Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

позов зареєстрований судом 23.09.2025 року і мотивований тим, що 29.11.2022 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений кредитний договір № 6036090, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 5 000,00 грн. на умовах повернення, сплати процентів за користування кредитом, комісії в порядку та строки, визначені договором. Сторони погодили, що договір діє до повного виконання ними своїх зобов`язань. Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору. ТОВ «Мілоан» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, коштів не повернув. 27.02.2023 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ, згідно з умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги відносно боржників, зокрема, [PERSON] за кредитним договором № 6036090від 29.11.2022 року. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 6036090 від 29.11.2022 року становить 19 450 грн. Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 5 000 грн., заборгованості за відсотками 13 950 грн., заборгованості за комісією за видачу кредиту 500 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 6036090 від 29.11.2022 року в загальному розмірі 19 450 грн. та судові витрати: 2 422, 40 грн. судового збору та 8 000 грн. витрат за правничу допомогу. Представник позивача адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, завчасно, за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.11.2022 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Мілоан» за допомогою електронного сервісу за отриманням кредиту та заповнив анкету-заяву на кредит № 6036090. Відповідачу було погоджено умови кредитування по анкеті-заяві № 6036090: кредит 5 000 грн., на строк 100 днів, зі сплатою комісії за надання 10, 00 % одноразово, ставка процентів 1, 50 % за кожен день користування. В договорі, зокрема, сторони погодили: сума кредиту 5 000 грн., на строк 100 днів, з 29.11.2022 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового (10 днів, завершується 09.12.2022 року) та поточного (90 днів, закінчується 09.03.2023 року дата остаточного погашення заборгованості) періодів. Загальні витрати позичальника за весь строк кредитування складають 14 750 грн. та 1 077 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування 19 750 грн. (п.1.5 договору). Комісія за надання кредиту 10, 00 % від суми кредиту нарахована згідно п.1.5.1 одноразово в момент видачі 500 грн. Реквізити карткового рахунку зазначені в п.2.1 договору. Кредитний договір № 6036090 від 29.11.2022 року був підписаний позичальником [PERSON] згідно ЗУ «Про електронну комерцію», електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (F47065 на тел 093 701 2806). [PERSON] підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, усі пояснення щодо договору, інформацію про право кредитодавця залучити до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит. Відповідач отримав кредит в сумі 5 000 грн. за договором № 6036090 від 29.11.2022 року згідно платіжного доручення від 29.11.2022 року на картку 5363 54ХХ ХХХХ 7446 на умовах повернення, сплати процентів за користування кредитом, комісії в порядку та строки, визначені договором та графіком платежів. Сторони погодили графік повернення кредиту: 09.03.2023 року [PERSON] зобов`язувався сплатити за 10 днів: 5 000 грн. - кредит, 14 250 грн. - проценти за користування кредитом, 500 грн. - комісію за надання кредиту. Загалом 19 750 грн. При укладенні договору сторони домовились, що, цей договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. ТОВ «Міолан» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач [PERSON] умов договору не виконав, коштів не повернув. 27.02.2023 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ, згідно з умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги відносно боржників, зокрема, [PERSON] за кредитним договором № 6036090 від 29.11.2022 року. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 6036090 від 29.11.2022 року становить 19 450 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 29.11.2022 року кредит в сумі 5 000 грн. був наданий відповідачу [PERSON] шляхом перерахування коштів на його банківський картковий рахунок, що зазначений у п. 2.1 договору. Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики та кредитний договір з відповідачем не були б укладені. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 29.11.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитного договору № 6036090 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 5 000 грн., а також переходу права вимоги за вказаним договором до позивача. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, заборгованість [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 6036090 від 29.11.2022 року становить 19 450 грн. Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 5 000 грн., заборгованості за відсотками 13 950 грн., заборгованості за комісією за видачу кредиту 500 грн. Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором [PERSON] не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 6036090 від 29.11.2022 року в загальному розмірі 19 450 грн. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією в сумі 500 грн., суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Комісія в сумі 500 грн., що пов`язана з наданням кредиту, була погоджена із [PERSON] в п.1.5.1 при укладенні договору від 29.11.2022 року, вона нарахована кредитором та облікована в день видачі кредиту, вказана в анкеті-заяві до кредитного договору, паспорті споживчого кредиту, графіку тощо, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». При зверненні до суду з позовом позивач сплатив (із застосуванням коефіцієнта 0,8) судовий збір в сумі 2 422,40 грн., про що надав платіжну інструкцію № 22123 від 12.09.2025 року. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду даним позовом судовий збір сумі 2 422,40 грн. Правнича допомога позивачу у даній справі була надана АО «Апологет» на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року; акту наданих послуг від 05.09.2025 року по боржнику [PERSON] , в якому погоджена сума витрат на правничу допомогу 8 000 грн. і обов`язок клієнта зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання акту; детального опису наданих послуг від 05.09.2025, зокрема, усна консультація по боржнику [PERSON] щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год., погодження правової позиції клієнта у справі 30 хв., складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта 3 год. 30 хв., подання заяви від імені клієнта 1 шт., витрачено на 1 заяву 6 год. 30 хв. На підставі заяви представника позивача справу розглянуто у його відсутності. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також тривалість і складність справи та виконані адвокатом роботи, фактичний час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет позовних вимог, а також враховуючи співмірність витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, ціною позову, обсягом наданих послуг і значенням справи для сторін, суд вважає необхідним компенсувати позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Outcome: approved