Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18 липня 2003 року позивачем було зареєстровано шлюб з відповідачкою - [PERSON] у Інгулецькому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис №171. Від шлюбних відносин у сторін народилося п`ятеро дітей, двоє з яких, станом на час звернення до суду з позовом є неповнолітніми, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 17.11.2015 Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис №815; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 17.11.2015 Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис №119. Рішенням Центрально-Міського районного з суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 505 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.02.2021 року до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2023, шлюб укладений між, [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З літа 2018 року й до цього часу троє дітей проживають разом з ним та знаходяться на повному його утриманні та вихованні. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, а тому станом на 31.10.2025 року розмір заборгованості становить 355 577,23 грн. Відповідач двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Протягом тривалого часу, мати не навідується до дітей, не приймає участі у їх вихованні, життям дітей взагалі не цікавиться, ніде не працює та не має бажання працевлаштовуватись. Продовжує зловживати алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя, що й призвело до звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.01.2026 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Надав пояснення, що приблизно з 2015-2016 років відповідач не приймає участі у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] . Зловживає алкогольними напоями. Вказала, що відповідач двічі притягувалась у 2015 році до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Зазначила, що на даний момент діти проживають в Житомирській області, навчаються, забепечені речами та харчуванням. Вказала, що їй відома інформація про те, що нинішня дружина позивача має намір усиновити дітей. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю позивача та надала показання, що відповідач вже тривалий час не приймає участь у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] . Також зазначила, що відповідача вже тривалий час не бачила. З 2021 по 2022 року діти [PERSON] та [PERSON] проживали у неї. До цього діти проживала разом з матір`ю та бабусею зі сторони матері, після цього разом з батьком. Вказала, що на данний час вона знає, що діти навчаються, приймають участь у гуртках, доглянуті та проживають в Житомирській обалсті. Вказала, що зі слів односельців знає, що відповідач зловживає спиртними напоями. Свідок [PERSON] , повідомила, що є сестрою позивача, вказала, що відповідач тривалий час не займається вихованням дітей, їй відомо, що відповідач приймала спроби зв`язатися з дітьми проте діти [PERSON] та [PERSON] не бажають спілкуватись з матір`ю. На данний час відповідач заробляє на життя тим, що здійснює догляд за сторонньою літньою людиною. Відповідач проживає разом зі старшою донькою. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 17.11.2015 Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис №815, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 17.11.2015 Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис №119. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2023, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Центрально-Міського районного з суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.02.2021 року до досягнення дітьми повноліття Згідно розрахунку старшого державного виконавця Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ( м. Одеса) Стасів А.І. розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 355 577, 73 грн. Згідно довідки № 182 від 31.10.2025, виданої Криворізька гімназія № 101 Криворізької міської ради, [PERSON] та [PERSON] дійсно навчались у Криворізькій гімназії №101 Криворізької міської ради з 30.08.2022 по 01.05.2023 та проживали за адресою: [ADDRESS] . За час навчання в гімназії мати жодного разу не цікавилася успіхами дітей, не спілкувалася з класними керівниками, не відвідувала батьківські збори. Відповідно до характеристики на [PERSON] наданої Великоцвільнянським ліцеєм Ємільчинської селищної ради Житомирської області [PERSON] навчається у цьому закладі з травня 2023 року, виховується та проживає з батьком. За весь час навчання матір не цікавилася успіхами дітей, не спілкувалася з класними керівниками, не відвідувала батьківські збори. Відповідно до характеристики на [PERSON] наданої Великоцвільнянським ліцеєм Ємільчинської селищної ради Житомирської області [PERSON] навчається у цьому закладі з травня 2023 року, проживає з батьком. За весь час навчання матір не цікавилася успіхами дітей, не спілкувалася з класними керівниками, не відвідувала батьківські збори. Відповідно до довідки від 29.10.2025 року Великоцвільнянського старостинського округу Ємільчинської сільської ради Житомирської області [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та разом з ним фактично проживають двоє дітей [PERSON] 2011 р.н. та [PERSON] 2012 р.н. До вказної довідки додані посянення сусідів [PERSON] та [PERSON] , в яких останні повідомили, що з 2023 року [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] проживають за вищезазначеною адресою, мати з 2023 року до дітей жодного разу не приїжджала. Відповідно до постанов Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області відповідач двічі в 2015 році притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Відповідно до копії висновку, виконкому Центрально-Міської районної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] визнано доцільно позбавити її батьківських прав відносно малолітніх дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . До зазначеного висновку долучено лист служби у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області відповідно до якого службою у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області проведено обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] та проведено бесіду з дітьми. За результатами обстеження з`ясовано, що в сім`ї батька створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку дітей та при бесіді з дітьми з`ясовано, що вони не заперечують про позбавлення матері [PERSON] батьківських прав, також додано відповідний акт обстеження умов проживання від 16.02.2026. Окрім того до вказаного висновку також додано пояснення [PERSON] в яких остання зазначає, що її діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] близько 4 років. Вказує, що діти бояться батька. Зазначає, що вона спілкується з дітьми через однокласників, тому що батько забирає у них телефони. Заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Також в матерілах справи наявні письмові пояснення дітей [PERSON] та [PERSON] в яких останні не заперечують проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно них. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування відповідних норм права. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Натомість, необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з ними, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дітей. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її/його батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, позивачем не доведено, що до відповідача слід застосувати саме крайній захід у вигляді позбавлення батьківських прав. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 23.07.2025 № 266 , у зв`язку з його необґрунтованістю. Зокрема, відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 та постанова від 07 червня 2024 року у справі № 740/3478/23), висновки органів опіки та піклування мають рекомендаційний характер і підлягають оцінці судом у контексті всіх наявних у справі доказів. Так, зазначений висновок не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, на які посилався орган при прийнятті свого рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, що має систематичний та постійний характер; відсутність інтересу до дитини; наявність реальної загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку з боку матері). Навпаки відповідно до наданих письмових пояснень остання повідомляє про факти спілкування з дітьми та заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Тому суд вважає, що підстав для врахування висновку органу опіки та піклування у справі немає. При цьому, відповідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Водночас суд зауважує, що позиція дітей, які не заперечують проти позбавлення матері батьківських прав, не може бути визначальною при ухваленні рішення, якщо судом буде встановлено, що це не в найкращих інтересах дітей. Будь-яких письмових доказів,щодо наміру теперішньої дружини позивача всиновити дітей матеріали справи не містять. З наявних в матеріалах справах пояснень відповідача вбачається, що відповідачка не бажає відмовлятися від дітей та вказує, що позивачем чиняться їй перепони у спілкуванні з дітьми. Пояснення представника позивача та показання свідків, щодо тривалого зловживання матір`ю алкоголем та ведення антисоціального способу життя, не підтверджуються жодними іншими доказами окрім пояснень позивача та самих показань свідків. При цьому показання свідків суд оцінює критично, оскільки останні є близькими родичами позивача, матір`ю та сестрою. Окрім того суд також звертає увагу, що відповідно до показань свідка [PERSON] відповідач на данний момент здійснює догляд за сторонньою особою літьнього віку, що не узгоджується з показаннями цього ж свідка про систиматечне зловживання відповідачем алкогольними напоями. Факти притягнення матері до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківсьих обов`язків мали місце близько 10 років тому, при цьому на той момент відповідач та позивач ще проживали спільно. Оскільки судом не встановлено, що мати створює реальну загрозу для життя або здоров`я дітей, а тих обставин недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових підстав, за яких можливо позбавити її батьківських прав, з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, не виправдано позбавляти відповідачку - мати дітей права на контакт з дітьми і їх виховання. Позбавлення відповідачки всіх батьківських прав за обставин цієї справи не відповідає критерію пропорційності. Верховний суд у своїй постанові від 26.12.2024 по спарві № 561/474/24 зазначив, що сдам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24). На підставі оцінки наданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідачки, [PERSON] , батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. З огляду на вказане, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed