Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Адвокат Раврик Ігор Дмитрович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , 28.03.2024 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.04.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 витребувано у Івано-Франківської філії Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» імені Ю.М. Білоконя, Івано-Франківська обл.» (76000, Україна, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, Івана Франка, будинок, 4) копію реєстраційної справи індексний номер 35721989 від 16.06.2017 року (номер відомостей про речове право: 20957110) з копією Договору купівлі-продажу майнових прав (господарське приміщення №7, загальною площею 17,2 кв.м, по [ADDRESS] ), який укладений між ТОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес-24» та [PERSON] від 9.06.2017 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.09.2025 відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Мули Х.О. про залучення до справи як третьої особи [PERSON] .. Позов обґрунтований тим, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 04 березня 2008 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] .. Згідно рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2024 року шлюб між сторонами розірвано. У період перебування у шлюбі сторони подружжя придбало господарське приміщення №7 загальною площею 17.2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу майнових прав який укладений між ТОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес»» та [PERSON] , яке позивач вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому просив суд: визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/2 (одну другу) частину господарського приміщення №VII загальною площею 17.2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на господарське приміщення №VII загальною площею 17.2 кв.м.. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача в режимі відеозв`язку адвокат Раврик І.Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вважає, що майно набуте подружжям за спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і надані стороною відповідача докази не спростовують цього. Просив позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Мула Х.О. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила, пояснила, що первинно спірне господарське приміщення було придбане на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 15.08.2014 року укладеного між ТОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес»» та [PERSON] (батьком відповідача). В подальшому між зазначеними сторонами був укладений договір про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2014 року, в якому вказано про зарахування сплачених коштів [PERSON] за договором від 15.08.2014, як оплату згідно договору від 09.06.2017 за покупцем [PERSON] (дочка). Таким чином, спірне господарське приміщення було придбане за кошти третьої сторони, а саме батька відповідача, а тому воно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно змісту глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Згідно із частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2008 року, який рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2024 року - розірвано (а.с.10). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] набула права власності на господарське приміщення №VII загальною площею 17.2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 09.06.2017, який укладений між ТОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес»» та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 15.08.2014 року, укладеного між ТОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес»» (продавець) та [PERSON] (покупець), сторони договору домовилися, що продавець зобов`язується створити до 25.12.2015 року та передати у власність покупця в строк до 31.03.2016, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти технічне приміщення, що буде створене у майбутньому і розташоване в житловому будинку за будівельним номером [ADDRESS] . Згідно п.10 договору покупець вносить грошові кошти в сумі 170520,00 грн. в готівковій чи безготівковій формі на рахунок Продавця у відповідності до взаємопогодженого графіку: - 96320,00 грн. 15.08.2014 р.; -74200,00 грн. до 10.10.2014 р. (а.с.122-123). Згідно умов договору від 09.06.2017 року про розірвання договору купівлі продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 15.08.2014 року, укладеного між ТОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес»» (продавець) та [PERSON] (покупець), сторони домовилися, що грошові кошти в сумі 170520,00 грн. заплачені покупцем [PERSON] зараховуються як оплата згідно договору від 09.06.2017 р. за господарське приміщення №VII загальною площею 17.2 кв.м., за покупця [PERSON] (а.с.119). Відповідно до умов договору купівлі продажу майнових прав від 09.06.2017, укладеного між ТОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес»» (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець зобов`язувався передати у власність покупцеві господарське приміщення №VII загальною площею 17.2 кв.м. Згідно п. 3.2 договору грошові кошти в сумі 170520,00 грн. зараховуються згідно договору про розірвання договору купівлі продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 09.06.2017 року (а.с.120-121). Також, в матеріалах справи наявна копія розписки наданої [PERSON] про отримання від [PERSON] у борг грошових коштів у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США для купівлі та ремонту господарського приміщення (гаража). Позика є безвідсотковою, яку позичальник зобов`язувалась повернути за 30 днів з моменту вимоги повернути борг (а.с.62). В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який в судовому засіданні суду показав, що він є рідним братом [PERSON] . Стверджує, що він працював за кордоном та мав заощадження, і на прохання сестри ( [PERSON] ) позитив їй 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США для купівлі та ремонту господарського приміщення (гаража), про що була сестрою надана відповідна розписка від 15.05.2017. Кошти по розписці [PERSON] досі йому не повернула. Він вважав, що сестра придбала гараж за його кошти. Дізнавшись про наявність спору у суді, він шукав вдома документи на підставі яких був придбаний цей гараж, та випадково знайшов договори від 15.08.2014 і від 09.06.2017, які були укладені між забудовником і його батьком ( [PERSON] ). Вивчивши ці документи він з`ясував, що гараж ще у 2014 році придбав батько заплативши за нього гроші. В подальшому, розірвавши договір від 2014 року, батько не повертав кошти, а за умовами договору про розірвання від 09.06.2017 кошти перевів в рахунок оплати за договором вже укладеним між забудовником та [PERSON] (дочкою). Тобто грошові кошти на придбання гаражу належали батьку. На що витратила сестра позичені грошові кошти він не знає, проте хоче їх повернути. Також пояснив, що його батько в похилому віці, і за станом здоров`я в нього не можна з`ясувати обставини щодо придбання гаражу. Окрім того, вважає, що сестра з чоловіком на той час не мали власних коштів, їхні доходи були незначними. Сестра працювала медсестрою, а її чоловік продавцем в автомагазині. З урахуванням досліджених доказів, зокрема договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 15.08.2014, договору від 09.06.2017 року про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 15.08.2014 року, також договору купівлі-продажу майнових прав від 09.06.2017, судом встановлено, що за походженням грошові кошти, оплачені за спірне господарське приміщення, належали не сторонам по справі, а третій особі - [PERSON] (з показів батько відповідачки). Суд зазначає, що вищевказані договори були надані в оригіналі, перевірені судом, є дійсними, що є достатнім і достовірним доказом для спростування доводів сторони позивача про те, що спірне майно придбано за спільні кошти подружжя. Таким чином, сторона відповідача спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на господарське приміщення №VII загальною площею 17.2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , що є підставою для відмови у позові. Окремо суд зазначає, що наявна у справі боргова розписка не має значення для даної справи, тому висновки суду щодо відсутності підстав для залучення до справи третьої особи [PERSON] - були правильними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed