання правової допомоги від 02.09.2024р.. Сума витрат на правову допомогу складає 16000 грн., з яких: 4000 грн. (надання усної консультації з вивченням документів); 12000 грн. (складення позовної заяви). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст.137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З огляду на викладене, витрати понесені позивачем на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved