Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача на їх користь 5220 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором № 138403 від 23.07.2020, 2422 грн. 40 коп. судового збору та 10500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 18142 грн. 40 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 липня 2020 року між ТОВ «Займер», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за договором факторингу № 01-28/10/2021, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 138403 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 1000,00 грн; дата надання кредиту 23 липня 2020 року; строк кредиту 30 днів; валюта кредиту гривня; стандартна процентна ставка 2% в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 5220 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1000 грн; прострочена заборгованість за процентами становить 4220 грн. Із урахуванням викладеного, зважаючи на те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення сум наданого кредиту та відсотків за користування ними і станом на день звернення із позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погасила, позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь борг за кредитом у повному обсязі, а також судової витрати та витрати на правову допомогу. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2025 року позовні вимоги було задоволено повністю. 04 грудня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення та його скасування. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2025 року заочне рішення у даній справі від 17 вересня 2025 року було скасовано, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, узагальнені доводи в якому зводяться до наступного. Так, сторона відповідача наголошує, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач неправомірно нарахував відсотки в розмірі 4220 грн. 00 коп. , оскільки сторони у Договорі N 138403 від 23.07.2020 узгодили строк кредитування 30 днів, дату повернення кредиту 21.08.2020. Отже, Кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачем протягом 30 днів. Визначений у Договорі розмір процентної ставки становить 2 % на добу. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Так розмір процентів, на які має право позивач становить 600,00 грн. З огляду на викладене представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1000, 00 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 600,00 грн., разом 1600,00 грн. Щодо стягнення з відповідача судового збору, вважає, що в даному випадку вимоги, які підлягають задоволенню становлять 1600,00 грн., а тому пропорційність задоволених вимог становить 30,65 .% Оскільки, вимоги позивача (в разі скасування заочного рішення) можуть бути задоволені судом на 30,65 % то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 742,46 грн. Стосовно розміру витрат на правову допомогу є неспівмірним із категорією та складністю цієї справи. За таких обставин заявлена сума витрат у розмірі 10 500,00 грн., є явно завищеною та не відповідає принципу розумності, необхідності та співмірності витрат. Звертає увагу суду, що стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн. перевищують суму основного боргу та процентів (1 600 грн.) у 6,56 рази, що становить 656,25 %. Така різниця свідчить про явну неспівмірність заявлених витрат із характером та складністю справи. В зв`язку з чим, просить частково задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1600 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судове засідання сторони не з`явились, від представника відповідача надійшла заява провести розгляд справи без участі відповідача та його представника. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що у разі розгляду справи в загальному позовному провадженні, здійснити розгляд за відсутністю представника позивача. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 липня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Займер» укладено кредитний договір № 138403, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL2868. Відповідно до п. 1.1 цього договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21 серпня 2020 року. Строк дії договору 30 днів. У пункті 1.3 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту з розрахунку 2 % за добу. Відповідно до п. 2.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 1000 грн. підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 8256/05 від 30 травня 2025 року, згідно з якою кошти були надані шляхом перерахування 23 липня 2020 року о 15:42:04 на банківську картку [NUMBER] (номер транзакції 29550-81229-99097). 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, за умовами якого позивач набув право вимоги до, серед інших, боржника [PERSON] за кредитним договором № 138403 від 23 липня 2020 року на суму заборгованості 5220 грн., що підтверджується договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, становить 5220 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1000 грн; прострочена заборгованість за процентами становить 4220 грн. 14 квітня 2025 року позивач направив відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, яка залишилася без виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 23 липня 2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №138403. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у Договорі N 138403 від 23.07.2020 сторони узгодили строк кредитування 30 днів, дату повернення кредиту 21.08.2020. Отже, Кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачем протягом 30 днів. Визначений у п. 1.3. Договору розмір процентної ставки становить 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Слід зазначити, що право Кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, від 31.10. 2018 у справі N 202/4494/16-ц, від 05.04.2023 N 910/4518/16. Разом з цим, нарахований первісним кредитором розмір процентів перевищує встановлений договором строк користування коштами, поза межами якого проценти не нараховуються. Так розмір процентів, на які має право позивач становить 600,00 грн. (1000, 00 грн. * 2 % * 30 днів). В Додатку N 1 до Договору про надання фінансового кредиту N 138403 від 23.07.2020 у ньому наявний графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, де сума кредиту становить 1600, 00 грн., з яких 1 000, 00 грн. - сума кредиту, 600,00 грн. нараховані проценти за користування кредитом. Суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі N 910/4518/16 зроблено висновок, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК у розмірі, встановленому законом або договором. У п. 128 вказаної вище постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі N 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. Суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). У даному випадку, пункт 2.3. кредитного договору розташований в розділі, яким врегульовано правомірну поведінку сторін ("Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за Договором"), водночас кредитний договір містить окремий розділ, що регулює відповідальність позичальника ("Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів"). Позивачем заявлено до стягнення заборгованість з процентів за період поза межами строку кредитування саме як проценти за "користування кредитом", а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. Позивачем не надано доказів пролонгації строку кредитування. Враховуючи наведене та зміст заявлених позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника процентів, передбачених кредитним договором, поза межами строку кредитування. Таким чином, право Кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону. А тому з відповідача підлягає стягненню проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, у розмірі 600,00 грн. З огляду на викладене позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1000, 00 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 600,00 грн., а всього 1600,00 грн. Щодо стягнення з відповідача судового збору та 10500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду N 1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 21.07.2025 на суму 10500,00 грн. у якому вказаний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Пархомчуком С.В. (зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" та [PERSON] в рамках кредитного договору N 138403 від 23.07.2020 - 2000,00 грн. складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики - 5000,00 грн. інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг "Єдиного державного реєстру судових рішень" щодо процесуального статусу судової справи - 3000,00 грн. канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції -500, 00 грн), платіжна інструкція N 39482 від 09.06.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С.В. 10 500,00 грн відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, рахунок N 21.07.2025-25 від 21.07.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С.В. правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 у сумі 10500,00 грн. Згідно з положеннями частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат;-обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;-ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови, що відповідна заява була зроблена до завершення дебатів. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для його зміни, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація й досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається за погодженням між адвокатом і клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною згодою. Суд не має права змінювати його або втручатися у правовідносини адвоката та клієнта. Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням фактичності витрат і обґрунтованості їх суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом і клієнтом, у контексті розподілу судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані, з урахуванням фактичності та необхідності таких витрат. Подібний висновок викладено у п. 5.44 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід: витрати мають бути фактичними, неминучими та обґрунтованими (mutatis mutandis, справа "East/West Alliance Limited v. Ukraine", заява N 19336/04, § 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо встановить, що визначений гонорар є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи та витрачений адвокатом час. Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, включаючи репутаційні чи публічні аспекти. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, як зазначено у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява N 19336/04, п. 268), витрати мають бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладено в постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц. У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі ВС від 18.02.2022 у справі N 925/1545/20 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат слід враховувати: складність справи, обсяг та час, витрачений адвокатом; пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість і пропорційність предмета спору; ціну позову; значення справи; вплив на репутацію; публічний інтерес; поведінку сторін; наявність дій щодо досудового врегулювання. У постанові ВС від 08.09.2021 у справі N 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати гонорар, суд має право оцінювати вартість правничої допомоги за критеріями співмірності (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21 вказано: суд може не присуджувати стороні повне відшкодування витрат на правничу допомогу, якщо встановить їх надмірність. Слід зазначити, що правовідносини, що виникли між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребується ґрунтовного тривалого аналізу доказів та значного часу на виготовлення позовної заяви та подання позовної заяви. А тому заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із категорією та складністю цієї справи. Аналіз судової практики та моніторинг інших справ за участю позивача свідчать, що такі позови є однотипними, стандартизованими та не потребують значного обсягу юридичної роботи. За таких обставин заявлена сума витрат у розмірі 10 500,00 грн. є явно завищеною та не відповідає принципу розумності, необхідності та співмірності витрат. Також суд звертає увагу, що витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн. суттєво перевищують суму заборгованості, яка підлягає до стягнення. Така різниця свідчить про явну неспівмірність заявлених витрат із характером та складністю справи. Тому,

Outcome: partial