Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

18.12.2025 року позивач ТзОВ «ФК «Кредит Капітал», в особі свого представника адвоката Усенка М.І., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на свою користь заборгованості за кредитним договором №845282 від 24.06.2023 року, укладеним між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] за яким остання отримала кредит в розмірі 25000,00 грн на строк 360 днів, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Однак неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором з боку [PERSON] призвело до виникнення заборгованості перед первинним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» в розмірі 147100,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 01.02.2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло прав нового кредитора за кредитним договором №845282 від 24.06.2023 року на підставі договору відступлення прав вимоги №01022024-1, у зв`язку чим до товариства перейшло право вимоги до [PERSON] на суму боргу 147100,00 грн. Ухвалою судді від 19.12.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 22.01.2026 року у АТ КБ «Приватбанк» витребувано докази. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, свої інтереси довірила представляти адвокату Данищуку В.В. Представник відповідачки адвокат Данищук В.В. в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести за його відсутності, подав до суду письмові пояснення по справі, згідно яких вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав не доведеності позивачем переходу до нього права вимоги від первісного кредитора, не доведеності факту отримання відповідачкою кредитних коштів від первісного кредитора та розміру заборгованості за кредитним договором на момент відступлення права вимоги, а також несправедливих умов кредитного договору в частині розмірі процентів за користування кредитним коштами. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін, при цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 24.06.2023 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №845282 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», відповідно до якого відповідачці було надано споживчий кредит у розмірі 25000,00 грн (п.1.3), а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом: за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,2 % в межах строку кредиту (360 днів), за зниженою процентною ставкою - 1,43% в день, якщо споживач до 03.07.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною ставкою до вказаної дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою (а.с.26-35). Згідно п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.1.4.1. договору у споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором, на підставі звернення до товариства у паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. Згідно умов договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою на весь строк кредитування - 151905,69 % річних, з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 104708,00% річних (п.1.7). Орієнтовна загальна вартість кредиту на день укладення договору складає: за стандартною процентною на весь період кредитування - 223000,00 грн, за стандартною ставкою з урахуванням зниженої процентної ставки - 221267,50 грн (п.1.8). Згідно п.9.2. кредитного договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Паспорт споживчого кредиту від 24.06.2023 передбачає основні умови кредитування, інформацію щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту (а.с. 24-25). Вказаний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора К469 позичальника о 01:37 год. 24.06.2023 (а.с.36 зворот). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналогічні за змістом положення закріплені у пунктах 1.2, 1.3, 1.4 Договору №845282 від 24.06.2023, відповідно до яких у встановлений Договором строк, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти, комісію (у разі наявності) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах визначених Договором. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, в ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору №845282 від 24.06.2023, за яким [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 25000,00 грн на її картковий рахунок, строком на 360 днів, що підтверджується належними доказами, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в строк та на умовах визначених договором. Кредитний договір підписаний сторонами із використанням засобу електронного цифрового підпису, що відповідає вимогам ст.1055 ЦК України. Той факт, що о 01:37 год. 24.06.2023 саме відповідачкою [PERSON] було підписано кредитний договір та паспорт споживчого кредиту із застосуванням одноразового ідентифікатора К469, підтверджено копією довідки про ідентифікацію, де зазначено, що [PERSON] , [INFO] , ідентифіковано Товариством за номером телефону [NUMBER] та присвоєно одноразовий ідентифікатор К469 (з протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису) (а.с.37 зворот). До підписання кредитного договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, адже без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору, клієнт не може перейти до наступного етапу безпосереднього підписання договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Про успішне перерахування 24.06.2023 грошових коштів на картку відповідачки в розмірі 25000,00 грн свідчить витребувана судом інформація з АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 71), лист ТОВ «ПЕЙТЕК» від 20.10.2025 (а.с.39). Водночас, відповідачка зі свого боку зобов`язання за кредитним договором щодо повернення суми кредиту. сплати процентів за користування кредитом не виконала. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором №845282 від 24.06.2023, [PERSON] станом на 01.02.2024 зоборгувала 147100,00 грн, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 25000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 122100,00 грн (25000 грн.*1,43%*9дн.+ 25000 грн.*2.2%*213 дн.=122100 грн) (а.с.40-43). Також із даного розрахунку заборгованості вбачається факт непогашення відповідачкою жодної суми заборгованості за кредитним договором. Контррозрахунку відповідачка не надала, обмежившись лише посиланням на недоведеність позивачем розміру заборгованості. Перевіривши розрахунок та оцінюючи його в порядку ст.89 ЦПК України, суд вбачає його належним та допустимим доказом наявності у [PERSON] заборгованості перед первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за кредитним договором №845282 від 24.06.2023, оскільки розмір заборгованості за кредитом, на який нараховувалися проценти, розмір процентів нарахованих за користування кредитом відповідає умовам кредитного договору щодо наданого кредиту, розміру процентів, строку кредитування, правилам розрахунку процентів. Відповідач, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, наведений розрахунок не спростувала, власний розрахунок не провела, доказів неправильності розрахунку позивача не надала. Крім того, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення нею тіла кредиту або на спростування доводів позивача про наявність заборгованості по тілу кредиту саме у такому розмірі. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Отже, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Відсутність у відповідача доказів на спростування доводів позивача свідчать про те, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі електронного кредитного договору №845282 від 24.06.2023, що неналежне виконання умов кредитного договору призвело до виникнення у [PERSON] заборгованості за кредитним договором №845282 від 24.06.2023 в розмірі 147100,00 грн. 01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №01022024-1, відповідно до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату належні йому Права грошової Вимоги до Боржників за кредитними договорами (а.с.74-81). Згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №01022024-1 від 01.02.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №845282 від 24.06.2023 (а.с.79). 12.12.2025 за вих. №5586/1490 позивачем було надіслано [PERSON] досудову вимогу про негайне погашення заборгованості в сумі 147100,00 грн (а.с.82). Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Таким чином, надані позивачем докази свідчать про те, що до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №845282 від 24.06.2023 на суму 147100,00 грн, а доводи позивачки в цій частині повністю спростовуються письмовими доказами, дослідженими в ході розгляду. Щодо посилань відповідачки на неспівмірний розмір нарахованих процентів за користування кредитом, обумовлений договором, суд зазначає наступне. Дійсно, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц (провадження № 61-25248св18), від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20). Разом з тим, проценти за користування кредитним коштами не є компенсацією за невикоання зобов`язань за договором. Як зазначалося, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). При цьому, договором, у відповідності до статті 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як зазначалося, [PERSON] підписала кредитний договір №845282 від 24.06.2023 та паспорт споживчого кредиту, ознайомившись попередньо з його умовами, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитними коштами. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК Україниправо кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставістатті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Таким чином, проценти за користування кредитом - це плата за правомірне користування коштами, адже вони нараховуються до моменту повного повернення кредиту,а після закінчення строку договору або його порушення, нарахування таких відсотків припиняється, і можуть застосовуватися штрафні санкції за прострочення. За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідачки щодо необґрунтованого нарахування процентів за кредитним договором, несправедливості умов кредитування щодо розміру процентів, адже саме такі умови кредитного договору були погоджені сторонами та, в свою чергу, прийняті відповідачкою шляхом накладення електронного підпису. Враховуючи вищевикладене, підстави для зменшення розміру процентів за користування кредитним коштами відсутні, проценти за кредитним договором розраховані відповідно до погоджених сторонами умов договору, в межах визначеного кредитним довго ром розміру та строку кредитування. А тому, позов ТзОВ «ФК «Кредит Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №845282 від 24.06.2023 року в розмірі 147100,00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про вирішення питання про судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Так, згідно частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 року №0107 (а.с.85); Акт №965 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 08.12.2025 на суму 8000,00 грн (а.с.87); детальний опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 08.12.2025 (а.с.88). На підтвердження витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн - платіжну інструкцію №38270 від 09.12.2025 (а.с.6). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, беручи до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 8000,00 грн, і вважає це співмірним обсягу наданих адвокатом послуг з урахуванням їх вартості, наведеної в детальному описі наданих послуг, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved