Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить : визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису № 823 від 09.08.2011 року про народження, змінивши в графі «відомості про батька» запис [PERSON] , [INFO] , громадянин України та в графі «по батькові» змінити на - [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з літа 2010 р. по грудень 2010 р. вона з відповідачем зустрічались, як пара. Після розірвання стосунків вона в січні 2011 року дізналась , що вагітна, про що розповіла [PERSON] . Позивачка вказує, що відповідач спочатку не заперечував проти народження дитини та обіцяв іноді, за потреби, допомагати матеріально. Позивачка вказує, що у подальшому у їхніх з [PERSON] стосунках склались непорозуміння та фактичні неприязні стосунки, на час подачі позову вони не спілкуються та відповідач заперечує , що [PERSON] його син. [PERSON] зазначає, що син проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні дитини та ухиляється від надання матеріальної допомоги добровільно. Позивачка вказує, що на момент державної реєстрації народження [PERSON] , за відсутності укладеного шлюбу з відповідачем, зареєструвала свідоцтво про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження , призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року по справі призначено судово молекуляроно - генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.49). Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року поновлено провадження у справі , призначено судове засідання для вирішення клопотання експерта (а.с.56). Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року задоволено клопотання експерта та зупинено провадження по справі до отримання експертного висновку (а.с.66-67). 28 листопада 2025 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість надання висновку експерта № СЕ-19/121-25/24656-БД, у зв`язку з ненаданням біологічного матеріалу до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.69). Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року поновлено провадження по справі та призначено судове засідання (а.с.72). Ухвалою суду від 06 січня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.84). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала , просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлявся про дату , місце та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, однак останні повернулись з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 79-80, 91-92), що є належним повідомленням згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, начальника Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Т.Водяник надійшла до суду заява про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.29). Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд враховує позицію Верховного Суду у справі №911/3142/12від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (суду). Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18(61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та його представник не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідачем також не надано до суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті чи спростування доводів позивача. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, заслухавши представника позивача, свдків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 09 серпня 2011 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 823 (а.с.11). Його батьками у свідоцтві про народження вказані [PERSON] та [PERSON] . З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00о21674424 від 13.12.2018 р. вбачається, що у актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , запис про батька зроблено відповідно до ст. 135 СК України (а.с.13-14). В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що коли вона ще була неповнолітня, то вони з [PERSON] та [PERSON] гуляли в одній компанії в районі Хіммашу. [PERSON] та [PERSON] зустрічались, потім [PERSON] завагітніла, [PERSON] сказав, що не готовий створювати сім`ю. [PERSON] була закохана та хотіла народити сина [PERSON] . Потім [PERSON] та [PERSON] розійшлись. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позивачка є [PERSON] та вони дружать близько 20 років. Їй відомо, що з 2010 - 2011 р. [PERSON] та [PERSON] зустрічались може місяців 3 до пів року. Коли їхні відносини погіршились, [PERSON] дізналася, що вагітна. [PERSON], коли дізнався про вагітність [PERSON] , сказав, що йому не цікаво та розірвав з нею відносини. [PERSON] сказав [PERSON] , що вона може залишити дитину, а він їй буде допомагати, однак потім взагалі не цікавився її справами. [PERSON] телефонувала до [PERSON] , але він проігнорував. Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України). Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 11 серпня 2025 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, зупинено провадження по справі (а.с.49). 14 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та повернуто матеріали цивільної справи № 554/4907/25. Експерт клопотав про надання біологічного матеріалу [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] , відібраних фахівцями бюро СМЕ в установленому порядку, або просив направити вищевказаних осіб разом для відбору експериментальних зразків до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС 06.11.2025 р. з 10 до 11 год. Крім того, експерт клопотав про надання письмового дозволу про часткове або повне знищення об`єктів дослідження, у разі надання біологічного матеріалу для проведення молекулярно - генетичного дослідження та обробку персональних даних [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] (а.с.53-54). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 15 жовтня 2025 року поновлено провадження у справі , призначено судове засідання для вирішення клопотання експерта (а.с.56). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 жовтня 2025 року зобов`язано [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 11 серпня 2025 року (справа № 554/4907/25), разом з`явитися 06.11.2025 з 10 до 11 год. (резервна дата 11.11.2025 з 10 до 11 год.) для відбору експериментальних зразків до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС за адресою: м.Харків, вул.Ковтуна, 32. Проведення відбору експериментальних зразків [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , для проведення вказаної експертизи, доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Надано експерту, якому доручено проведення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, в разі надання сторонами зразків біологічного матеріалу для проведення молекулярно-генетичного дослідження, відібраних в установленому порядку, дозвіл на часткове або повне знищення об`єктів дослідження, та на обробку персональних даних гр. [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , для проведення судової експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. (а.с.66-65). 28 листопада 2025року до суду надійшло повідомлення судового експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України О.Ю. Лисенко про неможливість надання висновку експерта № СЕ-19/121-25/24656-БД, у зв`язку з неявкою [PERSON] для відбору порівняльних зразків, що унеможливлює проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Судовим експертом повернуто до суду матеріали цивільної справи № 554/4907/25 (а.с.68-69). Відповідач [PERSON] на здачу зразків не з`явився, хоча повідомлявся про дату та місце здачі зразків . На переконання суду, не з`явлення відповідача [PERSON] до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо неї. Судом вживались належні процесуальні заходи з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні. Верховний Суд зазначає, що ухиленням від участі в експертизі вважаються умисні дії учасника справи, спрямовані на неможливість проведення експертизи, яку призначає суд. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без надання доказів поважності причин неявки дає підстави вважати, що така особа не бажає отримати висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Вказаний правовий висновок викладений також у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.06.2022 у справі № 750/11447/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №760/3977/15-ц (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. Такого ж висновку Верховний Суд дійшов в постанові у справі №569/13821/18 від 18.02.2021. У постанові Верховного Суду від 10.05.2022 в справі № 473/1343/18 (провадження № 61-827св22) зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи. Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 в справі №695/318/20. Згідно § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Оцінивши процесуальну поведінку відповідача з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що він ухилився від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням позивачки саме для встановлення батьківства або спростування цього факту. Так, Верховний Cуд України у постанові від 27.04.2017 року у цивільній справі №6-617цс17 прийшов до висновку про можливість визнання факту батьківства у разі ухилення від проведення судово-генетичної експертизи, призначеної судом з метою встановлення батьківства. У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду справи про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). За таких обставин, оцінивши всі докази по справі у сукупності, суд вважає можливим визнати факт, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За таких обставин, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем, доказів її утримання іншими особами суду не представлено. Позивач проживає з сином, який перебуває на її утриманні, а відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] та вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.04.2025 року до досягнення сином повноліття. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про визнання батьківства Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду про стягнення аліментів звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved