Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини та дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на наступне. [PERSON] перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON] зареєстрованому 14 грудня 2024 року Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №2401. Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося з причин несумісності характерів, різних поглядів на життя, різних уявлень про роль кожного з подружжя в сім`ї. Внаслідок цього, між позивачем та відповідачем часто виникають непорозуміння. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у сім`ї, не здатний підтримувати нормальну атмосферу в ній, піклуватися про побудову сімейних відносин із позивачем на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Станом на час подання даного позову сторони проживають окремо. Дочка [PERSON] 2025 року народження, проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із доглядом дитини позивач не може працевлаштуватись, а відтак не має доходу на своє утримання та на утримання дочки. В свою чергу дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який позивач самостійно не може забезпечити. В свою чергу відповідач відмовляється матеріально допомагати як позивачу так і малолітній дитині. Наведене вище у своїй сукупності стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивачка просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 14.12.2024 Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №2401;після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення донькою повноліття. Відповідач по справі надав відзив на позовну заяву та зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме: не заперечує проти розірвання шлюбу. У разі підтвердження генетичної : спорідненості між [PERSON] та дитини, [PERSON] , [INFO] , стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення донькою повноліття; Стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно; починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку; Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на правову допомогу в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень заперечує. У справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. У судовому засіданні сторона позивача наполягали на позовних вимогах та клопотали не розглядати клопотання про витребування доказів, в зв`язку з тим, що відпала необхідність. Сторона відповідача у судове засідання частково визнали позовні вимоги. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З доказів наданих позивачем встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON] зареєстрованому 14 грудня 2024 року Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №2401, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги про розірвання шлюбу відповідач визнав тому дана вимога підлягає задоволенню. Застосовуючи норми право щодо вимоги про розірвання шлюбу, суд виходив з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивачка не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, відповідач в свою чергу згоден на розірвання шлюбу та визнає ці вимоги, встановлено, що збереження даного шлюбу суперечить її інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також відповідачем визнається позовна вимога про аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення донькою повноліття, оскільки в ході судового розгляду даної справи долучено докази генетичної: спорідненості між [PERSON] та дитини, [PERSON] , [INFO] , а саме висновок експертизи. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у частці від доходу. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки визнаються відповідачем в повному обсязі. Стосовно позовної вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку суд зазначає наступне. [PERSON] послався, що він є діючим військовослужбовцем, починаючи з 20.09.2024 року на даний час перебуває у військовому званні старший матрос, що підтвердив копією військового квитка Серії [NUMBER] . Заперечуючи частково щодо даної вимоги вказав, що позивачка неофіційно працює перукарем, вимога про стягнення аліментів на утримання дружини є завищена та він не має змоги так як є обмежно придатний, сплачувати аліменти у такому розмірі як позивачка просить. На підставі поданих сторонами доказів встановлено, що Дитина проживає на перебуває на повному утриманні матері, дитині на даний час виповнився 1 рік, у зв`язку з цим дитина потребує постійного догляду та турботи, позивачка як мати цілодобово здійснює догляд за дитиною, що об`єктивно унеможливлює працевлаштування позивачки, тому твердження відповідача про те що позивачка неофіційно працює, суд до уваги не бере оскільки воно не підтверджено жодним доказом. Відповідно до частини 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Системний аналіз норм СК свідчить, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року по страві № 712/4702/19. У СК України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. На підставі досліджених доказів та, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дитини повинен піклуватися про неї та утримувати її, а також утримувати матір його дитини в період вагітності та період догляду нею за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, однак матеріальної допомоги на утримання матері дитини не надає, є працездатним, відомості щодо знаходження на його утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, враховує, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачкою), позивачка не має фізичної змоги працювати, бо доглядає спільну для сторін дитину, тому позивачка-матір має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення їх дитиною трьох років, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 31 липня 2025 року до 12.02.2028 року. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини та сторін. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 968,96 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою суду підтверджено належним та допустимим доказом сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 968,96 гривень, шляхом долучення до позовної заяви відповідної квитанції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved