Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, розгляд якої відбувався у порядку загального позовного провадження. 12.02.2026 у вищевказаній справі було ухвалено рішення. Адвокатом позивачки та адвокатом відповідача було повідомлено суд про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою та відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі, а тому адвокати просили суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог, посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В зв`язку із вищевказаним, судом було встановлено позивачці та відповідачу п`ятиденний термін після ухвалення рішення суду (до 17.02.2026) для надання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат і призначено судове засідання для вирішення даного питання. Ухвалою суду від 03.03.2026 заяви адвокатів позивачки та відповідача про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог залишено без розгляду. Водночас, судом прийнято до уваги, що вказана заява була обґрунтована адвокатом позивачки неможливістю надання до закінчення судових дебатів у справі додаткових доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, крім тих, що були надані в ході розгляду справи, що обумовлено умовами договору про надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, суд зауважує, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Також суд зауважує, що коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до ст. 270 ЦПК України. Судом прийнято до уваги, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання, яке не було вирішено судом, а механізмом довести суду розмір понесених витрат, як умову для їх розподілу. Хоча додаткові докази, що підтверджують розмір понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у встановлений судом строк позивачкою та/або її адвокатами, як встановлено ухвалою суду від 03.03.2026, не надано, однак інші докази таких витрат були надані адвокатом позивачки, як і заява про їх відшкодування, до ухвалення рішення суду по суті позовних вимог, суд вважає, що залишення заяви адвоката позивачки про вирішення на підставі ст. 246 ЦПК України питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог без розгляду з вказаних підстав, не позбавляє суд, в даному випадку, можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір і виконати свій обов`язок щодо розподілу таких витрат, ухваливши додаткове рішення на підставі ст. 270 ЦПК України. Так, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. У судове засідання учасники справи та/або їх представники не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Водночас, в матеріалах справи міститься заява адвоката позивачки про вирішення питання про судові витрати у її відсутність. Враховуючи вищевикладене, заяву адвоката позивачки, а також положення ст. 223 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання). Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Рішенням суду у даній цивільній справі від 12.02.2026 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Також судом вирішено питання про розподіл судового збору та витрат пов`язаних із проведенням експертизи. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. На виконання положень п. 17 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в підготовчому засіданні судом було з`ясовано розмір заявлених сторонами судових витрат. Так, адвокатом позивачки, крім витрат на оплату судового збору та пов`язаних із проведенням експертизи, які були розподілені судом під час ухвалення 12.02.2026 рішення по суті позовних вимог, зокрема було заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000, 00 гривень, які вона просила стягнути з відповідача на користь позивачки. Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Склад та розмір витрат пов`язаних із оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. Враховуючи вищевикладене на підтвердження судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги б/н від 13.12.2021; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 13.12.2021; квитанції до прибуткових касових ордерів від 13.12.2021 і від 29.04.2025. (т. 2 а.с. 139-142) Судом встановлено, що 13.12.2021 між [PERSON] та адвокатами Мишковською Т.М. і [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги, на підставі якого було видано ордер. (т. 1 а.с. 6, т. 2 а.с. 140-141) Крім того, 31.05.2022 між [PERSON] та адвокатом Ткачук В.В. було укладено договір про надання правової допомоги б/н, на підставі якого було видано ордер. (т. 1 а.с. 61) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Мишковська Т.М., Калачик Н.М. і Ткачук В.В. є адвокатами, здійснюють адвокатську діяльність на підставі свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю № 000264, виданого 16.05.2018; № 000624, виданого 03.01.2020; № 000895, виданого 27.05.2022, відповідно. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Як вбачається із додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 13.12.2021, враховуючи п. 4.1 цього договору, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, є фіксованим і становить 16 000, 00 гривень. (т. 2 а.с. 140-141) Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, як у даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним. Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов вищевказаного договору позивачкою 13.12.2021 було сплачено 6 000, 00 гривень і 29.04.2025 5 000, 00 гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. (т. 2 а.с. 142) При цьому судом прийнято до уваги, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу, зокрема складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. ЦПК України не визначено конкретної форми документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Таким чином, надані адвокатом позивачки квитанції є належним доказом оплати позивачкою правових послуг адвоката. Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.04.2020 по справі № 727/4597/19, від 15.09.2021 по справі № 440/4206/19. Крім того судом враховано, що такі витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Отже, оскільки в даному випадку, договірний обов`язок щодо оплати послуг в сумі 16 000, 00 гривень наявний, то такого обов`язку достатньо для визначення витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації позивачці. На вищевикладене неодноразово звертав Верховний Суд у своїх постановах. Такий же висновок також викладений у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Савін проти України» (заява № 34725/08), «Тебєті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03). Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved