Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 жовтня 2024 року відповідач уклав договір кредитної лінії №00-10004084 з ТОВ «Макс Кредит» у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами договору відповідач отримав кредит у сумі 5 400,00 грн зі сплатою процентів за його користування. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплаті процентів не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 16 квітня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15 179,40 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 5 400,00 грн, заборгованості за процентами - 7 529,40 грн, штрафні санкції - 2 250,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 12 929,40 грн (без штрафних санкцій), сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно і належним чином. У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. Також встановлено, що 14 січня 2026 року від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що планує звернутися до Господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність. Просив відкласти розгляд справи, призначений на 20.01.2026. Із сайту «Судова влади України» встановлено, що [PERSON] звертався до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про неплатоспроможність (справа 904/398/26). Ухвалою від 13.02.2026 вказана заява була залишена без руху, 02.03.2026 - повернута. Враховуючи викладене, підстав для подальшого відкладення даної справи суд не вбачає. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 19 листопада 2025 року позовна заява, передана за підсудністю, надійшла до суду. Ухвалою від 24 листопада 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 06 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено електронний договір кредитної лінії №00-10004084. Сума кредиту становить 4 500,00 грн; строк - 360 календарних днів; фіксована процентна ставка: стандартна - 0,94% за кожен день користування кредитом; комісія - 20% від суми кредиту (900,00 грн). Орієнтовна загальна вартість кредиту - 20 628,00 грн. Кредит надається шляхом перерахування на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Також пунктом 6.4 договору передбачено сплату неустойки у вигляді штрафу у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за договором. Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними. Договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Кредитором виконано обов`язок з надання кредитних коштів. 06 жовтня 2024 року кредитні кошти в сумі 4 500,00 грн перераховані позичальнику на картковий рахунок [NUMBER] . Згідно з витребуваною за клопотанням позивача інформацією в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я [PERSON] емітована платіжна картка № [NUMBER] , на яку в період з 06 по 11 жовтня 2024 року зараховано платіж у сумі 4 500,00 грн. Номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за платіжною карткою № [NUMBER] та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Також банком надано рух коштів по вказаній картці відповідача, з якого видно неодноразове зарахування коштів через надавачів платіжних послуг. Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів, проте свої зобов`язання перед кредитором не виконав. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №00-10004084 (номер запису в реєстрі боржників - 1238). Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором перед первісним кредитором на момент передачі права вимоги становить 12 929,40 грн, штрафні санкції - 2 250,00 грн. Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» придбало право вимоги за вищезазначеним кредитним договором до відповідача. Згідно з розрахунком позивача станом на 01 жовтня 2025 року заборгованість за кредитним договором не погашена і становить 15 179,40 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 5 400,00 грн, заборгованості за процентами - 7 529,40 грн, штрафні санкції - 2 250,00 грн. З розрахунку первісного кредитора видно, що сума в 5 400,00 грн не є тілом кредиту, оскільки її складовими є заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 500,00 грн та заборгованість з комісії - 900,00 грн. Розмір заборгованості відповідачем не спростований. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено що договір між сторонами укладений в електронній формі та підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з положеннями статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Так, сторонами були визначені істотні умови договору, в тому числі: сума кредиту, процентна ставка за кредитом, строк надання кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту, дата повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами та комісію не сплатив, заборгованість погашена не була. Заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах строку кредитування, визначеного договором, а тому суд погоджується з наданими позивачем розрахунками. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі договору факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал позивач набув права вимоги до відповідача за договором №00-10004084 від 06 жовтня 2024 року. Як було зазначено, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Підписавши кредитний договір, відповідач засвідчив, що згоден з його умовами, вони йому зрозумілі, тому зобов`язаний виконувати умови договору в повному обсязі. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування того, що він електронним підписом підписував договір про надання фінансових послуг, отримував кредитні кошти і користувався ними, а також щодо суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі - не надав, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем були надані суду: копія договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, укладений між адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та позивачем; копія додаткової угоди № 25770870520 до договору про надання правничої допомоги; акт прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року. Таким чином, судом встановлено, що правова допомога позивачу фактично була надана, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності, а тому такі витрати позивача підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved