Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

23 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі по тексту ТОВ «Бізнес позика») через свого представника Памірського М.А. звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому представник просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2022 року № 388420-КС-005 про надання грошових коштів в розмірі 14733,26 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 6683,26 грн проценти за користування кредитом та 1050 грн прострочені платежі за комісією. Крім цього, представник просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Бізнес позика» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник вказала, що 16 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та відповідачем був укладений договір № 388420-КС-005 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до правил надання коштів в позику, який підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 7000 грн; строк кредиту 8 тижнів до 11 жовтня 2022 року; комісія за надання кредиту складає 1050 грн; процентна ставка фіксована та становить 2 % в день; річна процентна ставка становить 24912,15 %. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останньому кошти в сумі 7000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на його кредитну картку № [NUMBER] . Заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем станом на день подання позовної заяви становить 14733,26 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 6683,26 грн проценти за користування кредитом та 1050 грн прострочені платежі за комісією. Крім цього, представник просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес позика» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 грудня 2025 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. Представник ТОВ «Бізнес позика» в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ) повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із зворотньою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву відповідач до суду не подав та про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 серпня 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] був укладений договір № 388420-КС-005 про надання споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до розділу 2 договору, строк кредиту: 8 тижнів; процента ставка: в день 2 %; фіксована; комісія за надання кредиту: 1050 грн; загальний розмір наданого Кредиту: 7000 грн; термін дії договору: до 11 жовтня 2022 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 11560 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 24912,15 процентів. Договір про надання споживчого кредиту від 16 серпня 2022 року № 388420-КС-005, підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором «G-5783» 16 серпня 2022 року. Відповідно до паспорта споживчого кредиту, споживач підтвердив, що отримав інформацію про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останньому кредит в сумі 7000 грн шляхом зарахування кредитних коштів 16 серпня 2022 року на його кредитну картку № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою, виданою «TacPay» на суму 7000 грн, що також підтверджується довідкою АТ КБ «Приват Банк» від 23 січня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-260122/65932-БТ, витребуваною судом. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 09 червня 2021 року № 329138-КС-001. Відповідно до розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 27 листопада 2025 року та довідки про стан заборгованості, станом на 27 листопада 2025 року, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 14733,26 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 6683,26 грн проценти за користування кредитом та 1050 грн прострочені платежі за комісією. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір від 16 серпня 2022 року № 388420-КС-005, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, проте відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Щодо комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які комісії, збори чи інші платежі за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону. Умови договору, що передбачають обов`язок споживача здійснювати оплату за такі дії, є нікчемними. Таким чином, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати лише плату за надання інформації про стан кредиту у випадку, якщо споживач вимагає її частіше ніж один раз на місяць. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 1050 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає за необхідне позов (в межах заявлених позовних вимог) задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2022 року № 388420-КС-005 в розмірі 13683,26 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 6683,26 грн проценти за користування кредитом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено з ціною 14733,26 грн, а задоволено на суму 13683,26 грн, тобто на 92,87 %. За таких обставин з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2249,68 грн сплаченого судового збору.

Outcome: partial