Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, після померлого [INFO] батька [PERSON] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,9 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Звягельський район, місто Баранівка, кадастровий номер 1820600000:01:003:0841, загальною площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого батька, інші спадкоємці - відсутні. Відповідно до вимог чинного законодавства він 26.06.2025 року звернувся до приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Житомирської області з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів і відсутністю реєстрації права власності. Поряд з цим 21.07.2025 року, відповідно до заведеної спадкової справи № 199/2019, на його ім`я було видано Свідоцтво на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1820600000:01:003:0841, загальною площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 18.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, витребувано від нотаріуса матеріали спадкової справи, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи . Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 20.01.2026 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті . Позивач [PERSON] до суду не з`явився, подав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. . Представник Баранівської міської ради у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає, за умови їх підтвердження належними доказами. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 6). Родинні відносини позивача з померлим [PERSON] підтверджуються його свідоцтва про народження [PERSON] , де батьками останнього вказані [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 16). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] мати позивача [PERSON] померла [INFO] в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області (а.с.47). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,9, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 14), від 26.06.2025 року № 199/2019/02-31, за змістом якої нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок . Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва позивачем не оскаржувалася. Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі. Відповідно до копії заповіту від 14.02.2011 року [PERSON] заповів все своє майно для [PERSON] , який в свою чергу прийняв спадщину, що підтверджується відомостями по спадковій справі №199/2019 ( а.с. 12 -15). Згідно з копією довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 24.06.2025 року № 143, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстровано ( а.с. 7 ). Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого Новоград Волинським МБТІ станом на 19.06.2025 року, житловий будинок по [ADDRESS] є загальною площею 81,9 м2, житловою 47,0 м2, допоміжною 34,9 м2, а також до будинку відносяться господарські будівлі, рік побудови 1961 (а.с. 8-11). Відповідно до Архівного витягу від 03.07.2025 року рішенням виконавчого комітету Баранівської селищної ради від 21.01.2000 року №7 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку (0,15) та для особистого підсобного господарства (0,36) за адресою [ADDRESS] (а.с.18). Згідно копії рішення 35 сесії 8-го скликання Баранівської міської ради від 25.10.2022 року №1870 вулиця Гагаріна була перейменована на вулицю Воздвиженську ( а.с.22-23). Відповідно до матеріалів копії спадкової справи №199/2019, що надійшла до суду на запит, встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законом строк ( а.с. 32 45). З досліджених судом письмових доказів вбачається, що спадкове майно належало померлому на праві власності, однак за життя він не отримав правовстановлювальний документ та не зареєстрував право власності. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов`язували наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved