Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позиція позивача Адвокат Гареєва Є.Ш. звернувся до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» із вказаним позовом, в якому, з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 166316,70 грн, інфляційні збитки у розмірі 83235,97 грн, 3% річних у розмірі 16058,65 грн., а всього 265611,32 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 30.09.2020 року о 21-50 годин в місті Гайсині Вінницької області по вулиці 1-го Травня [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Premium», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки і допустив зіткнення із автомобілем «MAN», державний номерний знак [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, в зв`язку з чим було порушено вимоги п.п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Також було пошкоджено, напівпричіп Schmitz д/н [NUMBER] , що підтверджується повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування від 01.10.2020. Постановою Гайсиньского районного суду Вінницької області від 05.11.2020 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Автомобіль «MAN», державний номер [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] належить на праві власності Товариство з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс». Відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на підставі полісу АР№0322528. Згідно Висновку №179-20 від 03.11.2020 вартість матеріального збитку завданого автомобілю «MAN TGX 18.440 BLS» державний номер [NUMBER] складає 391164,10 грн. Окрім цього, у пункті 1.6 Висновку зазначено, що ринкова вартість автомобіля менша вартості його ремонту, отже вартість матеріального збитку дорівнює вартості автомобіля до ДТП. Також у Висновку зазначено, що ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень визначається рівною 94847,40 грн. Після ДТП позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування від 01.10.2020. Згідно платіжного доручення від 04.01.2021 страхова компанія виплатила 130000,00 грн. страхового відшкодування за пошкодження автомобіля «MAN» д/н [NUMBER] . Окремо страхова компанія сплатила 15301,84 грн за пошкодження напівпричепу Schmitz д/н [NUMBER] . Згідно полісу відповідача, матеріальна шкода в межах полісу складає 130000,00 грн. Тому, позивач також вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення із винуватця ДТП різниці між страховою виплатою та розміром шкоди. Така різниця складає 166316,70 грн = 391164,10 грн - 94 847,40 грн 130000,00 грн. В свою чергу, [PERSON] своєчасно не виконав грошове зобов`язання щодо сплати матеріальної шкоди. При чому його обов`язок щодо слати коштів виник з моменту ДТП. Станом на 20.08.2023 згідно розрахунків інфляційні збитки складають 83235,97грн, 3% річних складають 16058,65 грн. Крім того, представником позивача-адвокатом Гареєвим Є.Ш. подано заяву, у якій повідомлено, що пошкоджений автомобіль був двічі проданий та відновлений. Також повідомлено, що [PERSON] діяв від імені позивача на підставі довіреності від 10.04.2020. Окрім цього, відповідач був повідомлений експертом про проведення експертизи, але не з`явився. Таким чином, Висновок щодо оцінки розміру шкоди автомобілю цілком законний та проведений з дотриманням усіх процедур. У клопотанні про долучення доказів представником позивача зазначено, що в матеріалах справи наявні дві квитанції про виплату страхового відшкодування у розмірі 130000 грн та 15301 грн. Вказані виплати проводились за різні транспортні засоби, а саме: 130000,00 грн сплачено за «MAN», державний номерний знак [NUMBER] , який є предметом спору, а 15301 грн сплачено за напівпричіп SCHMITZ державний номерний знак [NUMBER] . Окрім цього, представник позивача просив долучити до матеріалів справи документи, які свідчать про купівлю окремих деталей до пошкодженого автомобіля, намагання фірми своїми силами полагодити окремі механізми, що також, на його думку, впливає на кінцеву вартість автомобіля при продажу. У додаткових поясненнях у справі представник позивача, посилаючись на позиції Верховного Суду, зазначив, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, ст. 625 ЦК України застосовується до всіх правовідносин, у тому числі до деліктних. Позиція відповідача Представником відповідача-адвокатом Головчуком В.А. подано відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» у задоволенні позову до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати. Відзив мотивований тим, що позивачем 01.10.2020 подано до ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП»: повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди та заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, позивачем не надано суду інших доказів, а саме: звіту (акту) або висновку експерта про оцінку розміру заподіяних збитків товариству з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» (код ЄДРПОУ 40550370), під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30.09.2020, в зв`язку з пошкодженням колісного транспортного засобу «MAN TGX 18.440 BLS», державний номерний знак [NUMBER] ; страхових актів №405-1582/20 від 05 січня 2021 року та №405-1583/20 від 04 січня 2021 року по страховому полісу АР/0322528, відповідно до яких страхова компанія визначала розмір страхового відшкодування. Відповідно до платіжних доручень №27452 від 04 січня 2021 року (130000 грн) та №27557 від 05 січня 2021 року (15301,84 грн) ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» позивачу сплачено страхове відшкодування в розмірі 145301,84 грн. В той же час, позивач вказує, що йому виплачено лише 130000,00 грн страхового відшкодування. Позивачем надано до суду висновок №179-20 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «MAN TGX 18.440 BLS». На сторінці 1 Висновку експертного автотоварознавчого дослідження вказується, що дослідження проводилось у відсутність представників власника досліджуваного засобу та страхової компанії, а також учасника ДТП [PERSON] . При цьому, у Висновку експертного автотоварознавчого дослідження не вказується в зв`язку з чим не повідомлявся відповідач про проведення зазначеного дослідження та огляд досліджуваного транспортного засобу. Висновок експертного автотоварознавчого дослідження не відповідає фактичним обставинам справи, а саме: вказані у висновку механічні пошкодження складових частин транспортного засобу не відповідають реальному характеру пошкоджень; всі складові частини підлягають заміні без можливості усунення їх недоліків; вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «MAN TGX 18.440 BLS», державний номерний знак [NUMBER] , є явно завищеною. Висновок експертного автотоварознавчого дослідження не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність за складення завідомо неправдивого висновку експерта. З аналізу частини першої статті 612, частини другої статті 625, частини першої статті 526, статті 530 ЦК України вбачається відсутність строку (терміну) виконання зобов`язання щодо відшкодування заподіяної шкоди, як наслідок відсутнє прострочення виконання грошового зобов`язання. Суспільні відносини, що виникли між сторонами є деліктними та врегульовуються статтями 22, 1166, 1187 ЦК України. Крім того, представником відповідача-адвокатом Головчуком В.А. подано додаткові пояснення у справі після проведення 04.12.2025 транспортно-товарознавчої експертизи №CE-19/123-25/14930-AB, мотивовані тим, що ремонт транспортного засобу MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є економічно необґрунтованим, у зв`язку з тим, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу (814226,16 грн) перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (773249,00 грн). У даному випадку власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у сумі 284041,00 грн. Відповідно до платіжного доручення №27452 від 04.01.2021, ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 130000,00 грн. Згідно статті 194 ЦК України позивач зобов`язаний сплатити відповідачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 154041,00 грн (284041,00 грн (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) 130000,00 грн (страхова виплата) = 154041,00 грн). Крім того, зазначає, що 27.07.2023 позивачем продано пошкоджений транспортний засіб MAN моделі TGX 18.440 BLS, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 6546/22/А02924 від 27.07.2023. Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки MAN моделі TGX 18.440 BLS внаслідок ДТП, визначена станом на 04.12.2025, після продажу транспортного засобу 27.07.2023. Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №125/1216/20 (провадження №14-25цс23), вартість матеріального збитку при фізичному знищені транспортного засобу і продажу його залишків власником до уваги судом не береться. Рух справи в суді Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 02.10.2023 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 29.11.2023 залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача до участі в справі. Виключено зі складу третіх осіб у справі Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ». Ухвалою від 23.01.2024 витребувано докази. Одночасно, протокольною ухвалою від 23.01.2024 прийнято заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою від 20.03.2024 витребувано у судового експерта документи та зупинено провадження у справі до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом. Ухвалою від 29.04.2025 поновлено провадження у справі у зв`язку із неможливістю виконання ухвали про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 23.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою від 22.09.2025 призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою від 26.12.2025 поновлено провадження у справі у зв`язку із надходження до суду висновку за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи. 16.02.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та постановлено ухвалу про відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 25.02.2026. Розгляд справи В судовому засіданні представник позивача-адвокат Гареєв Є.Ш. підтримав заявлені вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Наголосив на необхідності врахування судом висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу №179-20 від 03.11.2020. Також, до закінчення судових дебатів у справі, зробив усну заяву щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу зазначивши, що має намір протягом п`яти днів після винесення рішення надати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача-адвокат Головчук В.А. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Просив стягнути з позивача на користь відповідача документально підтверджені витрати [PERSON] на правничу допомогу адвоката в сумі 19000,00 грн. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Встановлені судом обставини Автомобіль «MAN TGX 18.440 BLS», державний номерний знак [NUMBER] , належав на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.16 том1). Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 05.11.2020 у справі №129/2651/20 (а.с.15 том1) встановлено, що 30.09.2020 р. приблизно о 21:50 год. в м. Гайсині Вінницької області по вул.1-го Травня [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Premium» д.н.з. [NUMBER] з напівпричіпом «ОКМ SF004004» д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки і допустив зіткнення із автомобілем «MAN» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] який рухався в попутному напрямку, в результаті чого технічно пошкодив автомобілі, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України і скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. [PERSON] визнано винуватим в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Призначено [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340,00 грн та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 01.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування та повідомленням від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.09.2020, внаслідок чого пошкоджено їх автомобіль «MAN», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.17,18 том1). Також, 01.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.09.2020, внаслідок чого пошкоджено їх напівпричіп «Schmitz», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.105 том2). Згідно висновку №179-20 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «MAN TGX 18.440 BLS» реєстраційний номер [NUMBER] від 03.11.2020 (а.с.220-246 том1), здійсненого судовим експертом Крутих Євгеном Олександровичем за заявою представника за довіреністю ТОВ «Левадія-Транс» Трачкова Максима Олександровича (а.с.36 том2), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «MAN TGX 18.440 BLS» реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 30.09.2020, визначається рівною 391164,10 грн. Ринкова вартість автомобіля «MAN TGX 18.440 BLS» реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась 30.09.2020, визначається рівною 94847,40 грн. Із електронних повідомлень АТ «Укрпошта» №000355 та №000356 від 19.10.2020, неможливо встановити факт повідомлення [PERSON] та АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» про проведення експертного дослідження, яке було призначено 22.10.2020 о 13:00 год, як на це посилається сторона позивача (а.с.37 том2). Згідно платіжного доручення №27452 від 04.01.2021 АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» здійснено виплату на користь ТОВ «Левадія-Транс» 130000,00 грн із призначенням платежу: «Страхове відшкодування зг. акту №405-1583/20 від 04.01.2021 по страх. полісу АР/0322528» (а.с.19 том1). Згідно платіжного доручення №27557 від 05.01.2021 АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» здійснено виплату на користь ТОВ «Левадія-Транс» 15301,84 грн із призначенням платежу: «Страхове відшкодування зг. акту №405-1582/20 від 05.01.2021 по страх. полісу АР/0322528» (а.с.20 том1). Також, згідно платіжних доручень №27794 та №27793 від 13.01.2021 «Ю.БІ.АЙ-КООП» здійснено виплату на користь ТОВ «Левадія-Транс» 25,15 грн та 170,96 грн пені за прострочення страхових платежів на користь ТОВ «Левадія-Транс» (а.с.21,22 том1). Товариством з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» здійснювалась закупка деталей у Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШИН КАРГО ПАРТС» на суми 5373,60 грн та 5435,88 грн, що підтверджується видатковими накладними №SI0003050406 від 16.08.2021 та №SI0003041980 від 11.08.2021 (а.с.101,102 том2). У Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАК-ЛАЙФ Товариством з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» придбано запчастин на 3420,00 грн, що підтверджується рахунком на оплату №0000008985 від 05.08.2021 (а.с.103 том2). У Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІПАРТС УКРАЇНА» придбано запчастин на 3850,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №39847 від 28.07.2021 (а.с.104). Товариство з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» 27.07.2023 відчужило автомобіль «MAN TGX 18.440 BLS», державний номерний знак [NUMBER] , за 142670,25 грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу, наданого ТСЦ МВС №5152 на виконання ухвали суду (а.с.4-7 том2). Згідно висновку експерта №СЕ-19/123-25/14930-АВ від 04.12.2025 за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи у даній справі (а.с.2-23 том3), ринкова вартість КТЗ марки MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] , до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.09.2020, становила - 773249,00 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ марки MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, на 30.09.2020 становила - 814226,16 грн. Різниця між ринковою вартістю КТЗ марки MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] до дорожньо-транспортної пригоди та після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.09.2020, на відповідну дату становила - 284041,00 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ марки MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.09.2020, на дату проведення дослідження складає - 591478,00 грн. Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами п.22.1. ст.22 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Відповідно до статті 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. З наданих доказів судом встановлено, що транспортний засіб MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] , знаходився у позивача та 27.07.2023 останній відчужив його за 142670,25 грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу. За доводами останнього, ТОВ «Левадія-Транс» намагалась своїми силами полагодити окремі механізми, однак відчужила у невідновленому стані. При цьому, встановити обсяг проведених позивачем робіт під час судового розгляду не вдалось, оскільки повної інформації про стан відчужуваного т/з матеріали справи не містять. Крім того, надані позивачем документи на закупівлю запасних частин до вантажного транспорту не можуть бути належними доказами ремонту конкретного транспортного засобу, зокрема враховуючи види діяльності ТОВ «Левадія-Транс» згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичної осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак, зважаючи на результати проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи транспортний засіб - автомобіль MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] вважається фізично знищеним, а тому його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином для встановлення вартості матеріальної шкоди, що була завдана позивачу, необхідно встановити ринкову вартість автомобіля MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] , до ДТП, ринкову вартість пошкодженого автомобіля (вартість залишків), тобто після ДТП, а потім вирахувати різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та після (ринкова вартість залишків), що буде становити розмір матеріальної шкоди. Як встановлено судом, за висновком експерта №СЕ-19/123-25/14930-АВ від 04.12.2025 за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи різниця між ринковою вартістю КТЗ марки MAN моделі TGX 18.440 BLS, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] до дорожньо-транспортної пригоди та після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.09.2020, на відповідну дату становила - 284041,00 грн. Варто зауважити, що суд не бере до уваги висновок №179-20 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «MAN TGX 18.440 BLS» реєстраційний номер [NUMBER] від 03.11.2020, здійснений судовим експертом Крутих Є.О., враховуючи, що дослідження проводилось у відсутність відповідача, а в матеріалах справи відсутні докази належного його повідомлення про дату та час експертного дослідження, крім того, експертне дослідження не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність. Вищевказані мотиви викладені в ухвалі від 22.09.2025, якою призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу у даній справі. Водночас, згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Отже, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 154041,00 грн (284041,00 грн (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) 130000,00 грн (страхова виплата) = 154041,00 грн), таким чином позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» в частині стягнення з [PERSON] матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та 3% річних, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Твердження сторони відповідача [PERSON] про те, що його обов`язок (з повернення грошових коштів) перед ТОВ «Левадія-Транс» виник з делікту та не є грошовим зобов`язанням, суд вважає необґрунтованим, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. З аналізу наведеної норми вбачається, що за своєю суттю зобов`язання складається із права вимоги кредитора та обов`язку виконання такої вимоги боржником. При цьому, є неможливим існування права вимоги без кореспондуючого такій вимозі обов`язку виконання. Лише існування одночасно як права вимоги так і обов`язку виконання такої вимоги становить собою суть зобов`язання. Частиною 3 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. За змістом ст.524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12). Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14). При цьому суд звертає увагу учасників цього спору на те , що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Наведене вказує на те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 відступила, зокрема, від висновків, сформульованих у інших постановах Верховного Суду про те, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді компенсації інфляційних втрат і 3 % річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, та її подальшим відшкодуванням (пункт 75). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 відступила, зокрема, від висновків, сформульованих у інших постановах Верховного Суду про те, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді компенсації інфляційних втрат і 3 % річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, та її подальшим відшкодуванням (пункт 75). Така правова позиція викладена також Верховним Судом України у справі №910/11965/16 від 18 жовтня 2018 року, а також Верховним Судом у постанові від 15.03.2018 у справі № 910/9978/15. Таким чином, доводи сторони відповідача про те, що між ним та ТОВ «Левадія-Транс» відсутні зобов`язальні правовідносини, є такими, що суперечать положенням ч.3 ст.11, ст.509 ЦК України, висновки щодо можливості виникнення грошового зобов`язання лише на підставі договірних зобов`язань не ґрунтуються на нормах матеріального законодавства та мають наслідком невірне визначення відповідачем змісту правовідносин, які склались між сторонами. В свою чергу, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. У спірних правовідносинах судом встановлено, що ТОВ «Левадія-Транс» посилається на те, що [PERSON] своєчасно не виконав грошове зобов`язання щодо сплати матеріальної шкоди, оскільки його обов`язок щодо слати коштів виник з моменту ДТП. При цьому суд зважає, що в силу ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Згідно з частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як наслідок, суд констатує, що між учасниками цього спору виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму іншій. При цьому, суд відзначає, що матеріали справи не містять відомостей про момент, коли у відповідача виникло зобов`язання сплатити визначений розмір шкоди. Встановити коли саме виникло зобов`язання між сторонами із заподіяння збитків за матеріалами справи та доводами сторін встановити неможливо. Проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, що стосуються заподіяних збитків, станом на 20.08.2023 інфляційні збитки складають 83235,97 грн, 3% річних складають 16058,65 грн, дата початку прострочення виконання грошового зобов`язання 01.10.2020 (наступний день після ДТП), що суд вважає неправомірним, адже з цієї дати сторонам не було відомо навіть орієнтовної суми грошового зобов`язання відповідача, не було відомо вартості ремонту транспортного засобу, суми збитків, суми страхового відшкодування, тощо. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтвердив, що [PERSON] було відомо (повідомлено) про наявність у нього боргового зобов`язання перед ТОВ «Левадія-Транс», що є визначальним для становлення дати від якої [PERSON] вважається таким, що прострочив, не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, у розумінні ст.612, 625 ЦК України. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» в частині стягнення з [PERSON] інфляційних збитків та 3% річних слід відмовити. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, та згідно ч.1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду за позовом позивачем сплачено судовий збір згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 6195,58 грн. Разом з тим, позивачем зменшено розмір позовних вимог до 265611,32 грн. Отже, судовий збір з урахуванням зменшених позовних вимог становить 3984,17 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2310,62 грн (154041,00 грн х 3984,17 грн : 265611,32 грн). Крім того, згідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи відповідачу [PERSON] правнича допомога адвокатом Головчуком Віталієм Анатолійовичем. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги №1БА від 20.10.2023 (а.с.195 том1); копію акту №1БА-1 виконаних робіт (наданих послуг) від 08.01.2024 (а.с.193 том1); копію рахунку №1БА-1 від 20.10.2023 на оплату правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №1БА від 20.10.2023 на суму 19000,00 грн (а.с.192 том1); копію квитанції №TS211925 від 31.10.2023 про сплату 19000,00 грн за договором про надання правничої допомоги №1БА від 20.10.2023 (а.с.194 том1); копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом №1БА-1 від 08.01.2024 (а.с.196 том1); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1099107 від 22.10.2023 (а.с.191 том1). Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 договору №1БЛ від 20.10.2023 про надання правничої допомоги гонорар узгоджується сторонами та зазначається в рахунках на оплату правничої допомоги. Згідно рахунку №1БА-1 від 20.10.2023 на оплату правничої допомоги між адвокатським бюро «Віталія Головчука» та [PERSON] узгоджено, що вартість правничої допомоги за представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції по справі №137/1139/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Левадія-Транс» до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 19000,00 грн. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3279013911.1 від 31.10.2023 вартість правничої допомоги, визначена в рахунку №1БА-1 від 20.10.2023 на оплату правничої допомоги, оплачена Баланюком Андрієм Володимировичем адвокатському бюро «Віталія Головчука» в повному обсязі. Аналізуючи докази, надані стороною відповідача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на відсутність заперечень з боку позивача, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та їхньої вартості, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 19000,00 грн є реальними, співмірними та підтвердженими належними та допустимими доказами. Разом з тим, згідно п.5 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позов задоволено частково, з позивача на користь відповідача слід стягнути 7981,00 грн витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог Враховуючи, що представник позивача-адвокат Гареєв Є.Ш. у судовому засіданні заявив, що заяву про розподіл судових витрат буде подано ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, питання про розподіл таких витрат може бути вирішене у спосіб ухвалення судом додаткового рішення.

Outcome: partial