Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та просила суд прийняти дану позовну заяву до розгляду, стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код - [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код - [NUMBER] , неустойку (пеню) по несплаті аліментів, які стягуються на підставі виконавчого листа Новомиргородського районного суду Кіровоградської області № 395/1258/23 від 01.12.2023 року на утримання дитини [PERSON] ( [INFO] ), за період з 03.12.2023 року до 01.11.2025 року в розмірі 19 191 грн. 68 копійок. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2017 по 2021 рік сторони перебували в шлюбі. Внаслідок даних відносин мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2023 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2023 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, яке настане [INFO] . За даним рішенням було видано позивачу виконавчий лист Новомиргородського районного суду Кіровоградської області № 395/1258/23 від 01.12.2023 року, який [PERSON] звернено до виконання в Новомиргородський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі чого було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з боржника коштів аліментів на утримання дитини. Після розірвання шлюбу їх спільний син [PERSON] ( [INFO] ), продовжує проживати разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, виданого державним Новомиргородського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Печоріною Л.В. заборгованість по аліментам станом на 01.11.2025 року складає 19191,68 грн. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , неналежним чином ставиться до виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання свого сина [PERSON] ( [INFO] ), за вищезазначеними рішеннями, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у наданому розрахунку в розмірі 19 191 грн. 68 коп. та в зв`язку з чим нараховано неустойку (пеню) станом на 01.11.2025 року, яка становить 19 191 грн. 68 коп., що підтверджується доданим до позову розрахунком. У зв`язку із викладеним вище та у відповідності до вимог ст. 196 СК України позивач звернулася до суду із цим позовом. 23.12.2025 року відповідач, [PERSON] , надіслав до суду відзив до позовної заяви, у якому він просив суд в задоволенні позовних вимог викладених в позовній заяві поданій [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 19 191 грн. 68 коп. відмовити повністю, через відсутність його вини в даній заборгованості, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Велта», де працює відповідач, заробітну плату нараховує нерегулярно. 31.12.2025 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій вона просила суд відзив відповідача залишити без задоволення, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів задовольнити у повному обсязі. Позивач в судовому засіданні просила суд задовольнити позов. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали. Представник третьої особи Новомиргородського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних наведених підстав. Судом беззаперечно встановлено, що з 2017 по 2021 рік сторони перебували в шлюбі. За час спільного проживання у сторін народився неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2023 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2023 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, яке настане [INFO] . За даним рішенням було видано позивачу виконавчий лист Новомиргородського районного суду Кіровоградської області № 395/1258/23 від 01.12.2023 року, який [PERSON] звернено до виконання в Новомиргородський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі чого було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з боржника коштів аліментів на утримання дитини. Після розірвання шлюбу їх спільний син [PERSON] ( [INFO] ), продовжує проживати разом із матір`ю [PERSON] . На виконанні Новомиргородського ВДВС перебуває виконавче провадження №73540776 по виконанні виконавчого листа №395/1258/23 виданого Новомиргородським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку). 07.12.2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73540776 по виконанню виконавчого листа №395/1258/23, виданого Новомиргородським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, яку направлено сторонам у порядку статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» за вихідними номерами 18977, 18978. 14.12.2023 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії ТОВ ВКФ «Велта», де і проводилось утримання, про що свідчать звіти про відрахування. Останній звіт надійшов до відділу за травень 2025 року. Останні перерахування по аліментах бухгалтерією ТОВ ВКФ «Велта» здійснювались в серпні 2025 року за травень 2025 року. В лютому 2026 року на депозитний рахунок Новомиргородського ВДВС надійшли кошти в розмірі 19250,00 грн. з бухгалтерії ТОВ ВКФ «Велта». Розрахунок заборгованості зроблено у відповідності до останнього звіту нарахованої заробітної плати боржника. Станом на 18.02.2026 року заборгованість зі сплати аліментів становить 14302,79 грн. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Так, частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. У постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, від 24 лютого 2025 року в справі №206/4992/21 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. До відповідальності не можна притягнути платника аліментів, якщо заборгованість за аліментами утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо (пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі №932/541/23 вказано, що суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів; саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів; визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просила стягнути із відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 19 191 грн. 68 копійок за період з 03.12.2023 року до 01.11.2025 року, на даний час ця заборгованість частково сплачена. Крім того, як встановлено у ході судового розгляду у справі, що відповідач має постійне місце роботи у ТОВ ВКФ «Велта», де працює з 27 січня 2020 року по даний час . Виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь позивача перебуває на виконанні у бухгалтерії ТОВ ВКФ «Велта». Заборгованість по сплаті аліментів виникла виключно у зв`язку з неперерахуванням вказаним підприємством позивачеві аліментів, які утримуються з відповідача із його заробітної плати. В судовому засіданні будь-яких доказів про наявність у відповідача інших доходів, крім заробітної плати за основним місцем роботи до суду не надано, отже відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, відповідно є невинуватим у виникненні заборгованості, оскільки ТОВ ВКФ «Велта» не сплачувало йому заробітну плату, у зв`язку з чим виникла заборгованість та відповідно не перераховувала позивачеві аліменти на утримання їх спільної дитини, тому підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Повний, всебічний аналіз вищевказаних обставин, беззаперечно встановлених у ході судового розгляду у справі безспірно переконують суд у відсутності підстав для задоволення позову. Частинами 1, 6, статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed