Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1002244555 від 19.01.2013 року в розмірі 56549 грн. 65 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.01.2013 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №1002244555. Даний Договір за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та Договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Розділ 2 Договору передбачає, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП БАНК» www.otpbank.com.ua, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Відповідно до умов договору, АТ «ОТП БАНК» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] відкритий за заявою відповідачки було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку. Розділ 2 Договору передбачає, що за користування Кредитом АТ «ОТП Банк» нараховує проценти у розмірі 2,49% на місяць по операціях на розрахунок карткою та 2,49% в місяць на зняття готівки в банкоматах. На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Згідно з випискою по картковому рахунку відповідачкою використано кредит в загальному розмірі 35487,70 грн.. Відповідачка здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком шляхом поповнення цього рахунку у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви. За час користування картковим рахунком (за інформацією від Банку) відповідачка здійснила поповнення рахунку на загальну суму 67582,23 грн (враховуючи те, що кредитний ліміт могло бути повністю/частково використано і погашено кілька разів підряд). Останній платіж надійшов 08.08.2022 на суму 1700,00 грн.. Таким чином, сплачуючи кредит, відповідачка, додатково до зазначеного вище, вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Однак відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Таким чином, сума заборгованості по кредиту та процентам у строк, передбачена договором, відповідачкою погашена не була, чим вона суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. 20.09.2024 року між АТ «ОТП Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір Факторингу №01.02-24/24. Відповідно до Розділу 1 згаданого Договору Факторингу Акціонерне Товариство «ОТП БАНК» відступило (передало) ТОВ «Свеа Фінанс» Права Вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло Правами Вимоги, що належали АТ «ОТП БАНК», і стало кредитором за Кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП БАНК» і Боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості. В тому числі за даним договором факторину ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] , перед АТ «ОТП Банк» за Кредитний договір №1002244555 від 19.01.2013 р. Новий Кредитор жодних нарахувань за Договором з моменту набуття права вимоги не здійснював. Позичальник на користь Нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за картковим рахунком за Договором №1002244555 від 19.01.2013 року становить: заборгованість по тілу кредиту - 35487,70 грн., заборгованість по відсотках і комісії- 21061,95 грн., пеня - 0,00 грн., загальна заборгованість - 56549,65 грн.. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача, в примусовому порядку вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн., справу розглянути у відсутності представника позивача. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Заяв по суті справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст.191 ЦПК України, - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що розгляд справи проводиться без виклику сторін, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Письмовими матеріалами справи встановлено, що 23 червня 2012 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , було укладено Кредитний договір №1002244555 який було підписано відповідачем особисто. Даний Договір за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та Договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику споживчий кредит на строк 12 місяців, строком повернення кредиту 23.06.2013 року, а позичальник зобов`язується повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12 % річних, цільове використання кредиту: придбання товарів та послуг у провадця. Відповідно до п. 1.4.5 кредитного договору, за обслуговування кредиту позичальник сплачує комісію, розмір якої зазначений у Графіку платежів. Розділ 2 Договору передбачає, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП БАНК» www.otpbank.com.ua, позичальник бажала оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Відповідно до умов договору, АТ «ОТП БАНК» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий за заявою відповідачки було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку. Розділ 2 Договору передбачає, що за користування Кредитом АТ «ОТП Банк» нараховує проценти у розмірі 2,49% на місяць. Відповідно до вказаного кредитного договору АТ «ОТП БАНК» надав відповідачу кредит в сумі 1050,000 грн. на придбання товару, строком повернення до 23.06.2013 року, з сумою першого внеску за товар 100,00 грн., а також відкрив картковий рахунок. Згідно специфікації до кредитного договору від 23.06.2012 року АТ «ОПТ Банк» прийняло позитивне рішення щодо можливості надати позичальнику кредит на суму 1050 грн., терміном на 12 місців, з спроценетною ставкою 12%, плата по кредиту 3,4% (комісія). Дані про придбання товару: Пральна машина ; ціна 990 грн.; перший внесок 100 грн.; сума належна до перерахування 890 грн. Згідно видаткової накладної від 23.06.2012 року відповідачка придбала Стиральну машинку вартістю 990 грн., та згідно товарного чеку внесла аванс у розмірі 100 грн.. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 20.09.2024 року [PERSON] , має заборгованість за договором № 1002244555 від 19.01.2013 00:00:00 картковий рахунок [NUMBER] UAH (станом на 19.01.2013 року баланс становить :0,00), за період з 25.10.2015 року по 09.09.2024 року у розмірі 56549,65 грн.. Згідно з випискою по картковому рахунку відповідачкою використано кредит в загальному розмірі:20000,00 грн. З виписки по картковому рахунку за період з 30.10.2015 року по 06.07.2018 року також вбачається, що за час користування картковим рахунком (за інформацією від Банку) відповідачка здійснила поповнення рахунку на загальну суму 67582,23 грн. Останній платіж надійшов 08.08.2022 на суму 1700,00грн. Таким чином, сплачуючи кредит, відповідачка, додатково до зазначеного вище, вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. 20 вересня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-24/24, за умовами якого АТ «ОТП Банк» передає (відступає) фактору (ТОВ «Свеа Фінанс») свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в Реєстрі боржників, що підписуються сторонами. Відповідно до Додатку 1 (Витягу з Реєстру боржників №2) до договору факторингу 01.02-24/24 від 20.09.2024 року, заборгованість [PERSON] , за кредитним договором №1002244555 від 19.01.2013 року (станом на дату складання позовної заяви) складає: 56549,95 грн.. Таким чином, у даних зобов`язаннях відбулася заміна первісного кредитора. Відповідачка не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за умовами кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. За приписами п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1ст. 1077 ЦК Українивизначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зіст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями до [PERSON] за кредитним договором №1002244555 від 19.01.2013 року укладеного з АТ «ОТП БАНК», уклавши договір факторингу №01.02-24/24 від 20.09.2024 року. При цьому, судом досліджений договір про надання споживчого кредиту №1002244555 від 23 червня 2012 року укладеного між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , а не від 19 січня 2013 року, як в позові вказує позивач. Крім того, в якості доказів позивач надав розрахунок заборгованості станом на 20.09.2024 року (за період з 25.10.2015 року по 09.09.2024) та виписку з рахунка вказаного за період з 19.01.2013 року по 20.09.2024 року, а прослідковується з 30.10.2015 року по 09.09.2024 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не в повній мірі надано як розрахунок заборгованості так і виписку по рахунку, тобто не можливо встановити чи дійсно було отримано і в якій сумі було встановлено кредитний ліміт, оскільки також маються і розбіжності в укладення самого кредитного договору та його дати. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed