Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] про зняття заборони відчуження об`єкту нерухомого майна та визнання запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна таким, що підлягає виключенню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 367012844 від 22.02.2024 позивачу стало відомо про наявність обтяження, накладеного на вказаний будинок, зокрема: обтяження на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власник- [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: № 2055082, зареєстровану Вільнянською районною державною нотаріальною конторою 07.06.2005, на підставі: позика б/н, Ощадбанк м. Вільнянськ, додаткові дані: архівний номер: 1999894ZAP107, архівна дата 31.05.2000, дата виникнення 14.03.1990, № реєстра: 57508-309, внутр. №A601354026F1472F752B, коментар [NUMBER] . [PERSON] стверджує, що підставою обтяження стала позика, отримана ним у 1990 році, однак він її повністю відшкодував проте обтяження досі не зняте, про існування якого позивач дізнався під час звернення до державного реєстратора під час оформлення права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] . Листом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» від 29.02.2024 № 107.336-636, позивача повідомлено, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , перед АТ «Державний ощадний банк» як боржник в реєстрі непрацюючих активів фізичних осіб філії-Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» станом на 28.02.2024 не обліковується. Листом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» від 29.02.2024 № 107.336-636, позивача повідомлено, що станом на 01.03.2024 інформація щодо обліку застави в реєстрах заставленого майна відсутня. Позивач зазначає, що вказаними обставинами пояснюється безпідставність існування арешту, накладеного на майно позивача, який не має боргових зобов`язань перед банківською установою. Просить зняти заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, тип обтяження: заборона (архівний запис) з будинку за адресою: [ADDRESS] . Визнати запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо будинку за адресою: [ADDRESS] , таким, що підлягає виключенню. Ухвалою від 05.01.2026 відкрито провадження у цивільній справі №314/5706/25 у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.01.2026 представником відповідача подано відзив у якому, не погоджуючись із позовними вимогами зазначає, що відповідно до наведеної у позові інформації заборона накладалась/вносилась Вільнянською районною державною нотаріальною конторою на майно, власником якого значиться [PERSON] і АТ «Ощадбанк» не може нести відповідальність за внесення Вільнянською районною державною нотаріальною конторою у 2005 році інформації щодо об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача зазначає, що позивачем не долучено до позову та в матеріалах справи відсутні докази як підставу обтяжень (позика б/н, видана «Ощадбанк» м. Вільнянськ) з огляду на що неможливо дослідити їх зміст та встановити чи дійсно мали місце договірні відносини між банком та позивачем або з іншою особою щодо надання позики та/або укладання договору застави (іпотеки) нерухомого майна. Позивачем не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ним права розпорядження власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину банку в реалізації позивачем своїх прав, а отже визначення АТ «Ощадбанк» відповідачем у даній справі є необґрунтованим та помилковим. В силу вказаних вище норм матеріального права АТ «Ощадбанк» у даній справі є неналежним відповідачем. Крім того, представник відповідача зазначає, що АТ «Ощадбанк» як юридична особа створений 31.12.1991 відповідно до Закону України від 20.03.1991 «Про банки і банківські діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України». 21.05.1999 відповідно до постанови КМУ № 876 банк перетворений у ВАТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до постанови КМУ від 06.04.2011 №505 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 № 261, ВАТ «Ощадбанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Постановою КМУ № 568 від 05.06.2019 затверджено зміни до статуту АТ «Ощадбанк», якими, зокрема, змінено повне найменування банку з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Реєстрація змін до статуту банку проведена 18.07.2019 Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією за № 1070150387016740. Постановою КМУ № 958 від 27.08.2022 статут АТ «Ощадбанк» затверджено в новій (чинній на дату подачі відзиву на позовну заяву) редакції. Із Відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що датою первинної державної реєстрації створення АТ «Ощадбанк» є 31.12.1991, тобто після передумов, які стали підставою для внесення обтяження, про які вказує позивач, а тому АТ «Ощадбанк» не може нести будь-яку відповідальність по зобов`язанням, які виникли та мали місце 14.03.1990. Станом на дату надання «Ощадбанк» м. Вільнянськ позики б/н від 14.03.1990 не існувало як АТ «Державний ощадний банк України», так і юридичних осіб, правонаступником прав і обов`язків яких є Банк, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до п. 3 статуту АТ «Ощадбанк», останній є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31.12.1991 за № 4, а тому АТ «Ощадбанк» не може бути відповідати за зобов`язаннями, стороною яких не був. Належним відповідачем представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» вважає нотаріуса або іншого суб`єкта державної реєстрації прав, який наділений повноваженнями на вчинення відповідної (нотаріальної /реєстраційної) дії щодо зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна (у разі відмови у вчиненні такої дії (реєстраційної/нотаріальної), а не АТ «Ощадбанк», який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу у реалізації права на вказане нерухоме майно, зокрема володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним вище майном (будинком) на свій розсуд та у своїх інтересах. АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та не може відповідати за внесення записів про обтяження нерухомого майна в тому числі і за реєстраційний запис № 2055082, який було можливо, помилково внесено Вільнянською районною державною нотаріальною конторою 07.06.2005. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до АТ «Ощадбанк» про зняття заборони відчуження об`єкту нерухомого майна та визнання запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна таким, що підлягає виключенню. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив суд розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку. Позивачу як власнику нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , стало відомо про наявність обтяження, накладеного на вказаний будинок. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 367012844 від 22.02.2024 позивачу стало відомо про наявність обтяження, накладеного на вказаний будинок, зокрема: обтяження на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: № 2055082, зареєстроване Вільнянською районною державною нотаріальною конторою 07.06.2005, на підставі: позика б/н, Ощадбанк м. Вільнянськ, додаткові дані: архівний номер: 1999894ZAP107, архівна дата 31.05.2000, дата виникнення 14.03.1990, № реєстра: 57508-309, внутр. №A601354026F1472F752B, коментар p12. Матеріали справи містять: - витяг з Державного реєстру речових прав № 367015899 від 22.02.2024, згідно з яким реєстрайний номер об`єкта нерухомого майна - 2884668123060; - Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 367012844 від 22.02.2024 щодо накладеного обтяження на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: № 2055082, зареєстроване Вільнянською районною державною нотаріальною конторою 07.06.2005, на підставі: позика б/н, Ощадбанк м. Вільнянськ, додаткові дані: архівний номер: 1999894ZAP107, архівна дата 31.05.2000, дата виникнення 14.03.1990, № реєстра: 57508-309, внутр. №A601354026F1472F752B, коментар p12; - лист Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» від 29.02.2024 № 107.336-636, яким [PERSON] повідомлено, що перед АТ «Державний ощадний банк» він як боржник в реєстрі непрацюючих активів фізичних осіб філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» станом на 28.02.2024 не обліковується; - лист Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» від 29.02.2024 № 107.336-636, яким позивача повідомлено, що станом на 01.03.2024 інформація щодо обліку застави в реєстрах заставленого майна відсутня. Відтак, обтяження виникло 14.03.1990, у зв`язку з чим до правовідносин застосовуються нормативно-правові акти, що регулювали правовідносини на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: - з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; - з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; - в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; - внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; - внаслідок інших дій громадян і організацій; - внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. Відповідно до ст. 383 ЦК (1963 року) позички громадянам видаються банками СРСР у випадках і в порядку, що визначаються законодавством Союзу РСР. Згідно зі ст. 151 ЦК (1963 року) в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 161 ЦК (1963 року), зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що ставляться звичайно. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК (1963 року) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 178 ЦК (1963 року) визначає, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Крім того, зобов`язання між громадянами або з їх участю можуть забезпечуватися завдатком, а зобов`язання між соціалістичними організаціями - гарантією. Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. За визначенням ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. В силу ч. 2 ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Отже, обтяження є засобом забезпечення виконання зобов`язання, є похідним, належним та залежним відносно певного цивільного зобов`язання. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього (Постанова ВС КЦС від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18). Першочергово суд визначає, що забезпечення виконання зобов`язання встановлено саме в інтересах відповідача АТ «Ощадбанк" як правонаступника Українського Республіканського банку Ощадного банку СРСР. Суд не приймає посилання представника відповідача на відсутність правонаступництва АТ з огляду на наступне. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 № 821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилання їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР). Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР. За приписами ст. 22 Закону СРСР «Про власність в СРСР» № 1305-1 від 06.03.1990 у власності союзної республіки (тобто, Української РСР) перебувають майно органів влади і управління союзної республіки, культурні та історичні цінності народів союзної республіки, кошти республіканського бюджету, республіканські банки, республіканські страхові, резервні та інші фонди, а також підприємства і народногосподарські комплекси, вищі навчальні заклади республіканського значення, об`єкти соціально-культурної сфери та інше майно, що забезпечує суверенітет, господарську самостійність республіки, її економічний і соціальний розвиток. З часу прийняття Українською РСР Закону України «Про власність» № 885-XII, тобто з 26.03.1991, у ст. 34 такого Закону було визначено об`єкти права загальнодержавної (республіканської) власності. Згідно ст. 34 вищевказаного закону загальнодержавну (республіканську) власність складають: земля, майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради України та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, внутрішніх військ і Державної прикордонної служби України; оборонні об`єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв`язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об`єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток. Відповідно до п. 2 Постанови Верховної Ради України від 20.03.1991 «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк», Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами. Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 за № 2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 за № 4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України). Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого Національним Банком України 31.12.1991 вбачається, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно до Закону України від 20.03.1991 «Про банки та банківську діяльність» і входить в банківську систему України. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 за № 876 «Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України» на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 № 106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Установлено, що банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. 02.06.2011 внесено зміни до Статуту банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 «Питання акціонерного товариства Державний ощадний банк України» затверджено статут такого банку, згідно якого цей банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31.12.1991 за № 4. Згідно листа Національного банку України від 10.01.2024 № 447, що є загальновідомим фактом, вбачається, що у Національному банку України копія наказу Українського Республіканського банку від 02.01.1992 № 2-К (згідно якого Український республіканський банк Ощадного банку СРСР з підзвітною йому інфраструктурою установ та організації перетворено в Державний спеціалізований Ощадний банк України), відсутня. Згідно з п. 2 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20.03.1991 № 873, Український республіканський банк Ощадного банку СРСР з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами оголошений Верховною радою України власністю України. 31.12.1991 Національний банк України зареєстрував статут Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків за № 4. Порядок створення та реєстрації комерційних баків був встановлений Законом України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній станом на дату реєстрації Національним банком України ОЩАДБАНК УКРАЇНИ), який не передбачав подання зазначеного у адвокатському запиті документу (наказу). Відповідно до п. 3 загальних положень статуту АТ «Ощадбанк», погодженого Національним банком України 13.10.2022, АТ «Ощадбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ОЩАДБАНКУ УКРАЇНИ, зареєстрованого Національним банком України 31.12.1991 за № 4. З вищевикладеного вбачається, що з моменту створення системи Ощадбанків і до сьогоднішнього часу такі відносяться до державних банків, а відповідач є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, який перетворено з Українського Республіканського банку Ощадного банку СРСР, в інтересах якого накладено заборону. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Вирішуючи питання доцільності продовження обтяження, як засобу забезпечення виконання зобов`язання, що є предметом спору за даною справою, з урахуванням принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що у разі припинення зобов`язання шляхом його виконання або зі сплином часу, який є достатньо тривалим, за наслідками чого неможливо стверджувати про актуальність наявного зобов`язання та реальність перспектив застосування примусових заходів відносно виконання такого зобов`язання (відсутність судового провадження, сплив строку позовної давності, відсутність виконавчого провадження, сплив строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, тощо … ), з метою дотримання принципу добросовісності стягувач - відповідач АТ «Ощадбанк», як правонаступник Українського Республіканського банку Ощадного банку СРСР, мав би вчинити дії з ініціювання реєстрації припинення обтяження, як засобу забезпечення виконання зобов`язання та забезпечити реєстрацію припинення обтяження. На переконання суду, у разі виконання зобов`язання або спливом часу, що зводить нанівець перспективи застосування примусових заходів щодо виконання зобов`язання, стягувач самостійно ініціює реєстрацію припинення обтяження та забезпечить проведення реєстрації припинення обтяження, що буде також відповідати дотриманню принципу правової визначеності щодо, зокрема зобов`язання та його забезпечення, та відносно цивільно правових відносин в цілому. Оскільки, матеріали цивільної справи не містять доказів ініціювання, з боку відповідача АТ «Ощадбанк», реєстрації припинення обтяження, така бездіяльність, на переконання суду, свідчить про правову позицію відповідача про актуальність, реальність та необхідність продовження дії обтяження на момент розгляду справи. Питання реєстрації припинення обтяження суд на теперішній час не розглядає, оскільки правові питання щодо процедури реєстрації та відповідних рішень, прийнятих за наслідками такого ініціювання, можуть підлягати правовій оцінці виключно після ініціювання такої процедури (подання заяви про реєстрацію припинення обтяження) та прийняття відповідний рішень за наслідками такого ініціювання. Отже, суд приходить до висновку про не доведення перед судом з боку відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», наявного на час розгляду справи зобов`язання та необхідності продовження дії засобу забезпечення виконання зобов`язання у виді обтяження, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Одночасно, суд роз`яснює, що визнання судом обтяження припиненим є правовою підставою для ініціювання та здійснення реєстраційний дій щодо реєстрації припинення обтяження.

Outcome: approved