Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

4 вересня 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Малетин А.Я., звернувся до суду з позовною заявою до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області та просить стягнути з Державного бюджету на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 17 505 грн. як безпідставно утримуваних, обґрунтовуючи вимоги тим, що Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області 28 травня 2025 року виніс постанову, якою. [PERSON] визнав винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Штраф сплатити на рахунок UA148999980313070149000009001, отримувач коштів ГУК в Ів.-Франк.об/Ів.-Фран.о/21081300. Код отримувача: ЄДРПОУ 37951998. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Номер рахунку: UA 148999980313070149000009001. Код класифікації доходів бюджету: 21081300. Також суд стягнув з нього на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гри 60 коп. [PERSON] за вказаною постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області сплатив штраф в сумі 17 000 грн та судовий збір в сумі 605 грн 60 коп 14 липня 2025 року. Постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 22 серпня 225 року постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2023 року щодо [PERSON] скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином підлягають поверненню безпідставно отримані кошти, сплачені як судовий збір та штраф, оскільки підстава для їх сплати відпала, а тому посилаючись на статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України просив позов задовольнити. Окрім того в зв`язку з розглядом справи позивач планує понести витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 6000 грн. Доказ фактичного розміру буде наданий після винесення рішення судом, з урахуванням кількості судових засідань, в яких адвокат братиме участь. Ухвалою судді від 12 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви. Відповідно до ухвали судді від 6 жовтня 2025 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 жовтня 2025 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король К.В. до суду подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 4 лютого 2026 року у справі витребувано докази. В ході судового засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Малетин А.Я. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король К.В. позовні вимоги не визнала, підтримала позицію, викладену нею у відзиві на позовну заяву, відповідно до якої, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не має повноважень щодо повернення коштів, сплачених позивачем на рахунки органів Державної казначейської служби України та Державної судової адміністрації України, та не є набувачем та розпорядником цих коштів. Окрім того, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджету бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії передбачена Порядком повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787. У даному випадку існує позасудовий порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного бюджету, а тому позивач має право звернутися до Державної казначейської служби України із заявою про повернення коштів. Щодо витрат про відшкодування майбутніх понесених витрат на правничу допомогу адвоката, то вважає, що належних доказів надання такої допомоги суду не надано, а долучений ордер адвоката № 109109 виданий на підставі договору від 22 липня 2025 року був виданий в іншій справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також у справі № 350/1285/25, яка розглядається у Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області, що суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У задоволенні позову просила відмовити. 26 лютого 2026 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Король К.В. надійшла заява про подальший розгляд справи за її відсутності, при цьому просила при ухваленні рішення врахувати відзив на позов та пояснення надані нею у судовому засіданні, у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали адміністративної справи Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області № 350/621/25 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Позовне провадження це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Тобто визначальною рисою такого провадження є спір про право між позивачем та відповідачем. Верховний Суд у постанові від 17 травня 2023 року у справі № 740/7176/21 вказав, що «поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення. Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб». Як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 18/266, (провадження № 12-186звг19)). Предметом спору у цій справі є безпідставно утримувані державною грошові кошти. Судом встановлено, що відповідно до постанови судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року (справа № 350/621/25, провадження 3/350/189/2025) [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Штраф сплатити на рахунок UA148999980313070149000009001, отримувач коштів ГУК в Ів.-Франк.об/Ів.-Фран.о/21081300. Код отримувача: ЄДРПОУ 37951998. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код класифікації доходів бюджету: 21081300. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гри 60 коп. Судовий збір сплатити на рахунок UA 90899998031311256000026001; отримувач коштів: Державна судова адміністрація України «Судовий збір»/22030106, код отримувача: ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код класифікації доходів бюджету: 22030106. Відповідно до чеку АТ «УКРПОШТА», ВПЗ Брошнів-Осада Набивачем І.І. 14 липня 2025 року на рахунок отримувача: ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області UA148999980313070149000009001 (призначення платежу 121; 2286803898;Набивач І.І.; 21.06.1300, постанова № 350/621/24 від 28.05.2025 року, адмінштраф) сплачено штраф у розмірі 17 000 грн. При цьому на підтвердження сплаченого судового збору в сумі 605 грн 60 коп. ані позивачем, ані його представником не було надано жодних документів, які б доводили, що судовий збір за постановою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року, був дійсно сплачений. Відповідно до постанови судді судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року, постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року щодо [PERSON] за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту першого частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому слід зазначити, що [PERSON] сплативши штраф 14 липня 2025 року не подав до суду чек про його сплату, окрім того адвокат Малетин А.Я. в апеляційній скарзі по постанову від 28 травня 2025 року подану ним 1 серпня 2025 року про цю обставину не повідомив Івано-Франківський апеляційний суд та не подав до суду клопотання про повернення сплаченої [PERSON] суми штрафу. Таким чином, на момент сплати позивачем адміністративного штрафу (14 липня 2025 року) юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про наклавдення штрафу від 28 травня 2025 року. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Після набрання постановою законної сили (22 серпня 2025 року) відповідна юридична підстава відпала. Відповідно до статті 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову. Статтею 305 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 296 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Відповідно до судової практики, яка склалася в Україні, особа яка сплатила штраф за постановою у справі про адміністративне правопорушення, яка в подальшому була скасована, а провадження у справі закрито має право звернення до суду із клопотанням про повернення сплаченої нею суми штрафу. Про таку практику свідчать судові рішення апеляційних судів України, зокрема: постанова Житомирського апеляційного суду у справа № 293/1081/24, провадження №23-з/4805/10/25 від 25 березня 2025 року; постанова Житомирського апеляційного суду у справа № 279/6982/24, провадження № 33/4805/248/25 від 9 квітня 2025 року; постанова Черкаського апеляційного суду у справі № 712/4133/24, провадження № 23-з/821/96/24 від 28 жовтня 2024 року; постанова Київського апеляційного суду у справі № 367/5362/23, провадження № 33/824/1205/2024 від 21 лютого 2024 року; постанова Чернігівського апеляційного суду у справі № 750/15287/24, провадження № 33/4823/1042/24 від 16 грудня 2024 року; постанова Івано-Франківського апеляційного суду у справі № 343/7957/22, провадження № 33/4808/849/23 від 1 грудня 2023 року. Згідно позовних вимог представник позивача просив стягнути з Державного бюджету на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 17 505 грн. як безпідставно утримуваних. При цьому представником позивача не конкретизовано чому саме він просить стягнути 17 505 грн, коли сума штрафу за постановою суду одна тисяча неподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17 000 грн., а судовий збір 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 605 гри 60 грн. Як уже було зазначено, [PERSON] 14 липня 2025 року сплатив штраф в сумі 17 000 грн., однак не надав суду копію чеку про сплату штрафу. Із матеріалів адміністративної справи Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області № 350/621/25 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення убачається, що в апеляційній скарзі представник позивача зазначив, що [PERSON] про постанову від 28 травня 2025 року стало відомо 25 липня 2025 року, що суперечить даті сплати позивачем штрафу 14 липня 2025 року та свідчить про те, що з постановою суду він був обізнаний та сплатив штраф саме на рахунок який був зазначений в постанові суду. Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області відповідно до супровідних листів від 26 червня 2025 року за № 4189/25/66 та № 4201/25/67 спрямував копію постанови від 28 травня 2025 року щодо [PERSON] до Долинського відділу ДВС про стягнення штрафу та судового збору. Супровідним листом від 10 вересня 2025 року суд відізвав з Долинського відділу ДВС постанову від 28 травня 2025 року у зв`язку із її скасуванням. Дані обставини ще раз підтверджують, що на момент сплати позивачем адміністративного штрафу постанова про його стягнення була чинною, а отже штраф не було сплачено безпідставно, надмірно аба помилково. Щодо обрунтування представника позивача про задоволення позовних вимог на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне. Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Виходячи з викладеного вище, слідує, що на момент сплати штрафу існувала правова підстава для його стягнення, а саме постанова суду, яка набрала законної сили, тобто штраф було сплачено не безпідставно. Враховуючи, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, спір між позивачем та відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області, яке не є набувачем та розпорядником коштів (штрафу) відсутній та існує інший передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення порядок повернення штрафу, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Одночасно, суд роз`яснює позивачу його право на звернення до суду із клопотанням про повернення суми сплаченого штрафу в рамках адміністративної справи № 350/621/25 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Outcome: dismissed