Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи Представник [PERSON] (заінтересовані особи: Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області, [PERSON] ) 08.01.2026 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, згідно якої просить суд встановити факт належності заявнику свідоцтва про право власності на житло від 08.05.1996, видане на підставі розпорядження виконавчого комітету Іллічівської міської ради №347 від 07.05.1996 та реєстраційне посвідчення Іллічівського бюро технічної інвентаризації від 26.06.1996 про реєстрацію за №128 квартири [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [PERSON] на праві власності належить будинок 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.05.1996, виданого на підставі розпорядження Іллічівської міської ради №347 від 07.05.1996 та зареєстровано в Бюро технічної інформації виконавчого комітету Іллічівської міської ради 26.06.1996 за реєстровим №12. При оформленні документів про право власності на квартиру (свідоцтво про право власності на квартиру, реєстраційне посвідчення) в них допущено помилку в написанні по батькові заявника, яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на особистий розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на квартиру, а потім в реєстраційному посвідченні по батькові заявника записано « [PERSON] », однак фактично по всім документам (свідоцтво про народження, паспорт громадянина України) по батькові вказано « [PERSON] ». Заявник вважає, що причина такого написання по батькові виникла в зв`язку із перекладом з російської на українську мову без дотримання правил українського правопису. Внаслідок такої помилкової транслітери у заявника на даний час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом про власність на квартиру, який виданий на її ім`я, що обмежує заявника у вільних правах на володіння, користування та розпорядження майном, в позасудовому порядку їх усунути неможливо, тому заявник звернувся до суду з відповідною заявою. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання заявник не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити заяву (а.с.21). Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги дружини в повному обсязі та просив задовольнити їх (а.с.20). Представник заінтересованої особи - Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до суду не з`явився, надав відзив на позовну заяву,в якій виклав свою думку про те, що встановлення зазначеного юридичного факту належить до компетенції суду, а також відсутності заперечень з боку Чорноморської міської ради, вирішення заявлених вимог залишає на розсуд суду (а.с.23). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації міської ради видано свідоцтво про право власності на житло 08.05.1996 (а.с.9). Відповідно свідоцтва про право власності на житло, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] в рівних долях (а.с.9). Право власності на зазначену квартиру підтверджується також реєстраційним посвідченням під реєстровим №128 (а.с.10). Особу [PERSON] , [INFO] документовано паспортом громадянина України, виданого на її ім`я Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 24.10.2001, картою фізичної особи платника податків, виданої ДПІ у м.Іллічівську 18.12.1996 на ім`я [PERSON] (а.с.5-5 зв.). Отже, суд доходить висновку, що у свідоцтві на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого згідно з розпорядженням Іллічівської міської ради №347 від 07.05.1996 допущено помилку по батькові заявника та вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] ». V. Оцінка Суду. За змістом частини першої статті 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Суд робить висновок, що надані заявником докази, є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності правовстановлюючих документів заявнику. В зв`язку із чим, Суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved