Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач Тарашанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові посилається на те, що [PERSON] народився [INFO] в м. Чернівці Чернівецький район Чернівецька область, матір`ю дитини записана - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відомості про батька дитини записані відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. 20.11.2025 року до Служби у справах дітей виконавчого комітету Тарашанської сільської ради надійшло усне повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] залишила у неї свою малолітню дитину та не з`являється, не відвідує сина, не бере участі у його виховані та не цікавиться станом його здоров`я. Зі слів [PERSON] фактично з перших днів народження сина [PERSON] перестала дбати про створення нормальних сімейних відносин та утримання сім`ї. Також зазначає, що [PERSON] ніколи не займалася вихованням свого сина, не цікавилася його інтересами. Вона не проявляє жодного бажання зустрітися із дитиною, а також ніяким чином не піклується про дитину та не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина. Крім цього, вона не цікавиться успіхами сина та станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток та не забезпечує необхідний рівень життя для дитини, зокрема харчування, здоров`я, лікування, побут та розвиток дитини. З огляду на викладене, просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області на утримання [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 3 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.. В судове засідання представник позивача Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не з`явилася, направила до суду заяві, в якій підтвердила обставини, викладені в позові, просить суд позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В судове засідання треті особи [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляли. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом народження серії [NUMBER] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відомості про батька дитини записані відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. 20.11.2025 року до Служби у справах дітей виконавчого комітету Тарашанської сільської ради надійшло усне повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] залишила у неї свою малолітню дитину та не з`являється, не відвідує сина, не бере участі у його виховані та не цікавиться станом його здоров`я. Зі слів [PERSON] , фактично з перших днів народження сина [PERSON] перестала дбати про створення нормальних сімейних відносин та утримання сім`ї. Також зазначає, що [PERSON] ніколи не займалася вихованням свого сина, не цікавилася його інтересами. 21.11.2025 року Служба у справах дітей разом з поліцейським офіцером громади, заступником сільського голови та сімейним лікарем Тарашанської ЛАЗПСМ виїхали за місцем перебування малолітньої дитини. За місцем перебування дитини були складені: - Акт обстеження умов проживання (у якому виявлено належні умови проживання, а саме: будинок складається з шести кімнат (у яких гарні - сучасні ремонти, є ванна кімната, кухня, спальня, діві дитячі кімнати всі умови для проживання та зростання дітей); - Акт про виявлення дитини, яка залишена без батьківського піклування; - Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини (встановлено, що малолітня дитина забезпечена належними умовами, безпекою, харчуванням та увагою, огорнута любов`ю даної родиною); - Довідку про те, що на момент виявлення малолітньої дитини, залишеної без батьківського піклування в сім`ї [PERSON] , [INFO] , загрози для життю дитини немає, дитина чиста, охайно одягнена, на вигляд здорова, всміхається, розуміє всі жести, прості слова, реагує на слова та впізнає людей, які на даний час доглядають за ним. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Тарашанської сільської ради від 21.11.2025 року № 07 було влаштовано малолітнього [PERSON] , [INFO] , в сім`ю [PERSON] та [PERSON] , як дитину залишену без батьківського піклування, до з`ясування обставин. 17.12.2025 року Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Тарашанської сільської ради № 9 малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік, як дитину залишену без батьківського піклування. З 18.08.2015 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/014334956 від 27.11.2024 року була знята з реєстрації місця проживання - 27.04.2023 року. Відповідно до довідки Служби у справах дітей Єланецької селищної ради від 28.11.2025 року №542-02 громадянка [PERSON] до 09.07.2021 року виховувалась разом зі своїм братом [PERSON] , [INFO] , у прийомній сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але у зв`язку з конфліктною ситуацією, яка виникла між прийомною матір`ю - [PERSON] та [PERSON] , дитина була вилучена із сім`ї та влаштована до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради». Згодом функціонування прийомної сім`ї [PERSON] було припинено. Місце перебування та подальша доля [PERSON] . Службі у справах дітей Єланецької селищної ради не відомі. На території Єланецької селищної ради [PERSON] більше не проживала і не проживає. Окрім того, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 22 грудня 2025 року [PERSON] зазначила, що народжена нею дитина була небажаною, але вона все ж таки її народила оскільки при відвідуванні лікаря перервати вагітність вже було пізно. Не зважаючи на це, після народження дитини у неї не проявлялися материнські почуття, фізичний стан погіршився та вона не справлялася з двома дітьми навіть із допомогою друзів, знайомих та волонтерів. Згідно висновку виконавчого комітету Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 22.12.2025 року вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям дитини та не піклується про неї. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, лікування, відсутність інтересу матері до внутрішнього світу дитини протягом тривалого часу, впродовж якого формуються фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована [PERSON] модель поведінки щодо дитини є добровільно обраною нею та не продиктована життєвими обставинами. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення [PERSON] від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного Кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїй дитині, розмір аліментів слід визначити у розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved