Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У листопаді 2025 року представник [PERSON] адвокат Міркун С.М. звернувся до суду з позовом до ТОВ ««ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Говоров П.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтував тим, що про існування виконавчого провадження [PERSON] дізнався, коли ПАТ КБ «ПриватБанк» було знято кошти з його рахунку, на який зараховується його пенсія та заробітна плата військовослужбовця. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, він, [PERSON] , укладав з ТОВ «ГОУФІНГОУ» кредитний договір № 371009332/22917 від 31.01.2020 року. У виконавчому написі № 169863 зазначено, що право вимоги за кредитним договором № 371009332/22917 від 31.01.2020 року було відступлено ТОВ «ГОУФІНГОУ» до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та в подальшому передано за договором відступлення прав вимоги №01-03/06/2021 від 03.06.2021 року від ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» до ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Проте, жодного кредитного договору, який би був посвідчений нотаріально він ні з ТОВ «ГОУФІНГОУ», ні з будь якою іншою фінансовою компанією ніколи не укладав. Вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису № 169863 порушив норми ЗУ «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис не містить посилання на строк дії договору, порушена вимога безспірності заборгованості. Тому, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 169863 від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенком Є.М. Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст. 128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за № 169863, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за Кредитним договором № 3671009332/226917 від 31.01.2020 року у розмірі 13 117,50 грн., укладений від імені ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] 22.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журидом С.М., на підставі виконавчого напису № 169863 від 15.06.2021 року, було відкрито виконавче провадження № 67617458. Постановою про арешт коштів боржника від 22.11.2021 року з виконання виконавчого провадження №67617458, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях боржника [PERSON] 24.11.2021 року постановою приватного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу у розмірі 14 829,25 грн. 14.08.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було прийнято виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 169863, виданого 15.06.2021 року. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі Виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинено нотаріусом 15.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, доказів безспірності вимог стягувача надано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Позивачем понесено судові витрати при подачі позову в сумі 1 211,20 грн. та 605,60 грн. при подачі заяви про забезпечення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Разом з цим, представником позивача не надано доказів на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу, розрахунку, а тому суд має відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved