Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «Юніт капітал» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 08.03.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 218873985 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на суму 6400,00 грн. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV84X4V. Первісний кредитор виконав свій обов`язок за кредитним договором та 08.03.2023 перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в розмірі 6400,00 грн на банківську карту № 5168-74XX-XXXX-4614, яка вказана в заявці при укладенні кредитного договору. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження терміну дії договору факторингу. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 228 від 09.05.2023 за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 27.05.2024 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 27/0524-01. ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 04.06.2025 за договором факторингу від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 30 708,48 грн. Факт переходу прав вимоги за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 04.06.2025 до позивача підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Розрахунки заборгованості підготовлені первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» за відповідні періоди перебування прав вимоги у первісного кредитора та ТОВ «Таліон плюс». У наявних розрахунках при відступленні прав вимоги наявне балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора, відповідно до бухгалтерського обліку, яке не стосується сплати заборгованості боржником. ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач нарахувань за кредитним договором не здійснювали. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором на момент подання позовної заяви становить 30 708,48 грн, з яких 6400,0 грн - заборгованість по тілу кредиту, 24 308,48 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Товариство просило стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт капітал» заборгованість за кредитним договором №218873985 від 08.03.2023 у розмірі 30 708,48 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.08.2025 відкрито провадження по даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6400 грн. Заборгованість за відсотками не визнав, оскільки вони занадто високі, не відповідають реальним збиткам товариства та не відповідають принципам добросовісності. Просив зменшити розмір відсотків та інших нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України, яка передбачає зменшення неустойки, штрафу та пені, якщо вони не відповідають реальним збиткам кредитора. Крім того, вважав, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України справедливі відсотки слід рахувати за обліковою ставкою НБУ, виходячи з 20 відсотків річних, а саме 6400 грн заборгованості х 20 відсотків х 3 роки = 3840 грн. Він перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки втратив основну роботу і на теперішній час працює на підробітках, за що отримує 750-800 грн на день, з яких втрачає на дорогу 100-150 грн, а також 100-200 грн на харчування. Також просив встановити розстрочку або відстрочку платежу на 5-6 рівних частин, щоби він мав можливість щомісяця відшкодовувати основну суму боргу та правомірні відсотки. Судом проведено заочний розгляд справи, оскільки встановлено наявність умов, що передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України для такого порядку розгляду. Згідно з пп. 15.3 п. 1 розділу ХІІІ ЦПК України розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами у формах, визначених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Відповідно до п. 122 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яке затверджено Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі. Позовна заява з додатками надійшла до суду в електронній формі. Після чого позовна заява та платіжна інструкція роздруковані в паперовій формі, а електронні копії інших додатків до позовної заяви зберігаються в централізованому файловому сховищі АСДС. У такому випадку, з урахуванням наявних технічних можливостей, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи в змішаній формі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 20_11/2021 затверджено Порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «MONEYVEO» (нова редакція), яким визначено послідовний алгоритм дій позичальника. Алгоритмом дій товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів визначено технологію укладення електронного договору. 08.03.2023 [PERSON] подано до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявку на отримання грошових коштів у кредит у розмірі 6400,00 грн на карточку 5168-74хх-хххх-4614. 08.03.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №218873985, згідно з п. 2.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту 6400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Позичальником договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV84X4V, а ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - кваліфікованою електронною печаткою. Розділ перший кредитного договору містить наступні визначення: 1.1.3. Дисконтнии? період кредитування або дисконтнии? період період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору; 1.1.8. Заборгованість сума несплаченого в строк кредиту, нарахованих, але не сплачених процентів за користування кредитом, а також сума неустои?ки та інших нарахувань передбачених умовами договору; 1.1.24. Продовження дисконтного періоду або пролонгація умова договору, яка дає можливість позичальнику продовжити строк дисконтного періоду шляхом здіи?снення оплати всіх нарахованих на день платежу процентів за користування кредитом з відповідним призначенням платежу; 1.1.25. Пільговии? період додаткові три календарних дні після спливу дисконтного періоду, протягом яких кредитодавець прии?має виконання позичальником грошових зобов`язань, як належне виконання, у випадку надходження від позичальника платежу у розмірі передбаченому договором. Пунктом 2.2 кредитного договору визначено, що сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Згідно з п. 2.3 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6400,00 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 07.04.2023. Позичальнику надається дисконтнии? період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговии? транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такоі? операціі? в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальнии? строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк діі? кредитноі? лініі? та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 3.1 кредитного договору). Сторони погодили, що встановлении? в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здіи?снення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х Y), де: Z кількість днів, на які продовжується дисконтнии? період; Х поточна дата (день місяця) закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень дисконтного періоду; Y дата ініціаціі? (день місяця) продовження дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця). При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується дисконтнии? період, дорівнює 30 днів (п. 3.2 кредитного договору). Для здіи?снення першоі? пролонгаціі? дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1612 грн 80 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другоі? і наступних пролонгаціи? позичальник інформується через особистии? кабінет (п. 3.3 кредитного договору). На момент укладення цього договору, сторони діи?шли згоди, що орієнтовна дата погашення всієі? суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 07.04.2023, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником (п. 7.1 кредитного договору). Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору основна сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів після настання однієі? з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку діі? договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; 7.2.2. дострокового припинення діі? договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7., або п. 9.2.1.5. договору. Проценти за договором сплачуються в наступному порядку: 7.3.1. протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язании? сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше новоі? дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваноі? відповідно до правил цього договору; 7.3.2. після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язании? сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п. 7.3 кредитного договору). За пунктом 9.1.1.2. кредитного договору кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в разі виявлення недостовірноі?, неповноі? або помилковоі? інформаціі? у заявці на отримання кредиту, та/або отримання негативноі? інформаціі? про позичальника в бюро кредитних історіи?, та/або в разі дострокового припинення надання кредитодавцем фінансових послуг, та/або у разі дострокового розірвання договору в порядку передбаченому договором, та/або прострочення сплати нарахованих процентів позичальником. Пунктом 9.1.1.7. кредитного договору передбачено, що в разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонаи?менше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника Пунктом 11.1 кредитного договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. У розділі 3 паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 218873985 від 08.03.2023 визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту, грн - 500 - 25 000,00 грн; строк кредитування, днів - до 1826 днів (дисконтний період 1 - 65 днів, з можливістю продовження); мета отримання кредиту - на споживчі цілі; дисконтна процентна ставка: 3,65% - 766,50%; індивідуальна процентна ставка: 383,25 - 766,50%, базова процентна ставка: 766,50%; після закінчення дисконтного періоду: 1087,700%, тип процентної ставки - фіксована. Позивачем надано суду правила надання грошових коштів в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в редакції з 18.08.2022. Відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» [PERSON] о 13:07 08.03.2023 подав заявку на отримання кредиту у розмірі 6400,00 грн. Відправлений 08.03.2023 кредитний договір підписано позичальником одноразовим ідентифікатором MNV84Х4V о 13:09:14 08.03.2023; грошові кошти перераховано позичальнику о 13:09:27 08.03.2023. Крім того, на підтвердження перерахування відповідачу коштів у розмірі 6400,00 грн на картку № 5168-74XX-XXXX-4614 надано платіжне доручення від 08.03.2023 № 21c260bf-5679-4a55-b63f-7ea1e96acb79. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного суд вважає встановленим, що 08.03.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено електронний договір кредитної лінії № 218873985, шляхом його підписання представником кредитодавця за допомогою електронного підпису кваліфікованою електронною печаткою та позичальником - електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV84Х4V. Зазначеним підтверджується факт укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, на умовах, що вказані в наданій копії договору та не оспорюється сторонами. Також знайшов підтвердження той факт, що 08.03.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] 6400,00 грн, згідно договору № 218873985 від 08.03.2023, що підтверджується відповідним платіжним дорученням та не оспорюється відповідачем. 28.11.2018 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до п. 2.1 якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2 договору факторингу визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Пунктом 1.3 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 «право вимоги» визначено, як всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які можуть виникнути у майбутньому. Пунктом 1.5 договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору. Згідно з п. 2.1 розділу 2 договору факторингу клієнт (первісний кредитор) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пункт 4.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 визначає, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги. Відповідно до п. 5.3.3 договору факторингу 1 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що фактор (ТОВ «Таліон плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі, відступати права вимоги на користь третіх осіб. Відповідно до п. 8.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками. Пунктом 8.2 вищезазначеного договору факторингу передбачено, що строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28.11.2019, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 28.11.2019 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої, сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в наступній редакції: «Строк дії договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1. цього договору та закінчується 31.12.2020, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором». 31.12.2020 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої, сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в наступній редакції: «Строк дії договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1. цього договору та закінчується 31.12.2021, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором». 31.12.2021 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 . 31.12.2022 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно . 31.12.2023 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2024. Пункт 4.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 визначає, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги. Згідно з реєстром прав вимоги № 228 від 09.05.2023 ТОВ «Таліон плюс» набуло права вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023 з яких заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 6400,00 грн, заборгованість за відсотками 7715,84 грн; загальна заборгованість 14 115,84грн; сума фінансування 2 560,00 грн. 31.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2023 зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 228 від 09.05.2023 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. 27.05.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, у відповідності до п. 2.1 якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунтом 1.3 договору факторингу № 27/0524-01 визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які можуть виникнути у майбутньому. Пунктом 1.5 договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору. Пункт 4.1 договору факторингу № 27/0524-01 визначає, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до п. 5.3.3 договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі, відступати право вимоги на користь третіх осіб. Відповідно до п. 8.1 - 8.2 договору № 27/0524-01 строк його дії починається з моменту підписання сторонами та закінчується 31.12.2024. Згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 27.05.2024 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023, з яких заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 6 400,00 грн, заборгованість по відсоткам 24 308,48 грн, сума фінансування 30 708,48грн. На підтвердження оплати за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 та договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 позивачем надано платіжну інструкцію в національній валюті від 30.05.2024 № 6617. 04.06.2025 між ТОВ «Юніт капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, у відповідності до п. 1.1 якого, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025). Відповідно до п. 9.3 договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2 договору та закінчується 30.10.2026. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, ТОВ «Юніт капітал» набуло права вимоги до [PERSON] (РНОКПП боржника [NUMBER] ) за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023 на суму 30 708,48 грн, з яких 6400,00 грн прострочене тіло кредиту; 24 308,48 грн прострочені відсотки. 04.06.2025 між ТОВ «Юніт капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» складено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. Згідно з платіжною інструкцією від 25.06.2025 № 483 ТОВ «Юніт капітал» сплачено ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» часткову оплату за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025. Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 350 ГК України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України). Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до пункту 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою. У ст. 1078 ЦК України допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу, обрано різні критерії. Зокрема, для: а) наявної вимоги це строк платежу; б) майбутньої вимоги це момент виникнення. Наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. Тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок, наявна та «недозріла» вимоги існують до або в момент укладення договору факторингу. Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що з`явилися із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. У договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимог, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, в зазначенні предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного кредитора, так і пасивного боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки). Натомість майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися з клієнтом. У ст. 5 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року встановлено, що положення договору факторингу, яке передбачає відступлення існуючих або майбутніх грошових вимог, не може бути визнано недійсним внаслідок того, що вимоги не були зазначені в договорі окремо, якщо під час укладення договору або під час набуття ним чинності вони могли бути визначені в договорі. Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 має потенційну властивість для ідентифікації майбутньої вимоги в момент її виникнення, а саме в п. 2.1 договору зазначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Отже перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 до договору факторингу. 09.05.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 сформовано Реєстр боржників. З огляду на наведене суд вважає, з урахуванням того, що в момент виникнення зобов`язання майбутня вимога щодо відповідача була індивідуалізована у реєстрі боржників до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а саме у реєстрі боржників від 09.05.2023 під порядковим номером 491 щодо [PERSON] , ця вимога може бути відступленою за наступними договорами факторингу. Таким чином, судом встановлено факт набуття права вимоги позивачем до відповідача за договором кредитної лінії № 218873985 від 08.03.2023. Щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем суд приходить до наступного. Позивачем надано розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якого за період з 08.03.2023 по 09.05.2023 розмір заборгованості склав 14 115,84 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 6400,00 грн, а заборгованість за відсотками - 7 715,84 грн. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон плюс» за період з 09.05.2023 по 27.05.2024, розмір заборгованості за кредитним договором складає 30 708,48 грн, з яких заборгованість за тілом - 6400,00 грн, заборгованість за процентами - 24 308,48 грн. На підставі останнього розрахунку позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі №176/3645/14-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 висловила наступну правову позицію. «Користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України. За змістом п. 3.1 кредитного договору позичальнику надається дисконтнии? період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговии? транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такоі? операціі? в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальнии? строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк діі? кредитноі? лініі? та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Сторони погодили, що встановлении? в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здіи?снення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х Y), де: Z кількість днів, на які продовжується дисконтнии? період; Х поточна дата (день місяця) закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень дисконтного періоду; Y дата ініціаціі? (день місяця) продовження дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця). При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується дисконтнии? період, дорівнює 30 днів (п. 3.2 кредитного договору). Для здіи?снення першоі? пролонгаціі? дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1612 грн 80 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другоі? і наступних пролонгаціи? позичальник інформується через особистии? кабінет (п. 3.3 кредитного договору). У розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначено дані по кредитному договору 218873985: дата видачі 08.03.2023, строк 30, сума 6400,00 грн. З урахуванням зазначеного у розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у період з 08.03.2023 по 07.04.2023 проценти нараховувались за ставкою дисконтного періоду. Саме в цей період, тобто до 07.04.2023 у відповідача існувала можливість правомірно не сплачувати кредитору борг у вигляді тіла кредиту, але існував обов`язок сплатити відсотки за користування грошовими коштами. З розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлено, що до закінчення дисконтного періоду, тобто по 07.04.2023 (включно) позивач зобов`язання по кредитному договору не виконав, проценти у розмірі передбаченому п. 3.3 не сплатив, отже дисконтний період продовжений не був та з 08.04.2023 у [PERSON] відпала можливість правомірно не сплачувати кредитору заборгованість за тілом кредиту та виникло зобов`язання по її погашенню. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6400 грн, а також проценти за користування кредитом за період з 08.03.2023 по 07.04.2023 у розмірі 1 612,80 грн (53,76 х 30 = 1612,80). Зауваження відповідача про необхідність застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України і обрахунку відсотків за користування грошовими коштами відповідно до облікової ставки НБУ в розмірі 20 відсотків річних не заслуговує на увагу та не підлягає задоволенню, оскільки розмір відсотків, який підлягає сплаті відповідачем за користування грошовими коштами встановлено договором, який підлягає виконанню відповідно до вимог діючого законодавства. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Водночас суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Судом встановлено, що 05.06.2025 між ТОВ «Юніт капітал» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01. З протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 встановлено, що сторонами узгоджено погодинну оплату. 05.06.2025 між ТОВ «Юніт капітал» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено додаткову угоду № 25770725745 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 п. 1 якої визначено, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе обов`язок надавати юридичну допомогу по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором 218873985 від 08.03.2023 щодо боржника [PERSON] . З акта прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 вбачається, що Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало ТОВ «Юніт капітал» наступні юридичні послуги: - складання позовної заяви ТОВ «Юніт капітал» до боржника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023 (період надання послуги 2 години, вартість 5000,00 грн); - вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023 ( період надання послуги 2 година, вартість 1000,00 грн); - підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] (період надання послуги - 1 година, вартість - 500,00грн); - підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] (період надання послуги - 1 година, вартість - 500,00 грн). Загальна вартість наданих послуг складає 7 000,00 грн. До адвокатського запиту додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 на ім`я Тараненко А.І. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). Суд звертає увагу на те, що частина з наданих адвокатом Тараненко А.І. послуг не може бути віднесена до правничої допомоги. Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено: представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз - і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз - та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Отже, вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 218873985 від 08.03.2023 ( період надання послуги 2 година, вартість - 1000,00 грн) не є самостійним видом правничої допомоги, визначеним законом. Це внутрішня підготовча діяльність адвоката, яка не підпадає під перелік ст. 1 та ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вивчення матеріалів справи саме по собі не є: ні представництвом, ні консультацією, ні складанням документу, ні правовим супроводом, ні процесуальною дією, ні роз`ясненням. Це лише підготовчий етап, який є складовою виконання інших дій (у даному випадку для складання позовної зави), але не самостійною послугою. Також не відносяться до правничої допомоги такі дії, як подача клопотання про витребування доказів. А тому витрати на вивчення матеріалів справи та подачу клопотання не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин; така справа є типовою та не потребує значних зусиль для вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовки нормативної бази; не потребує значного аналізу практики з розгляду схожих спорів, аналізу практики ВС; обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, отже обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є загальна сума в розмірі 2500 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ставок судового збору, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позовна заява майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачуються за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Позивач подав позовну заяву майнового характеру через систему «Електронний суд», тому виходячи з ціни позову 30 708,48 грн, застосувавши коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору і сплатив платіжною інструкцією №19475 від 18.07.2025 судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи викладене та п. 36 роз`яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», який передбачає, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VІ) з відповідача підлягає стягненню 26,09 % (8012,80 грн : 30 708,48 грн х 100) сплаченого судового збору в розмірі 632,00 грн (2422,40 грн х 26,09 : 100). Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 632,00 грн. У письмових поясненнях відповідач також просив розстрочити або відстрочити платежі на виконання рішення суду, в зв`язку з тим, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі. Цивільно - процесуальне законодавство у ст. 265, 267, 435 передбачає можливість відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення на стадії його постановлення, а також на стадії його виконання. Так, частина 7 ст. 265 ЦПК України передбачає, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Водночас звертаючись з таким клопотанням особа, яка просить відстрочення або розстрочення виконання рішення суду зобов`язана одночасно надати докази, які підтверджують наявність обставин, якими обґрунтоване таке клопотання, але відповідач не надав суду жодного доказу, який підтверджує його скрутне матеріальне становище. За таких обставин відсутні підстави для зазначення в резолютивній частині рішення про надання відстрочення або розстрочення його виконання.

Outcome: partial