Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] у червні 2025 року звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своєї заяви вказує, що перебував у шлюбі з громадянкою Росії [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після загарбницького вторгнення Росії на територію України [PERSON] виїхала за межі України в невідомому напрямку, діти залишилися проживати з батьком, з яким і проживають на сьогоднішній день. Рішенням Хустського районного суду від 03 лютого 2025р. справа № 309/3060/24 шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом № 309/934/25, виданим 25.03.2025р. Хустським районним судом ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначає, що самостійно виховує та утримує двох неповнолітніх дітей. Піклується про їхній духовний та фізичний розвиток, навчання, займається підготовкою до самостійного життя, забезпечує дітей всім необхідним без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері [PERSON] . Позивач зазначає, що встановлення вказаного факту в судовому порядку необхідно йому для отримання права на відстрочку від мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану та захисту його власного переважного права на особисте виховання дитини (ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України). 09.12.2025 до Хустського районного суду Закарпатської області надійшов лист служби у справах дітей Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, яким зазначено, що згідно довідки, виданої старостою Монастирецького старостингського округу, станом на 06.11.2025 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає, в зв`язку з чим здійснити обстеження умов проживання сім`ї служба у справах дітей Горінчівської сільської ради не може. Також згідно довідки, виданої старостою Монастирецького старостинського округу, громадянка [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2022 року. Вказана заінтересована особа просить провести розгляд справи у відсутності органу опіки і піклування Горінчівської сільської ради. Також додано довідку, видану старостою Монастирецького старостинського округу, в якій зазначено, що [PERSON] проживає в м. Хуст. Від представника заявника - адвоката Потьомкіної О. М., 09.12.2025 до суду надійшло клопотання про залучення до справи орган опіки і піклування Хустської міської ради Закарпатської області. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 09.12.2025 клопотання представника заявника - адвоката Потьомкіної О. М. задоволено, залучено заінтересовану особу орган опіки і піклування Хустської міської ради Закарпатської області. 14.01.2026 на адресу Хустського районного суду Закарпатської області надійшов лист за підписом заступника міського голови Хустської міської ради Закарпатської області, яким зазначено, що органом опіки і піклування виконавчого комітету Хустської міської ради розглянуто ухвалу судді Хустського районного суду Закарпатської області від 09.12.20255 та матеріали справи № 309/2324/25 за заявою [PERSON] , зареєстрованого в [ADDRESS] , який фактично проживає в [ADDRESS] , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак орган опіки і піклування виконавчого комітету Хустської міської ради відповідно до чинного законодавства України не має повноважень підтверджувати чи спростовувати факти перебування дітей на самостійному утриманні батька [PERSON] . При прийнятті рішення по справі орган опіки і піклування виконавчого комітету Хустської міської ради покладається на розсуд суду та просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. 09.02.2026 заінтересовані особи [PERSON] , [INFO] в судове засідання не з`явилися, про дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Заявник та його представник наполягали на розгляді справи у відсутності заінтересованих осіб. Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності заінтересованих осіб та з урахуванням заявленого ними клопотання, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Водночас ч.ч.2, 3 ст.223 ЦПК України визначає, що суд відкладає розгляд справи з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (п.4 ст.223 ЦПК України). Враховуючи те, що заінтересовані особи повторно не з`явилися в судове засідання, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб. В судовому засіданні заявник та його представник заявленівимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, вказаних у заяві. [PERSON] суду пояснив, що його колишня дружина [PERSON] з початку війни залишила його та їх спільних дітей та поїхала невідомо куди. З того часу дітьми не цікавиться, коштів на їх утримання не надає, аліменти за рішенням суду не сплачує, діти постійно проживають з ним та перебувають на його утриманні. Ще до припинення сумісного проживання його колишня дружина зловживала алкогольними напоями, в зв`язку з чим лікувалася у лікаря нарколога. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знімає у неї квартиру, в якій проживає разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] . Матір дітей вона ніколи не бачила. Батько самостійно виховує синів, піклується про них, займається їхнім вихованням. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює разом [PERSON] в м`ясному цеху, знає що він знімає квартиру в м. Хуст, в якій проживає разом з дітьми та виховує їх самостійно, оскільки дружина їх покинула. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в с. Поточок, навпроти будинку [PERSON] . Про [PERSON] повідомив, що не бачив її з початку війни та що [PERSON] самостійно виховує та утримує дітей, оскільки мати навіть коли проживала з сім`єю, зловживала алкоголем і вихованням дітей не займалася. Представником заявника - адвокатом Потьомкіною О. М. заявлено клопотання про допит неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. Оскільки представники органу опіки і піклування в судове засідання не з`явилися, а батько є заінтересованою особою, допит неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] проводився у присутності представника служби у справах дітей Хустської міської ради Мотиль А. Ю. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] пояснив суду, що проживає разом з батьком [PERSON] та старшим братом [PERSON] , [INFO] . В м. Хуст батько винаймає квартиру, в якій вони проживають. Навчається у Хустському ліцеї № 5. Маму свою не бачив з початку війни, куди вона поїхала він не знає, вона йому не телефонує і не цікавиться його життям. Його вихованням займається батько. Неповнолітній [PERSON] [INFO] , суду пояснив, що проживає разом з батьком [PERSON] в м. Хуст у квартирі, яку винаймає батько. Закінчив Монастирецьку середню школу, має намір продовжити навчання за кордоном. Мати їх залишила в 2022р. на початку війни. де вона знаходиться він не знає. оскільки вона йому не телефонує і взагалі ним не цікавиться. Весь цей час вони з братом живуть з батьком, який ними піклується. Представник заявника - адвокат Потьомкіна О. М., представник органу опіки і піклування Хустської міської ради заяву [PERSON] підтримали в повному обсязі, просили її задоволити. Суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.5 ч.2ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення`судам роз`яснено,що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року прийшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Положеннями ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Із матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] перебував у шлюбі з громадянкою Російської Федерації [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12.02.2009 відділом запису актів цивільного стану адміністрації муніципальної освіти "Ярцевського району" Смоленської області серії [NUMBER] , актовий запис № 67 та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16.05.2013 виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Хустського району Закарпатської області серії [NUMBER] , актовий запис № 24. Рішенням від 03.02.2025 Хустського районного суду Закарпатської області (справа № 309/3060/24) шлюб між сторонами розірвано. У відповідності до судового наказу Хустського районного суду Закарпатської області від 25.03.2025 в справі № 309/934/25, з [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 березня 2025 до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки, виданої Монастирецьким старостинським округом Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 228 від 29.05.2025, виданої [PERSON] , [INFO] мешканцю [ADDRESS] , вбачається, що склад його сім`ї наступний: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Актом про встановлення факту проживання, складеного депутатом Горінчівської сільської ради Довгій В. І. в присутності свідків: [PERSON] , проживаючої за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючої за адресою [ADDRESS] , встановлено; що [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом з ним проживають два сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У вихованні дітей батько приймає участь самостійно, оскільки мати дітей [PERSON] на території села не проживає з 2022 року, відомості щодо її місця знаходження невідомі. З листа директора Хустського ліцею № 5 Хустської міської ради від 04.05.2025, наданого на запит адвоката встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчається в Хустському ліцеї № 5 Хустської міської ради Закарпатської області з 01 вересня 2025 року. Дитина навчається на інклюзивній формі навчання на підставі висновку Горінчівського ІРЦ, знаходиться під особливою увагою соціального педагога ліцею. Вихованням сина займається батько [PERSON] , піклується про нього, цікавиться навчанням. Завжди реагує на запити класного керівника, тримає зв`язок з учителями. Хлопчик систематично відвідує заняття, охайний, чистий, забезпечений шкільним приладдям. про маму хлопчик майже не згадує, класний керівник жодного разу не спілкувався з нею. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Хустським відділом державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 30.06.2025 року за [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів в сумі 18 776 грн. 77 копійок. Під час розгляду справи, [PERSON] повідомлено суд, що його колишня дружина [PERSON] перебувала на лікуванні в лікаря нарколога. Адвокатом Потьомкіною О. М. подано клопотання про витребування від КНП "Хустська центральна районна лікарня ім. Віцинського О. П.", інформації про перебування [PERSON] на лікуванні у лікаря нарколога. 11.02.2026 Хустським районним судом Закарпатської області за № 688/24-Вих надіслано лист до КНП "Хустська центральна районна лікарня ім. Віцинського О. П." Хустської міської ради з проханням надати інформацію чи знаходилася на лікуванні лікаря нарколога громадянка [PERSON] . З листа КНП "Хустська центральна районна лікарня ім. Віцинського О. П." Хустської міської ради від 13.02.2026 за № 392/04-07 встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] вперше звернулася до лікаря нарколога03.08.2020р. Взята на облік з діагнозом: Синдром алкогольної залежності. Була скерована в психіатричне відділення КНП "Хустська ЦЛ ім. [PERSON] " де перебувала з 03.08.2020 по 10.08.2020. Діагноз: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. 09 лютого 2026 проведено судове засідання та оголошено перерву до 24 лютого 2026. Після судового засідання суду стало відомо, що [PERSON] , [INFO] мешканця [ADDRESS] мобілізовано до лав ЗСУ. 12.02.2026 Хустським районним судом Закарпатської області за № 707/26-Вих. до [INFO] направлено листа з проханням надати інформацію, в якій зазначити дату та номер мобілізаційного розпорядження щодо мобілізації до лав ЗСУ [PERSON] . Станом на 24 лютого 2026 року [INFO] інформації не надано. Представником заявника - адвокатом Потьомкіною О. М. суду надано: Накази служби у справах дітей Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області № 1, 2, 3, 4 від 18 лютого 2026 року, акт обстеження умов проживання, складений в.о. начальника служби у справах дітей Горінчівської сільської ради. Судом досліджено наказ № 1 служби у справах дітей Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 18 лютого 2026р. про взяття на облік дітей , які залишилися без батьківського піклування, дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування [PERSON] , яким наказано: 1. Взяти на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] . 2. Створити в системі ЄІАС "Діти" електронну обліково - статистичну картку дитини. 3. Обліковій картці дитини [PERSON] присвоїти обліковий №. 4. Службі у справах дітей Горінчівської сільської ради ініціювати утворення міждисциплінарної команди для організації заходів із соціального захисту дитини відповідно до потреб. Досліджено наказ № 2 служби у справах дітей Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 18 лютого 2026р. про взяття на облік дітей , які залишилися без батьківського піклування, дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, [PERSON] , яким наказано: 1. Взяти на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] . 2. Створити в системі ЄІАС "Діти" електронну обліково - статистичну картку дитини. 3. Обліковій картці дитини [PERSON] присвоїти обліковий №. 4. Службі у справах дітей Горінчівської сільської ради ініціювати утворення міждисциплінарної команди для організації заходів із соціального захисту дитини відповідно до потреб. Судом досліджено: Наказ № 3 служби у справах дітей Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 18 лютого 2026р. про тимчасове влаштування [PERSON] , яким наказано: Також суд дослідив: влаштувати на тимчасове проживання [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] у сім`ю бабусі [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] . Наказ № 4 служби у справах дітей Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 18 лютого 2026р. про тимчасове влаштування [PERSON] , яким наказано: влаштувати на тимчасове проживання [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] у сім`ю бабусі [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] . Досліджено акт обстеження умов проживання від 17 лютого 2026 складеного [PERSON] , в.о. начальника служби у справах дітей Горінчівської сільської ради, [PERSON] , директором ЦНСП Горінчівської сільської ради, на підставі усного повідомлення керівника ЦНСП м. Хуст з метою підтвердження (спростування) факту залишених дітей, яким зазначено: під час візиту встановлено, що діти у будинку перебувають самі. проживають без батьків, зі слів дітей батько знаходиться у військовій частині [ADDRESS] . Мати з ними не проживає тривалий час, місце перебування її не відоме. Суд констатує, що Статтею 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби. Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни та пункт 4 частини першої статті 23 цього Закону викладено у такій редакції: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України. Аналогічного змісту підстави для звільнення з військової служби викладені в абзаці сьомому пункту 2, абзаці шостому пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами, внесеними Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Так, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки (військовослужбовці), які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право на відстрочку призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби за наведених підстав. Таке унормування зумовлене обставинам, за яких такий вичерпний перелік підстав (за яких особа, яка виховує самостійно дитину (дітей) віком до 18 років, може оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнитися з військової служби. Диспозиція пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу сьомого пункту 2, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Іншого порядку встановлення такого факту законодавством України не передбачено, а про необхідність надання саме «рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини» дійсно міститься пряма вказівка в Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560. Тим самим законодавець надав право заявнику звертатись до суду саме з такою вимогою, хоча й встановлення такого факту прямо не передбачено нормами Сімейного кодексу. Окрім того, постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24 зазначив наступне: колегія суддів вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Під час розгляду справи суд зобов`язаний залучити до участі в справі всіх зацікавлених осіб, якими є орган опіки та піклування, та встановити, чи здійснює один з батьків самостійне виховання та утримання дитини, з урахуванням того, що саме окреме провадження наділяє суд можливістю активної участі щодо встановлення обставин. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, когось із батьків дитини є підставою для припинення їх обов`язку утримувати дитину. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби. У даному випадку, суд встановлює юридичний факт, як підставу для звільнення з військової служби згідно . п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки заявник [PERSON] на сьогоднішній день мобілізований до лав ЗСУ. Суд також враховує, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні особи для звільнення з військової служби на підставі пункту 3 с. 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто, відсутній державний або інший орган, який уповноважений посвідчувати такий факт. Також суд бере до уваги що встановлення такого факту не позбавляє відповідачку батьківських прав та не встановлює неможливість її участі у вихованні дитини в майбутньому. Зважаючи на обставини, встановлені судом, які підтверджуються дослідженими судом доказами, суд вважає доведеним в судовому порядку факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] , [INFO] мешканцем [ADDRESS] двох своїх неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved