Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 03.10.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-001-071546-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов договору кредиту № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019 банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу. Як йдеться в п. 2 договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 200000 грн.; ліміт кредитної лінії досутпний клієнту на момент укладення угоди становить 10000 грн. Згідно п.п. 2.3 договору кредиту, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 24 % річних. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти в сумі 10000 грн. строком до 03.10.2024, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. 19.12.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Оптіма Факторинг" укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ "Ідея Банк" відступає ТОВ "Оптіма Факторинг", а ТОВ "Оптіма Факторинг" приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ "Ідея Банк" за плату та на умовах визначених договором факторингу. 22.12.2023 між ТОВ "Оптіма Факторинг" та ТОВ "ФК "Профіт Капітал" був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ "Оптіма Факторинг" передав (відступив), а ТОВ "ФК "Профіт Капітал" прийняв права вимоги за кредитним договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019. За таких обставин, до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право за кредитним договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019, що укладено між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] . У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019 станом на 19.12.2023 (дата відступлення) становить 30905,85 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9829,21 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 21076,64 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 0 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" заборгованість за договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019 в розмірі 30905,85 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9829,21 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 21076,64 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 0 грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явилася, в позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи в її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пригуза С.Д. надав заяву про застосування строку позовної давності з тих підстав, що як стверджує, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019 на загальну суму 30905,85 грн. Однак, починаючи з 03.10.2019 будь-якого погашення кредиту відповідач [PERSON] не здійснював. Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати саме цю дату і з цього часу у банку виникло право на пред`явлення до відповідача, як позичальника, позову. Таким чином, з 03.11.2019 у позивача виникло право на пред`явлення до відповідача, як позичальника, позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, позивач з даним позовом звернувся лише 25.06.2025, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Звертає увагу, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Крім того, відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у позові ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З позовною заявою позивач ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" звернувся до суду 02.07.2025. З матеріалів справи також вбачається, що представник відповідача [PERSON] адвокат Пригуза С.Д. подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжені. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Суд зауважує, що введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов поданий у строки, визначені законом, та вони позивачем не пропущені, оскільки кредитний договір № С-001-071546-19-980 був укладений 03.10.2019, а тому строк звернення до суду з позовом спливав 03.10.2022, на яку припадає продовження дії таких строків позовної давності. Судом встановлено, що 03.10.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-001-071546-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов договору кредиту № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019 банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу. Як йдеться в п. 2 договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 200000 грн.; ліміт кредитної лінії досутпний клієнту на момент укладення угоди становить 10000 грн. Згідно п.п. 2.3 договору кредиту, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 24 % річних. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти в сумі 10000 грн. строком до 03.10.2024, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. 19.12.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Оптіма Факторинг" укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ "Ідея Банк" відступає ТОВ "Оптіма Факторинг", а ТОВ "Оптіма Факторинг" приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ "Ідея Банк" за плату та на умовах визначених договором факторингу. 22.12.2023 між ТОВ "Оптіма Факторинг" та ТОВ "ФК "Профіт Капітал" був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ "Оптіма Факторинг" передав (відступив), а ТОВ "ФК "Профіт Капітал" прийняв права вимоги за кредитним договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019. За таких обставин, до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право за кредитним договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019, що укладено між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] . У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019 станом на 19.12.2023 (дата відступлення) становить 30905,85 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9829,21 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 21076,64 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 0 грн. Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договорів відступлення права вимоги ТОВ ФК «Профіт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення угоди № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019, яка безпосередньо підписана позичальником [PERSON] , також доведено порушення (прострочення) останнім взятих на себе зобов`язань за даною угодою. Суд погоджується із розрахунками заборгованості відповідача перед позивачем в частині заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за зазначеним договором, оскільки усі умови узгоджені в Угоді, відповідачем не надано контррозрахунку, а іншого судом не встановлено, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача заборованості за кредитним договором № С-001-071546-19-980 від 03.10.2019 в розмірі 30905,85 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню судові витрати в розмірі 3028,00 грн. по сплаті судового збору за подачу позову. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий курс»; додаткову угоду № 1/1 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024; акт № 1 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, у якому вказано про надання інформації за кредитним договором щодо боржника [PERSON] ; акт № 1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 14.05.2025; платіжну інструкцію № 1395 від 05.06.2025 про сплату коштів ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь Адвокатського об`єднання «Правовий курс» за послуги по стягненню заборгованості згідно акту № 1 за договором № 02-24 від 01.07.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Отже, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» здійснено оплату правничої допомоги за підготовку і подання позовної заяви щодо відповідача, зокрема зазначено, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат (на правову допомогу) становить 7000 грн., надавши суду відповідні докази. Зважаючи на вищевикладене, за відсутності заперечень відповідача щодо співмірності та обгрунтованості заявлених судових витрат, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved