Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , у якому просить ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] з сім`єю у здійсненні права користування власністю (житлом, майном) та усунути їх шляхом невідкладної організації, оплати, контролю робіт з улаштування дерев`яного вікна житлової кімнати 21.0 кв.м, кв. [ADDRESS] (встановлення-заміна відсутніх та пошкоджених шибок, фіксування-ізоляція усього скла до дерева герметиком, утеплення усіх рухомих частин вікна ущільнювальним матеріалом без втрати експлуатаційного призначення вікна), які мають бути завершені не пізніше семи діб з дати прийняття рішення суду, проведені без сторонніх осіб у складі працівників та замовника (за потреби виконавчої служби), виконані ліцензованими суб`єктами з дотриманням законодавчих норм, на підтвердження чого надати (або надіслати поштою з описом вкладення та дозволом огляду вмісту конверта без зайвих документів) [PERSON] копію ліцензії виконавця робіт, копію (або оригінал, примірник) акту виконаних робіт чи протоколу завірений належним чином (дата початку робіт, печатка суб`єкта, посада, П.І.П, підпис виконавця та П.І.П., підпис, замовника, дата завершення-приймання робіт) з переліком вищезазначених виконаних робіт, застосованих матеріалів, відомостями (або окремий документ) щодо проведеної належної утилізації матеріалів (розхідні, зіпсовані, частини, залишки, тощо), провести особисто поверхневе прибирання загальних територій квартири по яких переміщувалися робітники, використовуючи особистий інвентар, засоби, матеріали; утримувати вищезазначене вікно в належному стані в положенні повноцінно зачинено (провітрювання лише за особистої присутності) та не порушувати права співвласників буд. [ADDRESS] і третіх осіб, виконуючи свій обов`язок співвласника з дотриманням законодавства та моральних засад суспільства. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач проживає з дружиною в квартирі [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 3/8 частки, [PERSON] , який є братом [PERSON] , 1/8 частина, [PERSON] 1/2 частина. [PERSON] фактично не проживає у спірній квартирі, проте відвідує свою власність, але жодним чином не утримує майно в належному стані. У кімнаті 21,0 кв.м є одне дерев`яне вікно, яке тривалий час перебуває в незадовільному стані, що зафіксовано позивачем на фото та відео. Так, у вікні відсутні внутрішні шибки 3 шт., тріснута та проклеєна скотчем шибка 1 шт., відсутня половина шибки 1 шт., зовнішня шибка вийшла з пазів рами та ухилом в 2 см верхнього краю на зовні 1 шт., усі решта шибки не ущільнені герметиком, а фіксуються цвяхами. Вікно не улаштоване належним чином. Позивач неодноразово звертався до відповідача із зауваженнями щодо стану вікна, однак відповідач не реагує. Таким чином, відповідач створює перешкоди позивачу та його сім`ї у користуванні власністю, під загрозою розвиток сім`ї та здоров`я сім`ї позивача та такі дії відповідача суперечать вимогам законодавства. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Дану ухвалу суду отримала представник відповідача [PERSON] адвокат Антонюк О.О. 07.01.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 22.01.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позов, у якому стороною відповідача заперечені позовні вимоги та вказано, що позивач жодним доказами не довів наявність перешкод у користуванні власністю, створення відповідачем будь-яких загроз, подані фото та відео файли не містять відомостей про реальний стан вікна у кімнаті у квартирі [ADDRESS] станом на день звернення із даним позовом до суду, на таких файлах відсутня дата та час фіксації, та не доведено, що зафіксовано вікно саме у квартирі, що є спільною власністю сторін та третьої особи. Крім цього, якість зображення не дає можливості оцінити фактичний стан вікна. Щодо замірів температури, сторона відповідача вказала, що такі зроблено без залучення відповідного спеціаліста, на невідомі засоби вимірювання, що дає підстави для сумнівів у їх справності. Просить відмовити у задоволенні позову. Інших заяв по суті справи учасниками справи суду не подано. Судом вжито заходів щодо належного повідомлення третьої особи про розгляд справи судом, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі із позовною заявою та додатками, скеровано третій особі, однак поштові відправлення повернуто суду без вручення адресату. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 по справі №755/4829/23. Таким чином, у вказаний строк третя особа не подав пояснень щодо позову, поважних причин такого не повідомив. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц дійшла до висновку про те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції", пункти 69 і 73). У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що належить їм на праві спільної часткової власності, що не заперечують сторони. Як ствердив позивач у позові, співвласник квартири [PERSON] не утримує майно в належному стані, зокрема, дерев`яне вікно тривалий час перебуває в незадовільному стані, що зафіксовано позивачем на фото та відео. Так, у вікні відсутні внутрішні шибки 3 шт., тріснута та проклеєна скотчем шибка 1 шт., відсутня половина шибки 1 шт., зовнішня шибка вийшла з пазів рами та ухилом в 2 см верхнього краю на зовні 1 шт., усі решта шибки не ущільнені герметиком, а фіксуються цвяхами. Вікно не улаштоване належним чином. На підтвердження своїх доводів позивачем долучено до матеріалів справи фото, відео та акти. Відповідно до положень ст. 78-80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. При зверненні до суду із даним позовом позивач вказав, що вікно у квартирі [ADDRESS] не улаштоване належним чином, не ущільнене, шибки тріснуті, фіксуються цвяхами, що створює йому перешкоди у користуванні даною квартирою та створює загрозу для здоров`я. Водночас, з оглянутих судом фото- та відеофайлів неможливо однозначно визначити наявність обставин, на які покликається позивач, дату та час фото- та відеофіксації, адресу фіксування, реальний стан вікон, а тому такі докази не є достовірними. Суд приймає до уваги покликання сторони відповідача у поданому відзиві про те, що Документи під порядковими №1-3 підтверджують право власності позивача на квартиру, якої стосується спір, проти чого відповідачка не заперечує. Документи під порядковими №4-9 підтверджують порядок користування квартирою, її технічні характеристики та ознаки та не містять жодної інформації про чинення перешкод відповідачкою в користуванні житловим приміщенням. Щодо документів під порядковими №10-12 іменований як Вимога (текст) та «докази» його направлення, позивач стверджує, що направляв відповідачці вимогу улаштувати вікно в квартирі. Водночас, така вимога не може вважатись належним та достовірним доказом, позаяк не є документом в розумінні законодавства та не містить обов`язкових реквізитів документа, зокрема дати та підпису. За своєю суттю, позивач лише долучив до позовної заяви текст в електронній формі в текстовому редакторі Microsoft Word, який не містить підпису та авторства, а також відповідно до властивостей файлу був змінений востаннє 24 жовтня 2025 року, вже після так званої (за словами позивача) відправки листа відповідачці, що породжує обґрунтовані сумніви щодо дійсного тексту вимоги. Окрім цього, позивач стверджує, що надіслав відповідачці вимогу, на підтвердження чого надає фіскальний чек (додаток 11) відправлення. Водночас, із вказаного чеку неможливо встановити, що саме позивач направляв відповідачці через відсутність опису до листа, який документ був в листі, з якою назвою та чи взагалі був наявний будь-який текст. Натомість, відповідачка жодних листів від позивача не отримувала, а тому заперечує обставину направлення їй відповідної вимоги. Із трекінгу Укрпошта, долученому позивачем (додаток 12), вбачається, що відправлення відповідачкою не одержане. Більше того, позивачу достовірно відомо, як він самостійно стверджує в позовній заяві, що відповідачка за адресою, куди відправлено листа, не проживає та ніяк не зможе його отримати. Відправляючи листа відповідачці, позивач свідомо розумів, що вона його не зможе одержати, що не може відповідати критеріям добросовісної поведінки. Жодних дій чи заходів, щоб дізнатись поштову адресу відповідачки, позивач не вживав. Документи під порядковим №13 іменований як Акт огляду квартири не може бути взятий до уваги як належний, достовірний і допустимий доказ, оскільки відповідачка не була присутня при огляді квартири, не повідомлялась про такий огляд, а також не надавала своєї згоди на проведення такого огляду третіми особами. Натомість, однією із осіб, що підписали акт є сам позивач, який не може вважатися неупередженою особою. Відповідачка не мала можливості особисто переконатись в достовірності фактів, викладених в акті, в реальності здійснення огляду сусідами, їх фактичної присутності в квартирі (відеофіксація огляду квартири сусідами, при цьому, не здійснювалась), а також не мала можливості викласти свої зауваження або ж заперечення щодо такого акту. Не залучено до огляду квартири також будь-яких незалежних, неупереджених осіб, до прикладу представників органів державної влади, комунального підприємства тощо. Окрім цього, зміст акту є суперечливим, оскільки в п. 1 Акту зазначено, що двері в кімнату зачинені на замок, натомість в п. 4 Акту зазначено, що виявлено відсутність внутрішнього скла - 3шт., відколота половина внутрішнього скла - 1шт. у вікні кімнати 21.0 кв.м., в яку в підписантів акту не було доступу. По суті, в акті встановлюється стан вікна в кімнаті, до якої особи, які начебто проводять огляд, не мають фізичного доступу, не можуть належним чином його оглянути, окрім як через шпарину в стіні. Вказане може свідчити про недостовірність фактів, викладених в акті огляду. При цьому, встановити в Акті наявність ключів у відповідачки підписанти не могли, оскільки сусідам не може бути про це відомо, оскільки таких обставин вони особисто не сприймали і не були присутні за таких обставин. Окрім цього, в п. 5 Акту зазначено, що в коридорі було заміряно температуру, водночас, не зазначено пристрою, яким таку температуру заміряно, хто саме здійснював відповідні заміри, а також до таких дій не залучено спеціаліста. В акті також не зазначено технічної причини зниженої температури, яка може бути будь-якою, та для встановлення відповідного причинно-наслідкового зв`язку необхідні спеціальні знання та проведення експертизи. Щодо п. 12 Акту, то, за переконанням сторони відповідача, з вулиці з урахуванням далекої відстані неможливо належним чином встановити стан вікна або робити щодо цього будь-які об`єктивні висновки. Документи під порядковими №14-15 підтверджують обставину, що позивач разом із дружиною станом на 2021 та 2024 роки проживають за адресою [ADDRESS] . Водночас, такі документи не містять інформації про будь-які перешкоди з боку відповідачки. Також документи не містять інформації про стан проживання позивача за вказаною адресою станом на момент звернення до суду із позовною заявою. Документи під порядковими №16, 18 підтверджують лише, що відповідачка станом на 2021 та 2022 роки не проживала за адресою [ADDRESS] , тобто станом на дату, яка більше трьох років передує дню звернення позивача до суду. Документ під порядковим №17 підтверджує лише те, що [PERSON] (третя особа) станом на 2022 рік не проживав за адресою [ADDRESS] , тобто станом на дату, яка більше трьох років передує дню звернення позивача до суду, а тому не може вважатись належним доказом. Документи під порядковими №№19-21 є відповідями на звернення позивача до уповноважених органів, комунальних підприємств з проханням влаштувати вікно за адресою [ADDRESS] . Водночас, усі суб`єкти відмовили позивачу у вжитті відповідних заходів, оскільки зазначена квартира є приватною власністю та не належить до спільного майна співмешканців будинку. Такі документи не містять жодної інформації щодо того, що саме відповідачка або будь-хто інший чинить позивачеві перешкоди у користуванні його квартирою. Документ під порядковим №22 не містить жодної інформації щодо того, що саме відповідачка, або будь-хто інший чинить позивачеві перешкоди у користуванні його квартирою. Документи під порядковими №23-25 не є належними доказами у справі, оскільки стосуються газової безпеки, перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів станом на 2021 рік, що більше ніж на три роки передує даті звернення до суду. Таким чином, і надані позивачем акти, якими обґрунтовано позовні вимоги, не можуть бути визнані судом належними, достовірними та достатніми доказами, оскільки складені та підписані самим позивачем та його дружиною, які є зацікавленими особами, без участі представників відповідних органів та організацій. Позивачем у даній справі не надано суду висновку експерта, складеного на його замовлення у відповідності до ст. 106 ЦПК України. Також стороною відповідача заперечено і щодо доданих до позову фото-оригінали, фото з поясненнями та фото гуглмапс, а також відео, оскільки частина фото, долучених позивачем, зроблені в липні або в вересні 2025 року, тобто за кілька місяців до звернення позивача із позовом до суду. Такі фотографії не можуть вважатись належними доказами стану вікна, оскільки відсутні підстави вважати, що станом на дату звернення до суду не змінились обставини та стан вікна. Інша частина фотографій є неналежної якості, зроблена або з вулиці, що не дає можливості зробити однозначного висновку про стан вікна, або ж в темний час доби за відсутності будь-якого освітлення, що також унеможливлює будь-які об`єктивні висновки про стан вікна, його місцезнаходження в конкретній квартирі, кімнаті чи за конкретною адресою та, відповідно, відношення до предмету доказування. Пояснення, зазначені позивачем на долучених фотографіях, не можуть братись судом до уваги, оскільки у позивача відсутні спеціальні знання в сфері будівництва та техніки. Фото «гуглмапс» також не можуть братися судом до уваги, оскільки час їхнього виготовлення є 2011 рік, тобто більше ніж за 10 років до звернення позивача до суду із позовом станом на дату, коли відповідачка не була співвласником квартири. Відтак, такі фотографії не є належними доказами. Крім цього, слід зауважити, що встановити стан вікна, а також причину такого стану, перелік необхідних дій щодо його улаштування, причинно-наслідковий зв`язок між станом вікна та наслідками у вигляді температури повітря в квартирі можливо лише за наявності спеціальних знань, які у позивача, у відповідачки та у суду відсутні. Інші доводи позивача є нічим іншим, ніж припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування в цивільному процесі. Зі змісту відео не вбачається дати проведення відеозапису, що унеможливлює встановлення належності такого доказу до предмету доказування в цій справі. На відеозаписі зафіксовано температуру на термометрах невідомого походження, незрозуміло чи такі термометри справні, чи відображають реальну температуру, а також невідомо протягом якого часу знаходились в кімнаті, чи не були принесені з вулиці однозначно із початком ведення відеозапису. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення за недоведеністю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відповідач не заявляла до відшкодування судових витрат, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed