Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник ТОВ « БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 337074-КС-001 про надання кредиту від 20 червня 2021 року в сумі 35 904 грн. 25 коп. та судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. Представник позов мотивує тим, що 20 червня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 337074-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 20 червня 2021 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 337074-КС-001 про надання кредиту, [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 337074-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Відповідно до Розрахунку заборгованості [PERSON] , на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 5 860 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, останній вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 08 серпня 2025 року утворилась заборгованість за Договором № 337074-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 35 904 грн. 25 коп., що складається з: 16 000 грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту; 19 355 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 549 грн. 25 коп. - сума прострочених платежів за комісією. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 вересня 2025 року, позовну заяву ТОВ ««БІЗНЕС ПОЗИКА»» до [PERSON] , про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання, відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження. Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Витребувано в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» письмові докази, щодо факт випуску банківської картки та руху грошових коштів відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, згідно змісту позовної заяви, прохала розглядати справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 20 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] , з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, у порядку, передбаченому законом України «Про електронну комерцію» було укладено Договір № 337074-КС-001 про надання кредиту, шляхом підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема пропозиції (оферти) ТОВ «Бізнес Позика» про укладення Договору про надання кредиту та його прийняття. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Підписаний таким чином Договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Згідно змісту договору № 337074-КС-001, умовами такого сторонами було погоджено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 16 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4217. Відповідно до п. 1 договору, строк кредиту: 24 тижнів; процентна ставка: 0,86403158, фіксована; загальний розмір наданого кредиту: 16 000 грн.; комісія за надання: 2 400 грн.; термін дії договору: до 05 грудня 2021 року. Відповідно до інформації АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-13749 від 22 вересня 2025 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . З виписки про рух коштів по вищевказаній карті вбачається, що 20 червня 2021 року на карту № [NUMBER] був зарахований переказ коштів в сумі 16 000 грн. деталі операції: TOV ВР. Згідно наявної у матеріалах справи довідки про стан заборгованості, [PERSON] за договором № 337074-КС-001 про надання кредиту від 20 червня 2021 року, станом на 08 серпня 2025 року, внаслідок не виконання останнім взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість в сумі 35 904 грн. 25 коп., що складається з: 16 000 грн. заборгованість за кредитом; 19 355 грн. заборгованість по відсоткам; 549 грн. 25 коп. заборгованість по комісії. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, відтак заявлені ТОВ «Бізнес Позика» позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, стосовно вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми прострочених платежів за комісією у розмірі 549 грн. 25 коп. суд дійшов наступного висновку. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 531/648/15-ц, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним. Судом встановлено, що при підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність. Разом з тим, п. 1 договору про надання кредиту № 337074-КС-001 від 20 червня 20241 року, щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства. Будь-яких доказів того, що зазначена комісія спрямована на оплату будь-яких послуг позивача у зв`язку з укладеним між сторонами кредитним договором, не надано. За таких обставин вимога про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у сумі 549 грн. 25 коп. задоволенню не підлягає . Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ТОВ «Бізнес позика» задоволено на 98, 47 %, відповідно судовий збір підлягає стягненню у розмірі 98,47 % від сплаченої суми, тобто 2 385 грн. 33 коп. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial