Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову, а також аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини його доходів. В обґрунтування вимог позивач вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом із нею. Відповідно до медичного висновку від 16.07.2024 року №209, донька є дитиною з інвалідністю та потребує постійного догляду, лікування та сторонньої допомоги. Вона не працює, оскільки здійснює догляд за донькою та хворіє діабетом 2 типу. Відповідач є працездатним, працює та має можливість сплачувати аліменти. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що у добровільному порядку надає кошти на утримання доньки, у листопаді-грудні 2025 року переказав на рахунок позивача кошти у розмірі 29 000 грн. Стягнення аліментів на доньку у розмірі 1/3 частини його доходів буде обтяжливим для нього, оскільки він також хворіє, періодично проходить лікування, що також потребує додаткових витрат. На його утриманні також перебуває непрацездатна матір [PERSON] . Визнає позов частково у розмірі сплати аліментів на дитину у розмірі частини його доходів. Вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на матір є безпідставними, оскільки позивач не обтяжена здійсненням постійного стороннього догляду за донькою. Донька навчається у спеціалізовані школі м.Тернополі по вул. Братів Бойчуків в 7 класі, яку продовжує відвідувати по даний час. В 2025 році донька перейшла у 11 клас Тернопільського навчально-реабілітаційного центру Тернопільської обласної ради. У навчальному закладі донька перебуває з 9 до 18 год, де за нею здійснюють нагляд, а тому позивач має можливість працювати. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, хоча про час та місце були повідомлені належним чином. Попередньо адвокат Карпа М.М. подала заяву про слухання справи без їх участі, позов підтримують. Представник була присутня у попередніх судових засіданнях, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Попередньо його адвокат подав заяву про продовження розгляду справи за їх відсутності. Зазначила, що заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просила врахувати, що донька не є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, з 22 жовтня 2005 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 жовтня 2005 року. Від даного шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.04.2008 року. Донька проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо, що визнається сторонами спору. Згідно медичного висновку №209 про дитину-інваліда до 18 років, наданого КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» від 16.07.2024 року встановлено, що [PERSON] , страждає на захворювання Q21.0 1.5, що відповідає розділу XVI п. 1 п.п. 1.5 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів до 18 років. Висновок дійсний до 28.03.2026 року. Відповідно до довідки Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.11.2025 року за № 1900-0114-5/51570 встановлено, що позивач перебуває на обліку в пенсійному фонді і отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на [PERSON] . Щомісячний розмір допомоги складає 3250,70 грн. Згідно листа-відповіді Тернопільського навчально-реабілітаційного центру Тернопільської обласної ради за № 11 від 13.01.2026 року встановлено, що [PERSON] навчається у даному закладі з 01.09.2015 року в 11 класі. Уроки тривають з 9 до 15.00 год з понеділка по п`ятницю. Інесу до шкоди приводить і забирає мати [PERSON] . Відповідно до листа-відповіді КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» за № 01.1-17/281 від 23.01.2026 року встановлено, що дитина вперше отримала статус «Дитина з інвалідністю» 19 серпня 2008 року з діагнозом Q 21/0 вроджена вада серця. 21.10.2008 року проведено оперативне втручання. Дитина також має ряд супутніх захворювань, які також є визначальними при оцінюванні ступеню обмеження життєдіяльності. У 2024 році комісійно, із залученням профільних спеціалістів для дитини розроблено та затверджено на засіданні ЛКК Індивідуальну програму реабілітації (далі ІПР). У п. 13 ІПР дитині визначено: II ст. Обмеження життєдіяльності (з регулярною частковою допомогою інших осіб) за критеріями: п. 13.1 (до самообслуговування); п. 13.3 (до орієнтації); п. 13.4 ( до спілкування); п. 13.5 (до контролю своєю поведінкою); п. 13.7 ( до навчання); та визначено I ст. обмеження життєдіяльності за критеріями п. 13.2 (до пересування). З довідки ВЧ [NUMBER] МОУ за № 1201 від 11.12.2025 року встановлено, що [PERSON] перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] . Відповідно до довідки про доходи відповідача за період з 01.01.2025 року по 31.10.2025 року, виданої ВЧ [NUMBER] від 08.12.2025 року встановлено, що загальна сума доходу відповідача за 10 місяців 2025 року становить 518 575.90 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що донька сторін спору [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, яка проживає разом з матір`ю, потребує особливої уваги, догляду та регулярного лікування, медичного спостереження. Відповідач є особою працездатного, молодого віку, є військовослужбовцем та отримує регулярні виплати, що підтверджується матеріалами справи. Інших утриманців відповідач не має. Судом встановлено, що матір відповідача досягла непрацездатного віку, перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію за віком у розмірі 4000 грн щомісячно. Однак, відповідачем не доведено, що остання потребує від нього матеріальної допомоги. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, відсутні докази незадовільного стану здоров`я, є військовослужбовцем, отримує регулярні виплати, відсутність інших утриманців, приймаючи до уваги матеріальний стан позивача, стан здоров`я доньки, а також те, що [INFO] донька досягне повноліття, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення аліментів на дитину слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на дочку, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з 27 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, вік, стан здоров`я та потреби дитини, для забезпечення її гармонійного розвитку, життєдіяльності, відсутність у відповідача інших утриманців, а також нетривалий термін стягнення аліментів, який залишився до досягнення дитиною повноліття. А тому прийшов до переконання, що саме такий розмір аліментів буде відповідати потребам позивача та фінансовим можливостям батька. Щодо стягнення аліментів на матір, з якою проживає дитина з інвалідністю, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Нормами ч. 1ст. 88 СК України передбачено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що право на отримання такої матеріальної допомоги має той з батьків, хто опікується дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом, малолітня дитина сторін має статус дитини з інвалідністю, проживає з матір, яка опікується дитиною, потребує реабілітаційного лікування та своєчасного оздоровлення і належного харчування. Донька навчається в 11 класі спеціалізованої школи м.Тернопіль Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказував, що їх донька [PERSON] хоча і визнана дитиною з інвалідністю, проте за станом здоров`я не потребує постійного стороннього догляду, а відповідного медичного висновку, який би підтверджував указану обставину, позивачкою не надано. У матеріалах справи відсутні належні докази на спростування указаних тверджень відповідача. Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» від 21 листопада 2013 року № 917 комісії визначають: наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування. Відповідно до вимог п. 3, 4 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого Постановою КМУ № 917, особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія «дитина з інвалідністю», а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія «дитина з інвалідністю підгрупи А». Медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А» за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини. Відповідно до вимог п.21 вказаного вище Порядку, підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування. До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму I та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії I ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Отже, відповідно до зазначеного Порядку, з урахуванням класифікації основних категорій життєдіяльності дитини і ступені вираження обмежень таких категорій, саме до повноважень медико-соціальною комісії за наслідками проведеної експертизи віднесено надання висновку про визнання дитини з інвалідністю такою, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, долучені до справи докази не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження того, що донька [PERSON] як дитина з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду особи, яка опікується нею. До справи не долучено висновку лікарської консультативної комісії про те, що неповнолітня [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, а долучений до справи медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років лише встановлює, що у дитини наявне захворювання, передбачене Переліком медичних показань, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів. Суд вважає, що медичні документи, надані стороною позивача не вказують на те, що дитина сторін в силу свого захворювання, не може обходитися без постійного стороннього догляду особи, яка опікується нею, та на спростування зазначеної обставини, останньою не надано доказів на підтвердження того, що дитина потребує постійного стороннього догляду, що є однією з підстав, згідно до ст. 88 СК України, для відмови у задоволенні вимог про стягнення коштів на утримання матері, з якою проживає дитина з інвалідністю. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю, оскільки не доведено, що донька сторін, яка визнана дитиною з інвалідністю не може обходитися без постійного стороннього догляду, а ця обставина є обов`язковою умовою при реалізації позивачкою права на її утримання у зв`язку з проживанням з нею такої дитини. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: partial