Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 19.11.2025 року надав до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему «Електронний суд» позовну заяву до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої суми пенсії за період з 01.07.2023 року по 30.06.2025 року в сумі 447199,52 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що громадянин [PERSON] (далі Відповідач), [INFO] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області (за текстом Головне управління) з 23.06.2020 по 30.06.2025 року та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058). На підставі особистої заяви від 24.06.2020 року №204 та наданої довідки МСЕК від 23.06.2020 серії 12 ААБ №729186 [PERSON] призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону №1058 з 23.06.2020 року по 12.07.2020 року. На підставі заяви від 13.07.2020 року [PERSON] переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 25.10.2014 №1697 «Про прокуратуру» (Закон №1697). Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів. Статтею 30 Закону №1058 передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Відповідно до ст. 34 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. У разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності (абз. 1 ч. 1 ст. 35 Закону №1058). За наслідком чого, як вказує представник позивача, подовження виплати пенсії по інвалідності здійснювалось на підставі довідки МСЕК від 22.06.2021 серії 12 ААВ №50837. З 01.01.2022 року [PERSON] проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною окладу. Наступне продовження виплати пенсії по інвалідності здійснювалось на підставі довідки МСЕК від 21.06.2023 серії 12 ААГ №498723. З 01.03.2025 [PERSON] проведено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в електронній пенсійній справі. Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.08.2025 №0400-011101-9/147857 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області передано Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 23.07.2025 №ЦО-17516, на підставі якого [PERSON] змінено групу інвалідності з ІІ на ІІІ з 01.07.2023 по 30.06.2025 та не встановлено групу інвалідності з 01.07.2025 року. Таким чином, представник позивача вказує, що по пенсійній справі №155250007860, [PERSON] , виникла переплата пенсії за період з 01.07.2023 року по 30.06.2025 року в сумі 447199,52 грн. у зв`язку із зміною групи інвалідності з ІІ на ІІІ з 01.07.2023 року по 30.06.2025 року та не встановленням групи інвалідності з 01.07.2025 року. За наслідком чого, Головним управлінням надіслано лист №1500-0404-8/138370 від 14.08.2025 року повідомлено відповідача про виникнення переплати пенсії та способи її погашення. Однак, кошти на рахунок Пенсійного фонду України не повернуто. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом. У відповідності до протоколу розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою суду від 20.11.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху. 26.11.2025 року на виконання ухвали суду представником позивача надано заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору. Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 20.11.2025 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні. За наслідком чого, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03.12.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Одночасно визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 26.01.2026 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду справи по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання призначене на 03.03.2026 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Представник позивача 02.02.2026 року надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку. Щодо сповіщення відповідача по справі, суд зазначає наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява позивачкою була подана до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд. Відповідно до ч.1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. На виконання вказаних положень процесуального законодавства, стороною позивача було подано до позову копію накладної АТ «Укрпошта» щодо поштового відправлення №6511400137796 та опис вкладення до даного цінного листа з якого вбачається, що представником позивача 19.11.2025 року було скеровано копію позовної заяви з додатками до неї засобами поштового зв`язку разом з рекомендованим повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] , якою є: [ADDRESS] . Згідно з трекінгом відстеження поштових відправлень АТ «Укрпошта», вказане поштове відправлення повернуто відправнику без вручення. У відповідності до положень статті 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема: 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 6 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних приписів процесуального законодавства, судом було отримано відповідь ВОМІРМП УПРЕ ГУДМС України в Одеській області від 01.12.2025 року за вих. №5188/29854, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідача, приймаючи відсутню інформацію про наявність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, судові повістки, скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я [PERSON] за вказаною адресою місця реєстрації, яка була повернута до суду без вручення, з причини відсутності адресата за зазначеною адресою. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач [PERSON] про дату, час і місце проведення розгляду справи №947/43472/25 повідомлявся належним чином і вважається повідомленим про розгляд справи у відповідності до положень статті 128 ЦПК України належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на прийняття участі в розгляді справи, правом на подання відзиву на позовну заяву, про причини неявки до судового засідання суд не повідомляв. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання чи оголошення перерви в судовому засіданні у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 03.03.2026 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою сторони позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебував [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки МСЕК від 23.06.2020 серії 12 ААБ №729186 [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, починаючи з 23.06.2020 року, з зазначенням чергового переогляду 22.06.2021 року. На підставі зазначеної довідки, 24.06.2020 року [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності. 28.06.2020 року рішенням Центрального об`єднаного управління ПФУ в місті Одесі прийнято рішення №155250007860, яким призначено [PERSON] , на підставі вищевказаної заяви від 24.06.2020 року за №204 та наданої довідки МСЕК від 23.06.2020 серії 12 ААБ №729186, пенсія по інвалідності, з урахуванням встановленої ІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV з 23.06.2020 року по 30.06.2021 року. На підставі заяви від 13.07.2020 року [PERSON] , 17.07.2020 року Центральним об`єднанням управління ПФУ в місті Одесі прийнято рішення №155250007860, яким [PERSON] переведено на пенсію по інвалідності, з урахуванням встановленої ІІ групи, відповідно до Закону України від 25.10.2014 №1697 «Про прокуратуру». 22.06.2021 року [PERSON] видано довідку МСЕК від 22.06.2021 серії 12 ААВ №50837, якою [PERSON] за наслідком потворного огляду встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, з зазначенням чергового переогляду 21.06.2023 року. На підставі вказаної довідки, 29.06.2021 року Центральним об`єднанням управління ПФУ в місті Одесі прийнято рішення №155250007860, яким подовжено [PERSON] виплату пенсії по інвалідності, з урахуванням встановленої ІІ групи, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», терміном по 30.06.2023 року. 11.04.2022 року Центральним об`єднанням управління ПФУ в місті Одесі прийнято рішення №155250007860, яким [PERSON] проведено перерахунок пенсії встановленої по інвалідності, з урахуванням встановленої ІІ групи, у зв`язку зі зміною окладу. 21.06.2023 року [PERSON] видано довідку МСЕК від 21.06.2023 серії 12 ААГ №498723, якою [PERSON] за наслідком потворного огляду встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, з зазначенням чергового переогляду 20.06.2025 року. На підставі зазначеної довідки Центральним об`єднанням управління ПФУ в місті Одесі 28.06.2023 року прийнято рішення 155250007860, яким продовжено [PERSON] виплату пенсії по інвалідності, з урахуванням встановленої ІІ групи, терміном по 30.06.2025 року. 03.04.2025 року Центральним об`єднанням управління ПФУ в місті Одесі прийнято рішення №155250007860, яким з 01.03.2025 [PERSON] проведено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в електронній пенсійній справі. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.08.2025 №0400-011101-9/147857 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області передано Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 23.07.2025 №ЦО-17516. Відповідно до зазначеного витягу, [PERSON] змінено групу інвалідності з ІІ групи на ІІІ групу починаючи з 01.07.2023 по 30.06.2025 року та не встановлено групу інвалідності з 01.07.2025 року. За наслідком встановленої інформації, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено відповідні перерахунки пенсії по інвалідності призначеної [PERSON] , виходячи з ІІ групу інвалідності, за період з 01.07.2023 року по 30.06.2025 року. Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про прийняття суми переплати пенсії на облік від 12.08.2025 року №2958, вбачається, що за наслідком розгляджу пенсійної справи і особового рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] , і одержував пенсію по інвалідності в розмірі 23610 грн 00 коп. на місяць, встановлено, що cума переплати 447199 грн 52 коп. згідно з довідкою відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області утворилася за період з 01.07.2023 по 30.06.2025. У зв`язку зі зміною групи інвалідності з ІІ на ІІІ з 01.07.2023 по 30.06.2025 та невстановленням групи інвалідності з 01.07.2025 відповідно до інформації з Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медикосоціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України, від 23.07.2025 № ЦО- 17516, утворилась переплата в розмірі 447199 грн. 52 коп., яка прийнята на облік в серпні 2025 року. Головним управлінням надіслано лист №1500-0404-8/138370 від 14.08.2025 року на ім`я [PERSON] , яким повідомлено останнього про виникнення переплати пенсії та необхідність її повернення. Однак, як вказує позивач, кошти на рахунок Пенсійного фонду України відповідачем не повернуті. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) передбачено, що пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. За положенням статті 31 Закону №1058-IV, група інвалідності, її причина, час настання та строк встановлюються за результатами медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи - для повнолітніх осіб. Застрахована особа має право у встановленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи та результати оцінювання повсякденного функціонування особи. Відповідно до ст. 34 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою. У разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності. Якщо особі встановлено інвалідність нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності. (ч. 1 ст. 35 Закону №1058-IV). Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058-IV), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Згідно зі ст. 33 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058-IV. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 року «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів» (надалі - Рішення РНБО від 22.10.2024), що введено в дію Указом Президента України від 22.10.2024 № 732/2024, вирішено рекомендувати Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. За результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення. Підпунктом «б» пункту 2 Рішення РНБО від 22.10.2024 вирішено Кабінету Міністрів України забезпечити утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів. На виконання Рішення РНБО від 22.10.2024 Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», якою затверджені: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності. В свою чергу, Наказом МОЗ України від 03.12.2024 № 2022 було покладено права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ 03191673). Експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи зобов`язані до запровадження електронної інформаційної взаємодії між відповідними інформаційно-комунікаційними системами повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду України про результати оцінювання повсякденного функціонування особи в частині встановлення інвалідності у порядку, визначеному законодавством (абз. 3 ч. 3 ст. 35 Закону №1058-IV). Відповідно до ч.1ст.49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 5) в інших випадках, передбачених законом. Частиною 3 вказаної статті Закону 1058-IV передбачено, що у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних. Згідно частини 1 статті 50 Закону № 1058-IV, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсію, заподіяну шкоду. Відповідно до частини 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення (далі Порядок), затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року. Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1). Статтею 1212 ЦК України визначені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч.1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню як безпідставно набуте майно: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах по справах: № 711/1509/17 від 12.12.2018 року, № 554/1809/17 від 21 червня 2018 року, №307/2100/16-ц від 31.10.2018 року, № 487/2596/17 від 13.04.2020 року. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини відповідача, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, щодо спростування посилань позивача, зазначених у позові, відповідачем суду не надані. Приймаючи вищевикладені встановлені обставини в цілому, як підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, суд вважає, що [PERSON] пенсія виплачена позивачем не внаслідок рахункової помилки з боку позивача, а внаслідок порушення відповідачем вимог, передбачених п.п.1,5 п. 1 ст. 49 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та відповідач не повернув надміру виплачені кошти. Одночасно судом враховується, що відповідно до абз.13 ч. 1 ст.7 Закону № 1058-ІV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом цільового та ефективного використання коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яким керується Головне управління при здійсненні своїх обов`язків та повноважень. Ст. 73 Закону № 1058-ІV визначено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; здійснення страхових виплат та фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"; здійснення виплати окремих видів державної соціальної допомоги, інших грошових виплат, повноваження щодо здійснення яких надано Пенсійному фонду; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій, страхових, соціальних та інших виплат, передбачених законодавством України; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. При розгляді справи необхідно врахувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян. До того ж згідно зі ч. 3 ст. 113 Закону №1058-ІV, У разі виникнення дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі (перевищення видатків над доходами, у тому числі з урахуванням резерву коштів Пенсійного фонду) такий дефіцит покривається за рахунок коштів Державного бюджету України. Однак, надміру виплачену суму пенсійних виплат відповідач добровільно не повернув. За вказаних обставин суд доходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд ухвалюючи рішення суду в даній справі враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позову в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України підлягають судові витрати зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 5366,39 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved