Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

22 грудня 2025 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, подана представником позивачки адвокатом Давиденком К.В. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [INFO] в с. Приморське Білгород-Дністровського (колишнього Татарбунарського) району Одеської області у віці 57 років помер її батько [PERSON] . За життя батько вчинив заповіт на ім`я позивачки, яким заповів їй все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все те, на що за життя він матиме право. Після смерті батька залишився житловий будинок садибного типу з будівлями та спорудами [ADDRESS] , який вона має право успадкувати, як спадкоємиця за заповітом відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок позивачка звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області з відповідною заявою, але отримала відмову з причини відсутності правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності померлої особи на спадкове майно. Факт того, що житловий будинок садибного типу належав спадкодавцю, [PERSON] підтверджує Випискою з Погосподарської книги №4 по Лиманській сільській раді від 15.12.2025 року №17-05/141. Посилаючись на те, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок з причини відсутності таких правовстановлюючих документів, позивачка у визначений законодавством строк вчасно звернулася до нотаріуса та прийняла у спадщину інше спадкове майно, просила визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , що залишився після смерті її батька [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано матеріали Спадкової справи, заведеної до майна спадкодавця. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Давиденко К. В. у судове засідання не з`явився, 25.02.2026 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Лиманської сільської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі, розгляд справи залишив на розсуд суду. Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами загального позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області у віці 57 рік помер [PERSON] , [INFO] , про що 20 лютого 2019 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис №107 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Померлий [PERSON] є батьком позивачки згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09 вересня 1992 року Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.9). Згідно з Випискою з Погосподарської книги №4 по Лиманській сільській раді №17-05/141 від 15.12.2025 року [PERSON] за життя на праві приватної власності належав житловий будинок загальною площею 125,7 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, розташований по [ADDRESS] , номер об`єкта погосподарського обліку 0349-1 (а.с.14). Із копії Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з будівлями і спорудженнями [ADDRESS] , загальною площею 125,7 кв.м. та житловою площею 72,9 кв.м., вбачається, що його власником є [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). Із довідки Татарбунарського БТІ №1170 від 17.12.2025 року слідує, що згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] не зареєстроване. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с.15). Судом також встановлено, що 18 грудня 2025 року позивачка, як спадкоємиця за заповітом, посвідченим Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 11 січня 2019 року та зареєстрованим у реєстрі за № 3, звернулася до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме: житловий будинок [ADDRESS] , належного [PERSON] відповідно до виписки з Погосподарської книги №4, виданої Лиманською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 15 грудня 2025 року за № 17-05/141 та отримала відмову у видачі відповідного свідоцтва у зв`язку з неподанням спадкоємицею документів, що посвідчують право власності на таке майно (а.с.16). Із вищевказаної постанови державного нотаріуса також слідує, що згідно перевірки інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу нотаріуса до нього, державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутня. Згідно зі Звітом про незалежну оцінку вартості житлового будинку загальною площею 125,7 кв.м., житловою площею 72,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] від 17 грудня 2025 року, загальна вартість об`єкта оцінки становить 118455 грн, ринкова вартість 1кв.м - 942,36 грн (а.с.18-19). Із матеріалів Спадкової справи до майна померлого [PERSON] №80-2019, наданої суду державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. на виконання ухвали суду від 23 грудня 2025 року вбачається, що 22 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (а.с.41). 11 січня 2019 року [PERSON] вчинив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Іваненко І.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3, яким спадкодавець заповів усе своє майно [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] (а.с.47). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56247946 від 22.05.2019 року на підставі заяви позивачки Саратською районною державною нотаріальною конторою 22.05.2019 року заведено спадкову справу до майна [PERSON] за №80-2019, номер у спадковому реєстрі 64214893 (а.с.51). Станом на день формування Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №56247891 22.05.2019 року заповіт [PERSON] був чинний (а.с.53). Згідно з відомостями, наданими Територіальним сервісним центром 5145 (ТСЦ 5145 РСЦ МВС в Одеській області на запит державного нотаріуса Сартської районної державної нотаріальної контори Одеської області, за [PERSON] станом на 20.09.2019 року були зареєстровані транспортні засоби: ЗИЛ-MM3 554M, д/н 084430, МERCEDES-BENZ 208 ПЕ, д/н [NUMBER] , ГКБ 8527, д/н [NUMBER] , НЯМІГА, д/н [NUMBER] , КАМАЗ 5511, д/н [NUMBER] (61,62,63,64,65). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №017339, виданим Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 28 лютого 2000 року, [PERSON] належала земельна ділянка з кадастровим номером 5125083900:01:001:2054, розташована на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, площею 14,4788 га та На підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №017339, виданого Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 28 лютого 2000 року, земельна ділянка, розташована на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, площею 1,2398 га, кадастровий номер 5125083900:01:001:1861. 09 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] на вище перелічені транспортні засоби на дві земельні ділянки (а.с.73). 08 листопада 2019 року державний нотаріус Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. видав [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всі транспортні засоби, зареєструвавши їх у Спадковому реєстрі, про що свідчать Витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58240837 від 08.11.2019, №58241095 від 08.11.2019, № 58241242 від 08.11.201, №58241500 від 08.11.2019, №58241635 від 08.11.2019 (а.с.81,84,87,90,92). Також 08 листопада 2019 року державний нотаріус Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. видав [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, площею 14,4788 га, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №017339, виданого Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 28 лютого 2000 року, кадастровий номер земельної ділянки: 5125083900:01:001:2054 та земельну ділянку, розташовану на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, площею 1,2398 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №017339, виданого Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 28 лютого 2000 року, кадастровий номер 5125083900:01:001:1861 (а.с.108,116). Видачу [PERSON] . Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки зареєстровано у Спадковому реєстрі та надано відповідні Витяги №58241875 від 08.11.2019 та № 58242398 від 08.11.2019 року (а.с.109,117). Таким чином, [PERSON] , звернувшись вчасно у визначений законодавством шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та завою про видачу свідоцтв про прийняття спадщини, прийняла спадщину після померлого батька [PERSON] за заповітом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України) Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до Глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Абзацом 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " зазначається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що позивачка, яка є спадкоємицею до майна померлого [PERSON] за заповітом, у визначений законодавством шестимісячний строк звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтв про прийняття спадщин на майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] та отримала відповідні свідоцтва на транспортні засоби та дві земельні ділянки, право власності на які були зареєстровані за батьком. Однак, вступили в управління та володіння спадковим майномжитловим будинком після свого батька, позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документу на нього, оскільки право належність батькові цього будинку на праві власності підтверджує лише Витяг з погосподарської книги. На підставі викладеного вище, суд вважає, що право позивачки на успадкування майна померлого [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку, оскільки вона позбавлена можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку та отримала відмову нотаріуса, тож вимоги про визнання за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті батька права власності на спадкове майно-житловий будинок, є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved