Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Нікопольської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковою Н.В. 02.03.2004 року, реєстровим № 376. За життя померла належним їй майном не розпорядилась, заповіту не склала. До спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON] відносилась її донька [PERSON] , яка позивачці доводиться матір`ю та померла раніше своєї матері [INFO] . Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України, онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Тому, враховуючи дану норму закону та зважаючи на те, що мати позивачки [PERSON] померла раніше своєї матері - [PERSON] , позивачка вважає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті [PERSON] . При цьому, позивачка як на підставу звернення до суду з даним позовом, зазначає, що її бабуся тяжко хворіла та останні роки свого життя вже не вставала з ліжка, а вона повністю взяла на себе обов`язки щодо утримання та надання допомоги бабусі, яка перебувала в безпорадному стані. Хоча реєстрація її місця проживання залишалась за адресою: [ADDRESS] , її постійним фактичним місцем проживання з січня 2014 року була і є саме квартира по [ADDRESS] . Після смерті бабусі вона особисто організувала її поховання та поминальний обід. Таким чином, вважає, що на день смерті [PERSON] , тобто, на час відкриття спадщини, вона постійно фактично мешкала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а тому, зважаючи на цю обставину, вона вважала, що спадщина прийнята, шляхом постійного проживання з померлою на час відкриття спадщини. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вона не заявила про свою відмову від спадщини, а отже, згідно ч.3 ст.1286 Цивільного кодексу України, вона, як спадкоємець за законом, вважається такою, що прийняла спадщину та за її заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Є.В. 11.09.2020 року за № 199/2020 була відкрита спадкова справа. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та недоведеністю родинних відносин зі спадкодавцем, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Є.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2020 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру після смерті [PERSON] та рекомендував для оформлення своїх спадкових прав звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Тому, на підставі викладеного, позивачка змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення та встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] в квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] , встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , яка померла [INFO] , встановивши, що [PERSON] , дійсно, приходиться їй рідною бабою, а також визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає. При цьому, в судовому засіданні, яке відбувалось раніше, позивачка викладені в позовній заяві обставини підтримала та додатково суду пояснила, що вона завжди була близькою з бабусею і коли та тяжко захворіла, вона нею опікувалась як в лікарні, так і вдома. Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просв суд розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення, у відповідності до вимоги чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-20). Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковою Н.В. 02.03.2004 року, реєстровий № 376. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі спадкової справи, яка була заведена у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Є.В. 11.09.2020 року за № 199/2020, на підставі заяви [PERSON] , будь-які інші особи, які виявили бажання та намір успадкувати майно, відсутні. Проте, позивачці постановою приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Є.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документу спадкодавця на квартиру та недоведеністю родинних відносин зі спадкодавцем (а.с.10). При цьому, позивачка, як на підставу звернення до суду з даним позовом, посилається на те, що, відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , разом з померлою [PERSON] , до моменту її смерті, спільно проживали і позивачка опікувалась своєю бабусею, оскільки вона потребувала допомоги. Після смерті спадкодавці позивачка здійснила її поховання (а.с.27). При цьому, даний факт у суду сумніву не викликає, оскільки це підтверджується довідками та актами (а.с.15-16), що фактично свідчить про те, що подані документи, які були дослідженні в судовому засіданні, підтверджують заявлені вимоги. Крім цього, дані обставини в судовому засіданні було підтверджено й показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що померлій доводиться подругою. За час свого життя [PERSON] проживала у належній їй квартирі разом зі своєю донькою та чоловіком, які, з часом, померли і після їх смерті [PERSON] почала опікуватись [PERSON] - позивачка по справі. Позивачка постійно навідувала свою бабусю та опікувалася нею, коли та перебувала в безпорадному стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що позивачку добре знає, бо вона є подругою її доньки. [PERSON] разом жила зі своєю донькою - матір`ю позивачки [PERSON] , а коли її мати померла, позивачка взяла на себе обов`язок щодо піклування за бабусею та доглядала за нею. Інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачкою документів, про які було зазначено вище, та показань свідків можливо встановити той факт, що [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] в квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . Крім цього, у суду не викликає сумніву той факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною бабою [PERSON] - позивачці по справі. Що стосується заявлених вимог щодо визнання права власності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, враховуючи той факт, що з заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка по справі, інших спадкоємців немає, при цьому в позасудовому порядку, позивачка позбавлена можливості успадкувати майно, а тому суд, з урахуванням вищевказаних вимог, які судом задоволено, приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved