Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У жовтні 2025року до Хаджибейського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, нажитого в період шлюбу . Після надходження справи до Хаджибейського районного суду міста Одеси, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що з 25.05.2013року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який згідно рішення Малиновського районного суд міста Одеси від 13.02.2025 року по справі № 521/746/25 було розірвано. Рішення набрало законної сили 17.03.2025 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 18.06.2025року, справа №521/6352/25 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу сторони придбали новозбудовану квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 71,1 кв.м., житлову 31.8 кв.м. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.09.2020року за [PERSON] , номер запису про право власності: 38051280. Позивач вказує, що придбання цієї квартири відбувалося за посередницьких послуг агенства нерухомості ПП «Домінанта-Д», з якою позивач 10.08.2020 року підписала угоду про передачу авансу. 17.08.2020 року між власником майнових прав придбаної квартири [PERSON] , забудовником ТОВ «СТІКОН» та [PERSON] було підписано Додаткову угоду №ДСкД-143897 передача прав за договором, за [PERSON] передала свої майнові права на квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Вартість цього майна складала 1168750грн., що було еквівалентом 42500 доларам США. Позивач зазначає, що між ними залишається не вирішеним питання щодо поділу майна, нажитого в період шлюбу. Оскільки, вказане майно було придбане за час перебування [PERSON] до [PERSON] у шлюбі, а тому дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення,яким розділити майно, нажите [PERSON] до [PERSON] в період шлюбу, наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 71,1 кв.м., житлову 31.8 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 71,1 кв.м., житлову 31.8 кв.м. Ухвалою суду від 10.10.2025 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.12.2025 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач через представника адвоката Чорнуцького В.П. надала суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов та розглянути справу за відсутності сторони позивача, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, та від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. По справі встановлено, що 25.05.2013року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 25.05.2013р., та який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, про що було зроблено актовий запис №255, який відповідно до рішення рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 13.02.2025 року по справі № 521/746/25 було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України. Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що у період перебування в шлюбі подружжям було придбано майнові права на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 71,1 кв.м., житлову 31.8 кв.м., згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована за [PERSON] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2161382251101. Суд констатує, що майнові права та право власності на вказану вище квартиру були набуті відповідачем у період перебування у шлюбі із гр. [PERSON] , а тому на дане майно розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позасудовим шляхом досягнуто не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався, майно набуте у період шлюбу зареєстроване на ім`я відповідача, а тому позивач скористалась своїм правом звернення до суду щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, придбавши спірну житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає у спірній квартирі разом з неповнолітнім сином сторін [PERSON] , [INFO] . З доданих до позову квитанцій про сплату комунальних послуг, суд вбачає несення позивачкою витрат на утримання спірної квартири. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що спірна житлова квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягає розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 31.8 кв.м.

Outcome: approved