Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 жовтня 2022 року між АТ «Альфа Банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») і [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500724993, за умовами якої банк надав відповідачу кредит зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість становить 40 235,36 грн, з яких: 29 463,04 грн заборгованість за кредитом, 8 009,33 грн заборгованість за відсотками, 2 762,99 заборгованість по комісії. З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, проте вказана вимога відповідачем проігнорована. Враховуючи вказані обставини, позивач просить стягнути у судовому порядку з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 235,36 грн разом з судовими витратами, які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн і витрат на правову допомогу в розмірі 3 758,48 гривень. Ухвалою суду від 21 січня 2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов; відповідач відзив на позов суду не надав. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 2022 року між АТ «Альфа Банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») і [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500724993, яка підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 89Оpz+rЗокl, за умовами якої банк надав відповідачу кредит у розмірі 29 937,40 грн, строком на 60 місяців, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 12,99% річних (а.с. 18, 19, 20-23, 24, 25). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість станом на 08 серпня 2025 року, згідно розрахунку позивача, становить 40 235,36 грн, з яких: 29 463,04 грн заборгованість за кредитом, 8 009,33 грн заборгованість за відсотками, 2 762,99 заборгованість по комісії (а.с. 26-44, 48). 11 квітня 2025 року АТ «Сенс Банк» направило відповідачу досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором № 500724993 від 17 жовтня 2022 року (а.с. 45). Проте, як убачається із позовної заяви, вказана вимога відповідачем була проігнорована. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку та жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 472,37 грн, яка складається із: 29 463,04 грн заборгованість за тілом кредиту, 8 009,33 грн заборгованість за відсотками Щодо вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача станом на 08 серпня 2025 року включено заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2 762,99 грн (а.с. 48). Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21). З оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500724993, вбачається, що позичальнику встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту: за період з 1 по 12 місяць користування кредитом 0,1% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, за період з 13 по 24 місяць 0,5% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, за період з 25 по 60 місяць 1,0% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.48), однак без уточнення найменування конкретної послуги та систематичності її надання. Таким чином, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а тому передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання послуг за які необхідно нараховувати щомісячну комісію. Враховуючи те, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі й за ті, які за законом за умовами їх надання один раз на місяць повинні надаватись безоплатно, то позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial