Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 53-54). Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в період із 08.02.2024 по 26.04.2024 позивач неодноразово перераховував відповідачу [PERSON] у якості позики грошові кошти в загальній сумі 256 811,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями АТ КБ «Приват Банк» та платіжною інструкцією АТ «Універсал Банк» про рух коштів. Під час проведення вказаних банківських транзакцій із позивача була стягнута банківська комісія в загальній сумі 3 420,00 грн. Відповідно до умов домовленості, [PERSON] зобов`язався повернути зазначену суму боргу до 01.06.2024, але станом на день звернення до суду відповідач кошти не повернув. Неодноразові прохання щодо повернення боргу та вжиті заходи досудового врегулювання спору були відповідачем проігноровані. Позивач зазначає, що враховуючи наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, він зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь: суму боргу в розмірі 256 811,00 грн, виплачені позивачем під час транзакцій банківські комісії на загальну суму 3 420,00 грн, три проценти річних від простроченого боргу в сумі 7 724,00 грн, інфляційні втрати в сумі 45 705,00 грн, а всього 313 660,00 грн (а.с. 53-54). Відзив на позовну заяву не поданий. Рух справи. 04.12.2025 до Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 1-4). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.12.2025 позовна заява [PERSON] залишена без руху, позивачу встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 36-38). 11.12.2025 від позивача надійшла заява про усуненні недоліків позовної заяви із долученими письмовими доказами та позовною заявою в новій редакції (а.с. 40-55). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12.12.2025 у даній справі позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовної провадження з повідомленням (викликом) сторін, у справі призначено судове засідання на 12.01.2026 об 11:00 (а.с. 56-57). Відзив на позовну заяву до суду не поданий. Відповідач у судове засідання 12.01.2026 не з`явився. Судову повістку про виклик до суду відповідач отримав особисто в приміщенні суду, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 59). У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи було відкладено на 26.01.2026 о 10:00. У судове засідання 16.01.2026 відповідач не з`явився. Про день, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, але конверт повернувся до суду із позначкою «адресат відсутній» (а.с.69-71). Разом з тим, 26.01.2026 о 09:00 до суду надійшла телефонограма, згідно якої відповідач [PERSON] повідомив про неможливість прибуття в судове засідання із-за хвороби, просив відкласти розгляд справи (а.с. 72). У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи було відкладено на 05.02.2026 о 14:10. Розгляд справи 05.02.2026 був знятий у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Розгляд справи було відкладено на26.02.2026 о 12:30. У судове засідання 26.02.2026 відповідач не з`явився. Про день, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, але конверт повернувся до суду із позначкою «адресат відсутній». Відповідач відзив на позовну заяву не подав, жодних заяв чи клопотань до суду не направив, причини його неявки в судове засідання суду не відомі. Позивач висловив позицію про можливість розгляду справи без участі відповідача, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив протокольну ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Пояснення учасників. Позивач у судовому засіданні пояснив, що у період із 08.02.2024 по 26.04.2024 він неодноразово перераховував кошти відповідачу на картковий рахунок, це підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк». Кошти він перерахував на загальну суму 256 811,00 грн. Під час перерахування коштів з нього щоразу знімалася комісія. За домовленістю відповідач повинен був повернути борг до 01.06.2024, але цього не зробив. На запитання суду позивач пояснив, що письмового договору позики він із [PERSON] не укладав, письмову розписку про отримання коштів останній також не писав. Із [PERSON] він був знайомий близько року та вважав його порядною людино. [PERSON] запропонував спільно «вкластися в справу», яка пов`язана із перепродажем насіння, подробиці йому не розповідав. Відповідач обіцяв, що по результату вони отримають не менше 15-20 % прибутку кожний. Позивач погодився та надав відповідачу кошти. Але нічого не вийшло. Це було спільне вкладення коштів. Позивач вважає, що це був договір позики, оскільки [PERSON] обіцяв повернути кошти з прибутком до 01.06.2024. Кошти не повернув. Письмово домовленість не оформлювали. Позивач просив позовні вимоги задовільнити. Досліджені судом докази. На підтвердження укладення договору позики із відповідачем позивач надав платіжні інструкції АТ КБ «ПриватБанк» у котрих вказано: платник [PERSON] , код платника 2945222218, отримувач не зазначений, унікальний ідентифікатор отримувача 5167803078443251, код отримувача 99999, фактичний отримувач не вказаний, рахунок отримувача 5167803078443251, призначення переказу «переказ з картки [NUMBER] на картку [NUMBER] » (а.с. 9-31). Згідно вказаних платіжних інструкцій позивач перерахував на картковий рахунок (маска картки) [NUMBER] кошти в сумі 269 750,00 грн, а саме: 08.02.2024 14000,00 грн, комісія 70,00 грн; 08.02.2024 25000,00 грн, комісія 125,00 грн; 08.02.2024 25000,00 грн, комісія 125,00 грн; 13.02.2024 12500,00 грн, комісія 62,50 грн; 16.02.2024 20750,00 грн, комісія 103,75 грн; 19.02.2024 7000,00 грн, комісія 35,00 грн; 22.02.2024 10000 грн, комісія 50,00 грн; 25.02.2024 10000,00 грн, комісія 50,00 грн; 04.03.2024 13200,00 грн, комісія 66,00 грн; 05.03.2024 2600,00 грн, комісія 13,00 грн; 11.03.2024 10900,00 грн, комісія 54,50 грн; 17.04.2024 12000,00 грн, комісія 60,00 грн; 18.03.2024 10800,00 грн, комісія 54,00 грн; 22.03.2024 18000,00 грн, комісія 90,00 грн; 23.03.2024 9000,00 грн, комісія 45,00 грн; 10.04.2024 15000,00 грн, комісія 75,00 грн; 12.04.2024 5000,00 грн, комісія 25,00 грн; 15.04.2024 21000,00 грн, комісія 105,00 грн; 15.04.2024 4000,00 грн, комісія 20,00 грн; 16.04.2024 14000,00 грн, комісія 70,00 грн; 22.04.2024 2500,00 грн, комісія 12,5 грн; 26.04.2024 7500,00 грн, комісія 37,50 грн (а.с. 9-31). Окрім цього позивачем надано виписку про рух коштів по картці «Monobank» АТ «Універсал Банк» від 30.07.2024, клієнт [PERSON] , яка містить інформацію про здійснені операції по картковому рахунку позивача із 27.03.2024 по 15.04.2024, у тому числі про перерахування позивачем 27.03.2024 коштів в сумі 8 840,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] (а.с. 32). Разом з тим, у судовому засіданні позивач повідомив, що цією випискою підтверджується перерахування ним коштів відповідачу, а саме: 15.04.2024 на суму 6 240,00 грн та 11.04.2024 на суму 12272,00 грн, деталі операції: « [PERSON] ». Інших доказів для підтвердження укладення між сторонами договору позики позивачем не надано. Суд роз`яснив позивачу обов`язок довести перед судом кожну обставину на яку позивач посилається письмовими доказами. Також суд роз`яснив позивачу право заявляти клопотання про витребування доказів, зокрема, якщо ці докази не можуть бути надані самостійно стороною або віднесені до конфіденційної інформації або банківської таємниці; право на правову допомогу. Після роз`яснення судом визначених ЦПК України прав та обов`язків, позивач повідомив, що правової допомоги не потребує, оскільки сам має освіту юриста, інших доказів він не має, клопотання про витребування доказів не заявив. Оцінка судом аргументів сторін. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1147 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Як убачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує заявлені вимоги твердженням про наявність між ним та відповідачем договірних правовідносин позики. Водночас судом установлено, що належних доказів укладення між сторонами договору позики матеріали справи не містять. Письмового договору позики суду не надано. Так само відсутня розписка або будь-який інший письмовий документ, який би підтверджував досягнення сторонами домовленості щодо передачі грошових коштів саме у борг, визначення їх розміру, строків та обов`язку повернення. Матеріали справи не містять і доказів, які б у сукупності беззаперечно свідчили про виникнення між сторонами саме боргових зобов`язань. Суд виходить з того, що для підтвердження існування договору позики недостатньо лише посилання на факт перерахування грошових коштів. Необхідним є доведення правової підстави такої передачі, зокрема наявності волевиявлення сторін щодо виникнення зобов`язання позики, тобто передачі коштів у борг із покладенням на отримувача обов`язку їх повернення. Відсутність доказів такої домовленості виключає можливість кваліфікації спірних правовідносин як позики. Суд також урахував пояснення, надані позивачем у судовому засіданні, про те, що він був знайомий з відповідачем близько одного року та довіряв йому, у зв`язку з чим погодився на пропозицію відповідача спільно вкласти грошові кошти у діяльність, пов`язану з перепродажем насіння, тому здійснював перерахування коштів. Наведені пояснення є суб`єктивним баченням позивача обставин спірних правовідносин та самі по собі не підтверджують існування між сторонами саме договору позики. Пояснення позивача про те, що перерахування коштів здійснювалося в позику, а відповідач нібито зобов`язувався повернути кошти до 01.06.2024 з прибутком у розмірі не менше 1520 відсотків, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Жодного письмового підтвердження відповідних домовленостей, зокрема щодо строку повернення коштів, їх правової природи або умов отримання прибутку, матеріали справи не містять. Крім того, за своїм змістом наведені позивачем пояснення свідчать про можливу участь сторін у спільній господарській діяльності або інвестиційних правовідносинах, що за своєю правовою природою відрізняються від договору позики та не передбачають безумовного обов`язку повернення коштів незалежно від результатів такої діяльності. За відсутності належних доказів трансформації зазначених відносин у боргові, підстав для їх кваліфікації як договору позики суд не вбачає. Суд критично оцінює надані позивачем платіжні інструкції, оскільки з їх змісту вбачається, що в них зазначено лише платника коштів, тоді як інформація про отримувача коштів відсутня. За таких обставин неможливо встановити, чи були спірні кошти взагалі отримані відповідачем. Крім того, призначення платежу містить лише загальне формулювання про перерахування коштів без будь-якого посилання на договір позики, боргові зобов`язання або обов`язок повернення коштів, що не дає підстав ототожнювати такі платежі з передачею коштів у борг. Отже, зазначені платіжні інструкції не підтверджують ані факту отримання відповідачем грошових коштів, ані правової підстави їх перерахування, ані існування між сторонами договірних зобов`язань позики. Такі докази не можуть вважатися достатніми та належними для доведення заявлених позовних вимог. Суд також бере до уваги, що відповідно до принципу змагальності та розподілу тягаря доказування саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Суд не наділений повноваженнями збирати докази замість сторін або усувати недоліки доказової бази позивача. При цьому, під час розгляду справи позивачу було роз`яснено його право на подання клопотань про витребування доказів, у тому числі таких, що містять банківську таємницю та могли б підтвердити факт отримання відповідачем коштів і характер правовідносин між сторонами. Однак позивач не скористався наданими йому процесуальними правами та відповідних клопотань суду не заявив, що свідчить про невжиття ним усіх можливих заходів для належного обґрунтування позову. За відсутності належних і допустимих доказів укладення договору позики, передачі грошових коштів відповідачу саме у борг та виникнення у відповідача обов`язку щодо їх повернення, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними. Ризик настання негативних наслідків, пов`язаних з недоведеністю обставин, на які посилався позивач, покладається саме на нього. У зв`язку з цим підстави для задоволення позову про стягнення боргу відсутні. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем.

Outcome: dismissed