Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач звернувся системою «електронний суд» до суду із даним позовом, в якому вказав, що 27.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір № 75216488. В подальшому, 27.01.2022 було укладено договір № 27/01/2022 відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75216488. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75216488. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 75216488. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договорами, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 46908,02 грн. Ухвалою суду від 22.01.2026 р. було відкрито провадження у справі. Ухвалою від 22 січня 2026р. було задоволено клопотання позивача та витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк» про належність відповідачу платіжної карти та зарахування на неї кредитних коштів. Позивач у позові просив розглядати справу у відсутності представника та зазначив, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідачу надсилалася копія позову з додатками та копія ухвали про відкриття провадження у справі, в якій роз`яснювалися строки та порядок подання відзиву та клопотань про розгляд справи у загальному порядку. Відзиву на позовну заяву або клопотань від відповідачки судом не отримано. На адресу суду повернувся конверт з поштовою відміткою «адресат відсутній». Таким чином, враховуючи згоду позивача та його представника, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 27 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75216488, який підписано сторонами у електронному вигляді. У розділі 2 договору сторони погодили розмір позики 15000 грн, строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,99% на день, та у п.п. 2.3 договору є таблиця з наступними відомостями: дата надання позики 27.06.2021, дата повернення позики 27.07.2021, знижена процентна ставка 0,6%, проценти за понадстрокове користування позикою 2,7% на день, орієнтована загальна вартість позики 17686,50 грн. У реквізитах позичальника вказана карта [NUMBER] . Додатком №1 до договору позики, є таблиця обчислення вартості кредиту, де зазначено проценти у загальному розмірі 2686,50 грн на строк кредитування у 30 днів. Даний додаток також підписано сторонами у електронному вигляді. ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» 27 січня 2022 року уклали договір факторингу №27/01/22, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржників, відповідно до реєстрів боржників. Згідно до витягу з реєстру боржників №1 до вказаного договору факторингу №27/01/22, позивач набув право вимоги до боржника [PERSON] (порядковий номер 3405) за кредитним договором №75216488 на загальну суму заборгованості 46633,50 грн, що складається з 15000 грн суми заборгованості за тілом, 31633,50 грн заборгованості за відсотками. ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10 січня 2023 року уклали договір про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до боржників, відповідно до реєстрів боржників. Згідно до витягу з реєстру боржників №1 до вказаного договору відступлення прав вимоги, позивач набув право вимоги до боржника [PERSON] (порядковий номер 24662) за кредитним договором №75216488 на загальну суму заборгованості 46908,02 грн, що складається з 15000 грн суми заборгованості за тілом, 31633,50 грн заборгованості за відсотками та 274,52 грн нарахувань за ст.625 ЦК України. Як вбачається з відповіді АТ «Універсалбанк», отриманої судом у порядку витребування доказів, [PERSON] належить карта № [NUMBER] , на яку у період з 27.06.2021 по 01.07.2021 було зараховано 15000,00 грн. За розрахунком заборгованості виконаними ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зазначено заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 27.01.2022 за тілом кредиту: 15000 грн, заборгованості по відсоткам: 31633,50 грн. Відсотки нараховувалися у період з 27.06.2021 по 20.12.2021. До 27.07.2021 розмір відсотків був 89,55 грн на день. З 28.07.2021 розмір відсотків був 298,50 грн на день. При цьому кредитодавець вказує про сплату позичальником 19559,25 грн. Перша оплата була 28.07.2021 на суму 895,50 грн. За розрахунком заборгованості виконаними ТОВ «Коллект Центр», зазначено заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 04.11.2025 за тілом кредиту: 15000 грн, заборгованості по відсоткам: 31633,50 грн, 3% річних 34,52 грн, інфляційні втрати 240 грн. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. Відповідь АТ «Універсалбанк» свідчить про належність вказаної у договорі банківської картки відповідачу та про зарахування на неї кредитних коштів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 27 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] договору позики №75216488. ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 15000,00 грн відповідачу [PERSON] . Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як у нового кредитора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Колект Центр» перейшли всі права ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» щодо права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 75216488. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. [PERSON] погасив заборгованість за кредитом у загальній сумі 19559,25 грн., Проте оплати він здійснив, як вбачається з розрахунку заборгованості, із порушенням погодженого 30 денного строку кредитування. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Для перевірки вірності заборгованості, суд надає правову оцінку умовам кредитного договору. Так, позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом 2686,50 грну період з 27.06.2021 по 27.07.2021 із розрахунку 89,55 грн на день та відсотки за понадстрокове користування кредитом у період, починаючи з 28.07.2021 у розмірі 298,50 грн на день. Ставки відсотків на день зазначені у таблиці до пункту 2.3 кредитного договору як 0,60% на день, та у самому пункті 2.3 як 1,99. Розмірі відсотків за користування кредитом також зазначений у додатку №1 до договору та за строк кредитування становить 2686,50 грн, що відповідає ставці 0,60%. За цих обставин, суд вважає погодженим між сторонами відсоткову ставку 0,60% у строк кредитування в 30 днів. Проценти за надстрокове користування кредитом у розмірі 2,7% на день нараховані передбачені таблицею у пункті 2.3 договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач протягом строку кредитування у 30 день не сплатив кредит та проценти за користування кредитом та почав сплачувати заборгованість після закінчення строку кредитування, а позикодавець почав нараховувати відсотки за кожен день у розмірі 2,7%, та усі сплати позичальника 19559,25 грн зарахував на погашення цих відсотків.. З цього приводу, суд зазначає наступне. За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом у загальному розмірі 31633,50 гривень. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування за договором позики №75216488 саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 2.2 Договору позики термін повернення кредиту визначено до 27.07.2021, тому правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача по відсоткам за ставкою 2,7% на день (відповідно до пункту 2.3) після спливу тридцятиденного строку кредитування - відсутні. Тому, для вірною сумою до повернення за кредитним договором має бути тіло кредиту 15000 грн та відсотки за 30 днів у розмірі 0,6% на день від суми кредиту у загальному розмірі 2686,50 грн, що разом становить 17686,50 грн. Оскільки [PERSON] сплатив із про строчкою на погашення позики за договором загальну суму 19559,25 грн, вона перевищує 17686,50 грн та охоплює заявлені позивачем до стягнення 3% річних 34,52 грн та інфляційні збитки 240 грн. Тому суд вважає, що відповідачем заборгованість за договором позики №75216488 від 27 червня 2021 року була погашена. З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed