Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області у жовтні 2025 року за підсудністю з Ірпінського міського суду Київської області від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Романенка Михайла Едуардовичу через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 581,75 грн. В обґрунтування своїх вимоги позивач зазначив, що згідно із Договором факторингу від 23 липня 2024 року № 2307-24 до нього перейшло право грошової вимоги заборгованості до [PERSON] у розмірі 6 581,50 грн, яка утворилась внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором про споживчий кредит від 31 березня 2023 року № 973663, укладеного із первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит». Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грнта витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Суд ухвалою від 20 жовтня 2025 року справу прийняв до провадження та вирішив проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновав відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження направлена відповідач отримав 29 жовтня 2025 року, що підтверджуються про вручення поштового відправлення № R067026901585. Суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] 31 березня 2023 року укладений Договір про споживчий кредит № 973663, згідно з яким товариство надало кошти відповідачу у розмірі 5 900 грн, з використанням платіжної картки [NUMBER] , строком на 366 днів до 31 березня 2024 року. Зарахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 26.06.2025 № 20250626-70. Як стверджує позивач, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором, розмір заборгованості складає 6 581,75 грн, з яких: 4 369,93 грн основна сума боргу, 2 211,82 грн заборгованість за відсотками. Право вимоги до [PERSON] перейшло до позивача за Договором факторингу від 23 липня 2024 року № 2307-24, укладений між позивачем та первісним кредитором (Витяг з витяг з Реєстру Боржників за Договором факторингу від 23.07.2024 № 2307-24). Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 512 Цивільного кодексу України). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором. Отже, оскільки на підставі зазначеного договору факторингу право грошової вимоги до відповідача відступлено на користь позивача, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, стягнувши з [PERSON] на користь позивача заборгованість розмірі 6 581,75грн. Щодо судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно до задоволених вимог з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути 2 422,40 грн у відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Згідно із частинами першою, третьою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин другої, третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивач надав копії Договору № 42649746 від 01 січня 2025 року про надання правової допомоги, Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 30 травня 2025 року № 973663, Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 30 травня 2025 року, детальний опис роботі (наданих послуг). За таких обставин, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Діджи Фінанс» стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved