Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, у зв`язку з продовженням навчання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.08.2016 року. Від шлюбу з відповідачем у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 21.12.2020 року видано судовий наказ №486/1959/20 яким з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.12.2020 року і до повноліття дитини. [INFO] їхня донька досягла повноліття та стягнення аліментів за судовим наказом №486/1959/20 припинено. Донька є студенткою І курсу першого бакалаврського рівня вищої освіти денної форми здобуття вищої освіти Навчально-наукового інституту комп`ютерних систем Національного університету «Одеська політехніка». Закінчення навчання планується 30.06.2029 року. Враховуючи те, що донька навчається вона не має змоги утримувати себе самостійно, тому потребує матеріальної допомоги. Коштів, які має можливість надавати позивач доньці не вистачає. Доньці необхідні кошти на придбання підручників та інших посібник матеріалів, а також для придбання продуктів харчування та одягу для нормального існування, плату вартості поїзду, продуктів харчування. Окрім того, донька навчається на контрактній формі навчання, у зв`язку з чим позивач змушена нести витрати на оплату навчання, що підтверджується квитанцією про оплату за навчання, доданою до позовної заяви. Домовленості щодо подальшого стягнення аліментів та їх розміру у добровільному порядку вони з відповідачем не досягли. Тому, позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Також зазначила, що відповідач є працездатним, працює у ВП «ПАЕС», отримує стабільну заробітну плату, а тому має змогу утримувати їхню повнолітню доньку у зв`язку з її навчанням. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 05.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.02.2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона вказала, що не погоджується з викладеними у позовній заяві фактами, та вважає, що позивач в позовній заяві зазначає недостовірну інформацію стосовно потреб доньки в матеріальній допомозі, а саме: донька на даний час навчається дистанційно, вона проживає разом з батьками за однією адресою. Тому необхідність витрат на придбання продуктів харчування, плати за проїзд, одягу та інше не знаходять свого підтвердження. Стосовно оплати контрактної форми навчання, відповідач стверджує, що надав повну суму для оплати навчання позивачу, позивач в свою чергу оплатила навчання доньки від свого імені. Щомісячно відповідач надавав позивачу кошти на оплату комунальних послуг, позивач сплачувала їх від свого імені, тільки після отримання позовної заяви про стягнення аліментів відповідач вирішив сплачувати комунальні послуги особисто від свого імені. Позивач офіційно не працює, тому твердження позивача про те, що вона забезпечує потреби доньки є неправдивими. Відповідач працює у ВП «ПАЕС» та отримує стабільну заробітню плату, з якої оплачує комунальні послуги за квартиру в якій він проживає з донькою та колишньою дружиною, купує продукти харчування та необхідну побутову хімію, регулярно на прохання доньки надає їй кошти на закриття її потреб (одяг, оплата інтернету, кишенькові кошти, тощо). Окрім того, що відповідач продовжує утримувати свою родину не зважаючи на розлучення, стан його здоров`я потребує постійного лікування. Відповідач вимушенний систематично звертатися до лікувального закладу для обстеження та лікування. Для підтримання нормального стану здоров`я відповідач вимушений витрачати кошти для придбання ліків, без яких стан здоров`я погіршується, відповідач не має змоги вільно пересуватися і постійно відчуває біль в попереку та ногах. Просить суд врахувати наступні обставини, а саме проживання доньки за місцем реєстрації та відсутність витрат на харчування, одяг, проїзд до навчального закладу, повне забезпечення доньки всім необхідним з боку відповідача; стан здоров`я відповідача; усвідомлюючи необхідність здійснення утримання доньки, об`єктивно можливою сумою аліментів до сплати є 1/8 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. 17.02.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона зазначила, що вважає твердження відповідача відносно того, що він на даний час утримує доньку безпідставними. Комунальні послуги відповідач не оплачував і не оплачує, обґрунтовуючи тим, що він в квартирі не зареєстрований і платити ні за що не буде. Продукти харчування він придбає лише ті, які споживає сам. За весь час з моменту оплати аліментів не купував дитині одяг, іноді купляв іграшки. В основному свою заробітну плату витрачає на придбання алкогольних напоїв. Вважає, що додані до відзиву копії медичних документів не підтверджують факту тривалих лікувань та вартості лікування. Зазначає, що донька навчається на контрактній денній формі навчання, оплату за яке здійснює позивач. Вважає, що розмір аліментів, які пропонує відповідач, а саме 1/8 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача не забезпечить належного рівня утримання доньки. Заперечує наведений аргумент відповідачем про те, що вона не працює, так вказує, що весь час працювала та звільнилася з роботи лише у січні 2026 року. На момент написання відповіді на відзив працевлаштувалася. Також просила здійснювати розгляд справи без її участі. 02.03.2026 року представник відповідача надала суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач вважає, що позивач надає суду недостовірну інформацію. Вказує, що відповідач до першої сплати за комунальні послуги від свого імені передавав кошти на сплату комунальних послуг позивачу готівкою на руки. Так само передавав кошти на оплату навчання доньки. Відповідач стверджує, що веде з позивачем сумісне господарство і купує продукти харчування для всієї родини. Вказує, що у зв`язку з тим, що донька навчається дистанційно, вона не потребує окремого житла або коштів на проїзд. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача надала суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі та просила врахувати заперечення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.08.2016 року, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, батьками [PERSON] є позивач, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] /а.с.7/. Згідно з рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.08.2016, шлюб між сторонами, [PERSON] та [PERSON] , розірвано /а.с.11/. Судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.12.2020 з відповідача, [PERSON] , стягнуто на користь позивача, [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття /а.с.12/. Відповідно до довідки №44 від 04.09.2025, виданої Національним університетом «Одеська політехніка», [PERSON] є студентом І курсу першого бакалаврського рівня вищої освіти денної форми здобуття вищої освіти Навчально-наукового інституту комп`ютерних систем Національного університету «Одеська політехніка», закінчення навчання планується 30.06.2029 /а.с.13/, що також підтверджується копією студентського квитка [PERSON] /а.с.10/. Донька [PERSON] проживає разом з позивачем, [PERSON] , що підтверджується довідкою №1422 /а.с.5/, довідкою №1746 /а.с.9/ та довідкою про склад сім`ї та реєстрацію, відповідно до якої позивач з донькою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/, та не оскаржувалося відповідачем. Згідно платіжної інструкції №0.0.4493040221.1 від 11.08.2025, за навчання [PERSON] позивач [PERSON] сплатила кошти у розмірі 17764 грн /а.с.14/. Відповідно до наданих відповідачем медичних довідок, а саме: консультативний висновок спеціаліста, медична карта амбулаторного хворого, комп`ютерна томографія, відповідач має захворювання та потребує регулярного обстеження у лікарів /а.с.46,47,49,50/. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 12 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на положення ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №346/103/17-ц. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою відповідача та навчається на І курсі першого бакалаврського рівня вищої освіти денної форми здобуття вищої освіти Навчально-наукового інституту комп`ютерних систем Національного університету «Одеська політехніка», у зв`язку з чим не має змоги працювати, а тому потребує матеріальної допомоги на період навчання. Відповідач отримує доходи з місця роботи, отже має можливість надавати допомогу доньці, яка навчається. Разом з тим суд враховує стан здоров`я відповідача, що він має захворювання, які потребують лікування, крім того позивач також працездатна та працює, про що вона повідомила суду в судовому засіданні. Слід зазначити також, що Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, позивачу необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, тощо) позивач не надала. Даних щодо майнового стану матері дитини матеріали справи не містять. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з огляду на те, що обов`язок щодо надання матеріальної допомоги повнолітній доньці, яка продовжує навчання, лежить на обох батьках, а також відсутність доказів майнового стану сторін, враховуючи стан здоров`я відповідача, а також факт навчання доньки на денній формі, що свідчить про потребу в матеріальному забезпеченні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно та до досягнення донькою 23-річного віку за умови продовження нею навчання. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial