Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У позові вказувала, що 27.10.2010 зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №42. У шлюбі народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилалася на те, що з серпня 2025 року з відповідачем спільно не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. На даний час спору щодо поділу спільно нажитого майна між ними немає. Неповнолітні діти постійно проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Стан здоров`я відповідача та його матеріальне становище дозволяють йому надавати матеріальне утримання дітям. Інших осіб, яких відповідач зобов`язаний утримувати відповідно до закону, у нього немає. Просила: 1. Розірвати шлюб між нею та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27.10.2010 виконавчим комітетом Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №42. 2. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». 3. Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. 4. Стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. У позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, на примирення не погоджуюся, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надав до канцелярії суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 27.10.2010 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у виконкомі Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №42, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.10.2010 вказаним виконкомом. Після реєстрації шлюбу сторонам присвоєно прізвища [PERSON] . У шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 06.12.2010 та серії [NUMBER] від 06.12.2010, виданих виконавчим комітетом Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз`яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З безпосередньо досліджених та наданих позивачкою доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, шлюбні відносини фактично припинено, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Позивачка довела, а відповідач визнав, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, їх сім`я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню із стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн (квитанція №25 від 14.01.2026), що відповідає положенням п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає надалі іменуватись шлюбним прізвищем. Також судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №17, виданою 13.01.2026 виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідач належної допомоги на утримання дітей не надає, доказів протилежного суду не надав, позов визнав. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачкою та знаходяться на її матеріальному утриманні. Відповідач позов визнав, а отже визнав, що добровільно допомоги на їх утримання у належному розмірі не надає. Враховуючи встановлені обставини та зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ними повноліття. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підлягає задоволенню із стягненням з відповідача в доход держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved