Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Харківська міська рада в особі представника Жилко С.Е. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідачів на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки: - з [PERSON] в розмірі 75 438, 70 грн. за період з 26.08.2020 по 31.12.2021 року, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 131,58 грн.; - з [PERSON] в розмірі 1 235 152,48 грн. за період з 26.08.2020 по 31.12.2021 року, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 18 527,29 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що Харківською міською радою на підставі ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.07.2025 № 436987239 по [ADDRESS] за відповідачами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлові приміщення на підставі договорів купівлі продажу, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.06.2020 № НВ-6313291162020 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:07:005:0001 складає 0,2942 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 16.02.2015. Вищевказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки: для обслуговування магазину, складських та допоміжних будівель. 14.11.2011 між Харківською міською радою та [PERSON] укладено договір на право тимчасового користування землею, щодо земельної ділянки площею 0,2942 га по [ADDRESS] , зареєстрований в книзі записів договір на право тимчасового користування землею від 19.11.20001 № 2575, номер запису про інше речове право: 37937133. 25.08.2020 інше речове право припинено на підставі угоди про розірвання договору на право тимчасового користування землею від 20.08.2020. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.06.2025 № 431025185 право власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано з 25.08.2020 за Харківською міською радою. 25.07.2025 головним спеціалістом Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради у порядку ч 2. ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів по [ADDRESS] . За результатами проведеного обстеження встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 6310136900:07:005:0001 площею 0,2942 га по [ADDRESS] , розташовані нежитлові будівлі, право власності на які, зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] . Отже, [PERSON] та [PERSON] з 25.02.2020 та по теперішній час використовують земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:07:005:0001 площею 0,2942 га без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби в Харківській області від 11.07.2025 № 15045/5/20-40-24-05-06 [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані платниками земельного податку або орендної плати. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] та [PERSON] з 26.08.2020 по 31.12.2021 не сплачували плату за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 310 591,18 грн. Ухвалою суду від 09.09.2025 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 17.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 27.10.2025 від представника відповідачів через систему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважав, що до вказаних спірних правовідносин не повинні застосовуватись положення ст. 1212-1214 ЦК України, а повинні застосовуватись положення закону щодо відшкодування збитків, оскільки обов`язковою підставою для застосування положень ст. 1212-1214 ЦК України має бути відсутність правової підстави для набуття та збереження майна за рахунок іншої особи, тоді як у даному випадку відповідачами на законних правових підставах було набуто майно, а неодержана орендна плата є упущеною вигодою, яку особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Здійснені позивачем розрахунки сум безпідставно збережених коштів вважав, такими, що проведені з порушенням вимог законодавства, а тому є недопустимими. 10.11.2025 від представника позивача через систему Електронний суд надійшла відповідь на відзив, в якій він позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав, що доводи представника відповідачів є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи. Ухвалою суду від 10.11.2025 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Зайцева В.В. про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 10.11.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження. 12.11.2025 від представника відповідачів надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він підтримав доводи, викладені у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважав, що підстави задля стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки відсутні, адже позивач фактично не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме не надав належних та допустимих доказів фактичного користування відповідачами спірною земельною ділянкою та розміру збитків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, зазначив, що позивач в особі Харківської міської ради, при здійсненні всіх дій керується нормами чинного законодавства, зокрема, і при здійсненні розрахунку безпідставно збережених відповідачами коштів. Натомість відповідачами земельна ділянка використовується без відповідних правовстановлюючих документів, та відповідно вимоги позивача є обґрунтованими. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав, що позивачем не доведено фактичного користування відповідачами земельною ділянкою, а розрахунок безпідставно збережених коштів проведено з порушенням вимог для таких розрахунків. На підставі викладеного, з урахуванням доводів, викладених у відзиві та запереченнях просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом чи договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.10.2025 року, відповідачі є власниками нежитлової будівлі з нежитловими приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] є власницею: -Нежитлового приміщення 1-го поверху № 15 в літ. «Ж-2»; -Нежитлового приміщення 1-го поверху № 1 в літ. «Б-1»; -Нежитлового приміщення 1-го поверху № 14 в літ. «А-1». [PERSON] є власником: -Нежитлових приміщень підвалу № 1-:-7; 1-го поверху № 8-:-14,16,17; 2-го поверху № 18-:-22 в літ. «Ж-2»; -Нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-:-4 в літ. «Б-1»; -Нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-:-13,15 в літ. «А-1». Вищезазначена нежитлова будівля з приміщеннями розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у комунальній власності. Власником вищезазначеної земельної ділянки з 25.08.2020 є Харківська міська рада, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.10.2025 року. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.06.2020 № НВ-6313291162020 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:07:005:0001 складає 0,2942 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 16.02.2015 року. Відповідно до витягу № НВ-9966830622025 від 12.06.2025 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:07:005:0001, розташованої по [ADDRESS] складає 18077057,54 грн. Актом обстеження земельної ділянки від 25.07.2025 року встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,2942 га використовується [PERSON] та [PERSON] без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Зі змісту відповіді на запит, наданої Головним управлінням Державної податкової служби України в Харківській області вбачається, що відповідно до інформаційних комунікаційних ресурсів, які є в розпорядженні ГУ ДПС, [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані платниками земельного податку або орендної плати з фізичних осіб за використання земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] . У період з 01.08.2020 по 31.12.2021 земельний податок або орендна плата за вищевказану земельну ділянку не нараховувалась та не сплачувалась. Сума безпідставно збережених [PERSON] та [PERSON] коштів у розмірі орендної плати за період з 26.08.2020 по 31.12.2020 складає 339 396,12 грн., за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 складає 971 195,06 грн., а саме: - [PERSON] за період з 26.08.2020 по 31.12.2020 19 535,92 грн., за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 55 902,78 грн; - [PERSON] за період з 26.08.2020 по 31.12.2020 319 860,20 грн., за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 915 292,28 грн., що підтверджується розрахунком суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харків з порушенням вимог законодавства від 25.07.2025 року. За приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. В силу частин 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і законами України. Відповідно до положень Конституції України право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів. Кожне порушення закону під час використання земельної ділянки є порушенням інтересів держави. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] , набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформили речового права на вказану земельну ділянку. Крім того, матеріалами справи встановлено, що будь-яких договорів оренди щодо земельної ділянки (кадастровий номер 6310136900:07:005:0001) відповідачами [PERSON] та [PERSON] з Харківською міською радою як з власником земельної ділянки, не укладалося. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Встановлено, що відповідачам на праві власності належить нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані за ними на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В. З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідачів виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачами на земельну ділянку не зареєстровано. За змістом статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто, в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17). Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив правовий висновок, відповідно до якого у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 905/1680/20, від 09 лютого 2022 року в справі № 910/8770/19). Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом положень Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною першою статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1статті 96 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з частиною шостою статті 120 ЗК України укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Таким чином, після укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі і державної реєстрації нотаріусом прав власності на неї у відповідача, як покупця, могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташована вказана нежитлова будівля. Незважаючи на те, що нежитлова будівля не може бути відокремлена від земельної ділянки, на якій вона розташована, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою. Вищевикладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц (провадження № 61-6606св20) та від 02 липня 2024 року у справі № 644/8837/19 (провадження № 61-12714св23). Крім того, згідно пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача. Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Безпідставне набуття відповідачами [PERSON] та [PERSON] спірної земельної ділянки є наслідком законних дій, а саме отримання відповідачами у власність нежитлових приміщень на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В., які безпосередньо пов`язані із земельною ділянкою. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Таким чином, речові права відповідачів на земельну ділянку не реєстровані у встановленому законом порядку, вони не набули належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовують земельну ділянку без достатніх правових підстав. Предметом позову у цій справі є стягнення з власників об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки по [ADDRESS] , у відповідачів відсутня, у Харківської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. Суд погоджується з розрахунком позивача, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладенні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 № 41/08 (зі змінами). Визначаючи суму, яка підлягає стягненню, позивач взяв до уваги акт обстеження земельної ділянки та інші документи, та вирахував цю суму шляхом множення площі нерухомого майна належного кожному з відповідачів на загальну площу нерухомого майна та на розмір плати за використання всієї земельної ділянки за вказаний період. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved