Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

23 січня 2026 року ТОВ «Споживчий центр» в особі представника Андрухова В.М. звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором №23.02.2023-100000962 від 24.02.2023 року у розмірі 6360,00 грн. та понесені витрати на сплату судового збору. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 24.02.2023року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] у формі електронного документа за допомогою одноразового ідентифікатора, укладено Кредитний договір (оферти) №23.02.2023-100000962, відповідно до якого відповідач отримала у кредит грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн, шляхом їх перерахування на її поточний рахунок на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 42 дні та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Через порушення позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ним утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки остання продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. Ухвалою судді від 29 січня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ч.6, п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК Українита шляхом розміщення відповідного повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, у визначений судом строк відзив на позовну заяву суду не надала, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.8 ст. 178, ч.2 ст.247, ст. 279, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів в порядку заочного провадження та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 24 лютого 2023 року укладений кредитний договір (оферти) №23.02.2013-100000962. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 24.02.2023року, строком на 42 дні, на умовах сплати процентів та комісії за користування кредитними коштами. Під час укладання договору, позичальник [PERSON] , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, 24.02.2023 року підписала, Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, Додаток до анкети позичальника, чим підтверджено укладення кредитного договору та отримання на свій рахунок коштів у розмірі 3 000 грн., а отже акцептувала умови договору. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 6360,00 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000,00 грн., за процентами в розмірі 3360,00 грн. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Кредитним договором №23.02.2023-100000962 від 24.02.2023 [PERSON] порушила обумовлені договором строк і порядок повернення кредитних коштів, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з неї суми заборгованості за кредитом в загальному розмірі 6360,00 гривень ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем, в порядку ст. 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved