Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

представник позивача адвокат Сечко С. В. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 709,47 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 травня 2024 року о 14 год. 10 хв. у місті Львові по вул. Кульпарківській, 226 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 462/4425/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УСГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215278660. Потерпілий звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 27 травня 2024 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 27 травня 2024 року. Зазначена заява була розглянута страховиком, а пошкодження автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП визнано страховим випадком. Розрахунок страхового відшкодування було здійснено на підставі акта огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектної відомості), ремонтної калькуляції № ЗСЦВ-6276 від 28.05.2024 року, протоколу узгодження розміру страхового відшкодування від 31.05.2024 року, страхового акта № ЗСЦВ-6276 від 20.06.2024 року та розрахунку суми страхового відшкодування. Приватне акціонерне товариство «СК «УСГ» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 9 709 грн. 47 коп., згідно платіжна інструкція № 71969 від 20.06.2024 року, яку просить суд стягнути з відповідача та задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова 23.10.2025 року вказану позовну заяву передано за підсудністю для розгляду до Залізничного районного суду м. Львова. У зв`язку з наведеним вище, справу було передано для автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 21.11.2025 року матеріали справи передані на розгляд судді Постигач О. Б. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 20.02.2026 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Купця О. І. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що відповідач проти задоволення позову не заперечує та позовні вимоги визнає у повному обсязі. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] 17.05.2024 о 14:10 год у м. Львові на вул. Кульпарківська, 226А, керуючи транспортним засобом «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності маневру та скоїв наїзд на транспортний засіб «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований позаду. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та будучи причетним до дорожньо - транспортної пригоди, покинув місце пригоди, не повідомивши органи чи підрозділи поліції, чим порушив п. 2.10А ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За змістом відповіді Національної поліції України (ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ: 3024139487710141) вбачається, що 17.05.2024 року о 09 год. 01 хв. у м. Львові по вул. Кульпарківська, 226А трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власник [PERSON] , страхова компанія ПАТ «СК «УСГ» та «Toyota Avensis», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власник [PERSON] /а.с. 16/. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 року у справі № 462/4425/24, яка набрала законної сили 28.06.2024 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП /а.с. 4/. Вказані обставини в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України не доказуються. Також судом встановлено, що 21.06.2023 року між ПАТ «СК «УСН» та [PERSON] як власника транспортного засобу транспортного засобу «Renault Trafic», державний реєстраційний номер [NUMBER] , укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215278660. Строк дії вказаного договору з 22.06.2023 року по 21.06.2024 року /а.с. 5/. Із повідомлення дорожньо-транспортну пригоду від 27.05.2024 року № ЗСЦВ-000000000006276 вбачається, що [PERSON] 27.05.2024 року повідомив страховика ПАТ «Страхова компанія «УСГ» про настання страхового випадку /а.с. 8/. Як вбачається із заяви про виплату страхового відшкодування від 27.05.2024 року, до ПАТ «СК «УСГ» звернулась [PERSON] , власник транспортного засобу «Toyota Avensis», державний реєстраційний номер [NUMBER] , про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого полісом ПАТ «СК «УСГ» № ЕР-215278660 від 21.06.2023 року транспортного засобу /а.с. 9/. Матеріали справи містять акт огляду пошкодженого транспортного засобу /а.с. 10/, а також ремонтну калькуляцію № ЗСЦВ-6276 від 28.05.2024 року, аркуші перевірки даних та розрахунку суми страхового відшкодування з яких вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власникові транспортного «Toyota Avensis», державний реєстраційний номер [NUMBER] у результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної пригоди склала 11 575,10 грн. /а.с. 11-12/. Згідно наданої суду копії протоколу-узгодження про розмір страхового відшкодування від 21.05.2024 року, укладеним між ПАТ «СК «УСГ» та [PERSON] , розмір суми страхового відшкодування склав 9 709,47 грн. (за вирахуванням франшизи відповідно із Полісом ОСПЦВ) /а.с. 13/. Відповідно до страхового акту № ЗСЦВ-6276 від 20.06.2024 року, ПАТ «СК «УСГ» на підставі наявних документів прийнято рішення про виплату [PERSON] , власнику транспортного засобу «Toyota Avensis», державний реєстраційний номер [NUMBER] суми страхового відшкодування у сумі 9 709,47 грн. /а.с. 14/. Указана обставина підтверджується також долученої до матеріалів справи копією розрахунку суми страхового відшкодування від 20.06.2024 року, згідно якого розмір матеріального збитку складає 11 575,10 грн., в тому числі: деталі 10 726,77 грн., коефіцієнт знос на дату події 70,00 %, деталі з врахування коефіцієнта зносу 3 218,03 грн., роботи та матеріали 8 357,07 грн., зменшення розміру страхового відшкодування відповідно до безумовної франшизи 1 865,63 грн., а відтак сума страхового відшкодування становить 9 709,47 грн. /а.с. 14 зворот/. Позивач ПАТ «СК «УСГ» здійснив виплату страхового відшкодування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 71969 від 20.06.2024 року на суму 9 709,47 грн. (призначення платежу: »страх.відшк. ЕР-215278660 від 21.06.2023. акт ЗСЦВ-6276 від 20.06.2024») /а.с. 15/. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. За приписами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 постанови № 4 від 01 березня 2013 року, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до позивача ПАТ «СК «УСГ» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації. В порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, страхова сума це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку У відповідності до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Вказані тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). З огляду на такі обставини, враховуючи, що вина відповідача у спричинені дорожньо-транспортної пригоди встановлена, позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені договором страхування та оплатив спричинені дорожньо-транспортною пригодою збитки у порядку виплати страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3 028,00 грн. судового збору /а.с. 3/. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд дійшов висновку повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1 514,00 грн., та на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача що становить 1 514,00 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). Враховуючи наведене та

Outcome: approved