Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до Шахівської сільської військової адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя батько заповіт не складав. Єдиною спадкоємицею після смерті батька є позивач, його дочка, оскільки її мати [PERSON] та її рідний брат [PERSON] у шестимісячний строк після відкриття спадщини відмовились від спадщини на її користь. Після смерті батька [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,25 га, землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . На вищевказану земельну ділянку позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.05.2025 року. З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] позивач звернулась до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Полтавської області Михайленко О.В., однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 травня 2025 року. Підставою для відмови вказано те, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Так, даний будинок батько побудував у 1962 році та проживав у ньому разом із сім`єю до самої смерті. З довідок Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області за період з 1986 по 2025 роки вбачається, що спірне домоволодіння значиться за родиною позивача. Згідно довідки ТОВ «Добропільське БТІ» від 16.12.2021 року вбачається, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. У зв`язку з викладеним просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 45,0 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м,, після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 26 грудня 2025 року відкрито провадження у справі. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Треті особи [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечували. Приватний нотаріус Михайленко О.В. до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя батько заповіт не складав. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті батька, яка прийняла спадщину в установленому законом порядку , оскільки її мати, [PERSON] , та її рідний брат, [PERSON] , у шестимісячний строк після відкриття спадщини відмовились від спадщини на її користь. Після смерті батька [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,25 га, землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . На вищевказану земельну ділянку позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.05.2025 року, видане приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Михайленко Ольгою Володимирівною. Проте, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 травня 2025 року щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезгаданий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське БТІ», згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Інвентаризаційна справа № 141/46 розпочата 16.09.1988 р за заявою [PERSON] з виготовлення технічного паспорта на житловий будинок. Правовстановлюючі документи за вказаною адресою відсутні. З довідок № 02-47/199, № 02-47/200, № 02-47/201, №02-47/202, № 02-47/203, №02-47/204, №02-47/205, №02-47/206 від 14.10.2025 року Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області за період з 1986 по 2025 роки вбачається, що спірне домоволодіння значиться за родиною позивача. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної адреси, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Також вказано, що спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1217 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. Слід зазначити, що у 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Ці правові акти визначали, що підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт будівництва ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію і не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (правова позиція Верховного Суду України по справі № 6- 137цс13 від 18.12.2013 року). Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, які вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1 статті 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії"; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії"). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved