Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах Національної служби здоров`я України з позовом до відповідача та просив стягнути витрати в сумі 30 235,3 гривень, які були понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Ухвалою Новоселицького районного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та встановлено 15-ти денний строк для подачі відзиву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, а для подачі відповіді на відзив - п`ять днів з дня отримання відзиву. Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подала, тож відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Прокурор у судовому засідання позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що її цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому вважала, що відшкодовувати витрати на лікування потерпілого повинна страхова компанія. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно ухвали Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29.10.2024 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України. З долучених до позовної заяви документів вбачається, що 01.07.2024 року, приблизно о 09 годині 15 хвилин, [PERSON] керуючи технічно справним транспортним засобом марки «AUDI», моделі «А4», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Н-03 (сполучення Житомир-Чернівці) зі сторони с.Недобоївці Чернівецького району в напрямку с.Динівці Чернівецького району, не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявила неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення із сідловим тягачем марки «DAF» моделі «95 XF 430» реєстраційний номер [NUMBER] у зв`язці з напівпричіпом марки «CARNEHL» моделі «CHKS-НН» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що рухався в зустрічному напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «AUDI» моделі «А4» [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці обличчя в лівій здухвинній ділянці, струс головного мозку, закритий перелом верхньої третини лівого стегна зі зміщенням, закритий перелом великої гілки лонної кістки без зміщення, які згідно висновку судово-медичного експерта № 558 - мд від 08.08.2024 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я. При цьому, порушення відповідачем п.10.1 «Правил дорожнього руху» з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди. Згідно довідки обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» №2384 від 25.11.2024 вартість лікування [PERSON] за період з 01.07.2024 по 02.07.2024 у ВАзЛІТ складає 12 131,55 грн., з 03.07.2024 по 24.07.2024 в дитячому травматологічному відділені - 22 019,51 грн. Загальна сума витрат на лікування від заподіяного кримінального правопорушення, становить 34 151,06 грн., з них за рахунок коштів НСЗУ - 30 235 гривень 3О копійок, що підтверджується листом даної установи №47499/2-16-24 від 23.12.2024 року. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). У справі, що розглядається, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я із позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування від кримінального правопорушення. Суд зауважує, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої відповідно до статті 1206 ЦК України. Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 450/1335/15-ц (провадження № 61-33915св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 295/2579/17 (провадження № 61-33266св18). Натомість суд відкидає доводи відповідача про те, що відшкодовувати витрати на лікування потерпілого повинна страхова компанія, оскільки її цивільно-правова відповідальність була застрахована з огляду на наступне. Відповідно до статті 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку. Згідно зі статтею 5 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Ураховуючи викладене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1345цс15, постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі №308/1463/19. З наведеного вище слід виснувати, що відповідач, як особа, яка причетна до скоєння злочину, в силу положень ст.1206 ЦК України зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] . Враховуючи те, що між злочинними діями відповідача, яка спричинила тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , та перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, а тому суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, оскільки вони документально підтверджені. На підставі Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», ст.ст.1166, 1206 ЦК України,

Outcome: approved