Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просила стягнути на її користь з [PERSON] грошову компенсації вартості ? частки квартири за адресою: [ADDRESS] у розмірі 128095,00 грн. [PERSON] направила до суду заяву про зміну предмету позову, просить припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35, 5 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 35, 5 кв.м., іншу частку квартири залишити у власності [PERSON] . На обґрунтування свого позову вказала, що з 21.01.2018 року по 23.03.2024 року вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, а саме 30.10.2019 року ними за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35, 5 кв.м, у якій вони спільно проживали. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Незадовго до розірвання шлюбу між ними все частіше виникали постійні сварки та конфлікти, внаслідок чого спільне проживання в одній квартирі стало неможливим. Після розірвання шлюбу вона не одноразово зверталась до чоловіка з пропозицією здійснити розподіл майна подружжя шляхом укладення відповідного договору. Однак, відповідач категорично відмовився оформляти поділ майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, зазначаючи, що це питання не на часі. Станом на сьогодні між ними не досягнуто згоди щодо способу поділу спільно нажитого майна. У зв`язку із цим, вважаю доцільним та справедливим провести поділ спільного сумісного майна подружжя в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35, 5 кв.м, а іншу частку квартири залишити у власності відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив до суду відзив на позовну заяву, в якову вказав, що позов [PERSON] він заперечує. Після одруження у січні 20218 року з [PERSON] він здійснював пошук житла для своєї сім`ї через оголошення в ЗМІ та посередників. Для оплати майбутнього житла він використав кошти в сумі 20 000,00 доларів США, які надали йому батьки після продажі у серпні 2018 року своєї квартири у м.Чіта. В жовтні 2019 року він придбав для них однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартість якої склала в сумі 20 000,00 доларів США, що посвідчується договором купівлі-продажу квартири від 30.10.2019 року. Гроші за квартиру він передавав продавцю ( [PERSON] ) у присутності приватного нотаріуса Оксанюк Н.М. та ріелтера, котра супроводжувала вказану угоду. Таким чином, оплачена ним квартира за кошти, отримані ним як позика від його батьків, що дає підстави просити суд відмовити [PERSON] у задоволені позову з цих підстав. Вважає, що квартира [ADDRESS] придбана за кошти, які належали йому особисто як позика від його батьків, а позивач жодного відношення до цього майна не має. Окрім того, позов про стягнення з нього 1/2 частини вартості квартири не може бути задоволений і з тих підстав, що позивач добровільно покинула квартиру, вже тривалий час проживає у приватному будинку своїх батьків по [ADDRESS] . Тобто у позивача є житло, яким вона користується. Водночас, у нього іншого житла немає, заробітку теж не має, оскільки в даний час не працює за станом здоров`я, і живе на допомогу його батьків. Таким чином, сплатити позивачу суму коштів в розмірі вартості ? частки у квартирі, як зазначено у позові, він не має змоги, оскільки вказана вартість частки в квартирі є досить обтяжливою для нього. Крім того, як справедливо зазначає позивач, поділ майна технічно не можливий, оскільки квартира є однокімнатна. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що з 21.01.2018 року по 23.03.2024 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . У період перебування у шлюбі ними було придбано квартира [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 424409163, від 28.04.2025 року, власником квартири [ADDRESS] значиться [PERSON] . Згідно з ст. 60 СК України, вважається, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved