Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 30.12.2025 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої суми пенсії у розмірі 1354,00 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що громадянин [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 17.02.2006 року та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058). [PERSON] отримував пенсію в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» для непрацюючих пенсіонерів. Як зазначає позивач, при опрацюванні списків працюючих пенсіонерів по пенсійній справі №951060821498, [PERSON] , виявлена переплата пенсії в сумі 1 354, 00 грн за період з 01.09.2025 по 31.10.2025 у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування,що підтверджується копією довідки ОК-5, рішенням про перерахунок пенсії та протоколу розрахунку боргу. Позивач зазначає, що ним було винесено рішення №3750 від 20.10.2025 про прийняття переплати пенсії на облік та надіслано лист №1500-0404-8/175266 від 21.10.2025 року, яким повідомлено відповідача про виникнення переплати пенсії та способи її погашення. Однак, кошти на рахунок Пенсійного фонду України не повернуто. Дані обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом. У відповідності до протоколу розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому судді 06.01.2026 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.01.2026 року вказану позовну заяву залишено без руху. 09.01.2026 року на виконання ухвали суду представником позивача надано заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору. Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 06.01.2026 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні. За наслідком чого, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.01.2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судовому засідання, з повідомленням сторін по справі. Одночасно визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У судове засідання призначене на 23.02.2026 року з`явився відповідач [PERSON] , який позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не з`явився, однак 22.01.2026 року надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 23.02.2026 року за відсутності позивача по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, закінчивши з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 02.03.2026 року о 10 год.00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 17.02.2006 року та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058). Також, як повідомлено позивачем, [PERSON] отримував пенсію в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» для непрацюючих пенсіонерів. У відповідності до наданої відомості про страхувальників застрахованої особи вбачається, що [PERSON] у період з вересня по листопад 2025 року включно працював та отримував дохід від ТОВ «Торговий комплекс «ДЖАМБО», код ЄДРПОУ 43808264. Доказів на підтвердження повідомлення [PERSON] органи Пенсійного Фонду України щодо працевлаштування, до суду не надано. За наслідком встановлених обставин з працевлаштування [PERSON] , який отримував пенсію в розмірі для непрацюючих пенсіонерів, 20.10.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік за №3750. Вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянувши пенсійну справу і особовий рахунок [NUMBER] [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] і одержує пенсію по інвалідності в розмірі 2361 грн 00 коп. на місяць, встановлено, що cума переплати 1354 грн 00 коп. згідно з довідкою відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області утворилася за період з 01.09.2025 по 31.10.2025. У зв`язку з неповідомленням про працевлаштування утворилась переплата в розмірі 1354 грн 00 коп., яка прийнята на облік в жовтні 2025 року. 21.10.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скерувало листа за вих. №1500-0404-8/175266 на ім`я [PERSON] , яким останнього повідомлено про те, що у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування у нього виникла переплата пенсії в сумі 1354,00 грн. за період з 01.09.2025 по 31.10.2025. Листом, позивач просить [PERSON] надати заяву до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) щодо згоди на утримання переплати пенсії або суму переплати внести добровільно на відповідний розрахунковий рахунок. Роз`яснено, що в іншому разі повернення переплаченої пенсії буде вирішено в судовому порядку. Не повернення вказаної суми коштів в добровільному порядку, зумовило звернення позивача до суду з цим позовом. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області виступає органом, уповноваженим державою виконувати відповідні функції у даних правовідносинах. Згідно абз. 2 п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання відповідної заяви згідно з цим Порядком. Пунктом 3 частини другої статті 16 Закону №1058 передбачено, що застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом 10 днів з моменту їх виникнення. Відповідно до ст.ст. 1212, 1215 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набута пенсія у випадку, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Отже, законодавець передбачає стягнення суми надміру стягнутої пенсії тільки за умови зловживань з боку пенсіонера та недобросовісності з боку набувача (подання страхувальникам недостовірних даних та відсутність рахункової помилки з боку юрособи не є предметом розгляду цієї справи). В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Одночасно судом враховується, що відповідачем під час розгляду спарви визнано позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не повернув суму грошових коштів, а також беручи до увагу визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, що суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача надміру нараховані кошти у розмірі 1354,00 грн. Ухвалюючи рішення суду, судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин в цілому, суд приходить до висновку, що позов позивача є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме підлягає до стягнення в сумі 1211,20 грн., інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved