Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 287 350 грн, суму за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 24 100 грн та судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що 09.11.2024 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становить 287 350 грн, а відповідач зобов`язався повернути вказані кошти в строк до 25.12.2024, що підтверджено письмовою розпискою. Незважаючи на досягнуту домовленість, боржник взяті зобов`язання не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, однак останній уникає виконання покладених зобов`язань. 16.09.2025 ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва справу направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 23.10.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд у відкритому судовому засіданні 01.12.2025. 01.12.2025 ухвалою суду повернуто [PERSON] клопотання про забезпечення позову. 24.12.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.02.2026 позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги в частині стягнення боргу та 3% річних підтримує в повному обсязі, в частині стягнення інфляційних втрат - не підтримує позов, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання та вказаною у позовній заяві адресою, відзив (заперечення) на позов чи будь-які інші заяви (клопотання) від сторони відповідача до суду не надходили, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 09.11.2024 [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США та зобов`язався їх повернути до 25.12.2024, про що написав розписку. Оригінал розписки наданий стороною позивача та містяться в матеріалах справи. На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні справи суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з нормами ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральна шкода. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з встановленими судом фактичними обставинами справи, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору позики, який оформлено сторонами в письмовій формі шляхом написання розписки. Так, сторони досягли згоди, що відповідач зобов`язаний здійснити повернення коштів у розмірі 7 000 доларів США до 25.12.2024, однак докази повернення грошових коштів у справі відсутні, отже свої зобов`язання [PERSON] не виконав, тому слід стягнути вказані кошти з відповідача в судовому порядку у гривневому еквіваленті, як зазначено у позовній заяві. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення грошових коштів, тому позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 287 350 грн за період з 25.12.2024 по 10.09.2025 у розмірі 6 140,63 грн. Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за вказаний період, де кількість днів прострочення складає 260 днів, дійшов висновку про його правильність. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей (доказів), які б спростовували викладені в позовній заяві обставини матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку за необхідне повністю задовольнити даний позов. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3 114,50 грн, що підтверджується копією квитанції № 2193-3462-3911-2590 від 10.09.2025 АТ «Таскомбанк». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 2 934,91 грн (293 490,63 х 1%). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на вказане, судовий збір у розмірі 179,59 грн слід повернути позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved