Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором №22.10.2022-100001707 від 22.10.2022 у розмірі 16166,87 грн. Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 22.10.2022 уклали Кредитний договір (оферти) №22.10.2022-100001707, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 70 днів. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 16166,87,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9669,15 грн, процентів - 6497,72 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». [PERSON] через її представника звернулася із зустрічним позовом, у якому просить встановити нікчемним пункт 9 Заявки на укладання Кредитного договору, що є невід`ємною частиною Кредитного Договору про надання споживчого кредиту № 22.10.2022-100001707 від 27.10.2022, укладеного між Товариством з обмежено відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] . Позов мотивовано тим, що позивачу встановлено плату за надання кредиту, яка за законом повинна надаватися безоплатно, Відповідно пункт кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання є нікчемною. Крім того, надано відзив на позов, у якому просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у задоволенні позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором в сумі 16 166, 89 грн. Покликається на те, що первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування коштів [PERSON] на підставі кредитного договору від 27.10.2022 року ТОВ «Споживчий центр» не надано. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 18.11.2025 суд постановив прийняти до спільного розгляду зустрічний позов, перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 11.12.2025 суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду Позивач-відповідач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Представник відповідача-позивача в судовому засіданні просила у задоволені первісного позову в частині стягнення комісії та відсотків відмовити, зустрічний позов - задоволити Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 22.10.2022 уклали Кредитний договір (оферти) №22.10.2022-100000231, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн, строком на 70 днів. Відповідно до пункту 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача. Сторони погодили графік платежів, а саме, сума Кредиту сплачується 5 платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у наступних розмірах: 1 платіж у розмірі 3510 грн. 85 коп., 2 платіж у розмірі 3510 грн. 85 коп., 3 платіж у розмірі 3510 грн. 85 коп., 4 платіж у розмірі 3510 грн. 85 коп., 5 платіж у розмірі 3510 грн. 83 коп., Комісія сплачується 1 платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у наступних розмірах: 1 платіж у розмірі 1500 грн. 00 коп. Пунктом 9 договору передбаче6но, що комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія") - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1500 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Договір підписано одноразовим ідентифікатором R779, який було надіслано на телефон [NUMBER] . Відповідача-позивача при підписанні договору ідентифіковано через систему BankID НБУ 2022-09-17 T13:06:220000Z, про що свідчить надана довідка. Відповідно до квитанції LIQPAY, проведено операцію номер 2118925056, ордер ID O_ C100ED1539617145469BDD71FE489F00EC91, ідентифікатор еквайра АТ КБ ПриватБанк, сума операції 10000.0 UAH, дата 2023.12.28, 08:47 призначення - видача за договором №22.10.2022-100001707, платник - Швидкий кредит sgroshi.com.ua, отримувач VISA [NUMBER]. Також, згідно інформації ПАТ КБ «Приватбанк» та банківської виписки, які надані на запит суду, на рахунок [PERSON] із банківською картою VISA [NUMBER] надійшли грошові кошти у розмірі 10000 грн, які вона використала на власний розсуд. Як видно із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №22.10.2022-100000231 від 22.10.2022, заборгованість відповідача становить: 16166,87,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9669,15 грн, процентів - 6497,72 грн. Позивач стверджує, що відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 3510,85 грн від 07.11.2022. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 22.10.2022 уклали Кредитний договір (оферти) №22.10.2022-100000231, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 70 днів. При цьому, представник відповідача-позивача підтвердила, що номер телефону, який зазначений у договорі належить її довірительці, а при укладенні договору вона була ідентифікована через систему BankID НБУ 2022-09-17 T13:06:220000Z, що підтверджується довідкою. [PERSON] , отримав кредитні кошти у розмірі 10000 грн 22.10.2022, що підтверджується квитанцією, яка досліджена судом та інформацією та випискою ПАТ КБ «Приватбанк». Вирішуючи питання правомірності нарахування комісії, суд виходить із такого. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 06.11.2023 по справі №204/224/21 викладено правові висновки, що оскільки в кредитному договорі не зазначено та не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 217, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У кредитному договорі позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням кредиту, які надаються відповідачу за які встановлена комісія за надання та обслуговування кредиту, тому, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частини першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, платіж 3510,85 грн здійснений відповідачем 07.11.2022, частина якого у розмірі 1500 грн зарахована на погашення комісії, слід зарахувати в цій сумі на погашення відсотків. Тому, розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом будуть становити 4997,72 (6497,72 - 1500) грн. При цьому, зустрічний позов про визнання нікчемним частини договору не підлягає до задоволення. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18). Суду не надано доказів повернення відповідачем заборгованості у розмірі 9669,15 гривень за тілом кредиту та 4997,72 грн відсотків, разом - 14666,87 гривень, а тому, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення заборгованості за кредитом у цьому розмірі. Позивач-відповідач поніс витрати судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Судом задоволено позов на суму 14666,87 грн із 16166,87 грн, що становить 90,72 %. В силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2197,60 (90,72 % 2422,40) гривень судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного та

Outcome: partial