Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Бондар В. М. звернувся до суду з вказаним позовом, який у подальшому з урахуванням заяви про часткову відмову від позову уточнив, та свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 квітня 2025 року о 13:45 год. у м. Суми по вул. Харківська, 2, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу BMW Х5, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, чим порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема, в автомобілі BMW X5, номерний знак [NUMBER] , пошкоджено передній бампер та накладку крила переднього правого колеса. Власником автомобіля BMW X5, н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2025 року у справі №591/3915/25 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП. У зв`язку з відмовою [PERSON] від добровільного відшкодування шкоди у розмірі, визначеному за домовленістю між учасниками ДТП, [PERSON] звернувся до судового експерта для визначення розміру спричиненої шкоди, а саме вартості відновлювального ремонту автомобіля BMW X 5, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до висновку судового експерта від 17 травня 2025 року №17/2025 вартість відновлювального ремонту складає 13463,67 грн. Розмір матеріального збитку складає 9797,23 грн. Цивільно-правова відповідальність власника Daewoo Lanos, д.н.з.- [NUMBER] застраховано у ТВД СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом № АТ 4866303, проте [PERSON] всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про наявність такого полісу, копію відповідного полісу позивачу на надав, умови страхування (наявність франшизи) позивачу не відомі.Після відкриття провадження у справі питання про сплату страхового відшкодування між позивачем та ТВД СК «Альфа -Гарант» врегульовано мирним шляхом укладено угоду про доплату страхового відшкодування від 04 липня 2025 року, відповідно до якої ТВД СК «Альфа -Гарант» сплачує позивачу страхове відшкодування в розмірі 5697,23 грн. Крім того, позивачем з`ясовано наявність в умовах полісу страхування № АТ 4866303 франшизи в розмірі 2600,00 грн, тобто суми коштів, яка не покривається страховиком. У зв`язку з цим з відповідача [PERSON] просить стягнути кошти в розмірі 6266,44 грн (13463,67-9797,23+2600,00 грн). Також просить стягнути із [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, яка полягає у моральних стражданнях позивача у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, необхідністю витрачання свого часу на участь у огляді автомобіля судовим експертом, подальшого ремонту автомобіля, протягом якого автомобіль не може бути використаний за призначенням тощо. Розмір моральної шкоди також обумовлюється подальшою поведінкою відповідача [PERSON] , який в добровільному порядку відмовляється відшкодувати збитки, у зв`язку з цим позивач має докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав в судовому порядку. Також, позивач просить стягнути судові витрати, які складаються з 16455,68 грн, з яких 1211,20 грн - сплачений судовий збір, 3244,48 - оплата висновку експерта, 12000,00 грн оплати правової допомоги. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Моісеєнка В. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що відповідач [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 3666,44 грн, завданої внаслідок ДТП, не заперечує та позов в цій частині визнає. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн відповідач з таким розміром не погоджується, зазначає, що такий розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Позивач не зазначає, які саме душевні страждання він переніс, які порушення його нормальних життєвих зв`язків відбулися внаслідок ДТП. Такий розмір моральної шкоди є завищеним та не відповідає дійсним обставинам справи, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, тому розмір моральної шкоди слід визначити в розмірі 500,00 грн. В решті позовних вимог просить відмовити. 07 липня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про зменшення витрат на правничу допомогу з 12000,00 грн до 10000,00 грн., вважає таку суму гонорару завищеною та неспівмірною складності справи та обсягу виконаних адвокатом послуг, оскільки справа є незначної складності, отже підготовка документів для звернення до суду у рамках цієї справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. 17 липня 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Бондаря В. М. надійшла заява про часткову відмову від позову в частині стягнення із відповідача ТОВ «Страхова компанія «Альфа Гарант» на користь [PERSON] коштів в сумі 9797,23 грн в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди. Також на адресу суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначено, що хоч відповідач і визнає вимог позивача про стягнення спричиненої шкоди в розмірі 3 666,44 грн, проте як після ДТП, так і на цей час дії відповідача [PERSON] є недобросовісними, оскільки всупереч вимогам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він не поінформував іншого учасника ДТП про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та відомості про відповідні страхові поліси, не надав страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Лише після відкриття провадження у цій справі було з`ясовано про наявність в полісі страхування відповідача [PERSON] франшизи в розмірі 2600,00 грн, тобто суми, яку не покриває страхове відшкодування. Після з`ясування вказаних обставин позивач вимушений уточнити позовні вимоги та збільшити їх. [PERSON] заперечує проти вимог про стягнення моральної шкоди в заявленому розмірі, вважає його завищеним та зазначає розумний розмір шкоди в сумі 500,00 грн. Позивач з таким розміром не погоджується. Зазначає, що відповідач всупереч вимогам ст. 3 ЦК України не запропонував позивачу врегульовати питання мирним шляхом із залученням страхової компанії, чим змусив позивача звернутися до суду, що потребувало значних витрат часу позивача на участь у огляді автомобіля судовим експертом, укладення угоди з адвокатом, сплати позивачем власник коштів на оплату послуг експерта та адвоката, сплати судового збору тощо. Позивач вимушений був самостійно врегульовувати питання про сплату страхового відшкодування. Крім того, позивач вимушений буде нести витрати часу та коштів на ремонт автомобіля. Позивач змушений подавати ряд процесуальних документів, які збільшують розмір витрат на правову допомогу. Тому вважає заявлену суму витрат на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн обгрунтованою. Від представника відповідача [PERSON] адвокатом Моісеєнка В. В. надійшов відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначає, що розмір франшизи складає 2600,00 грн, що в свою чергу означає, що при настанні страхового випадку, якщо збитки менші або рівні 2600 грн, страхова компанія не виплачує відшкодування, а цю суму покриває власник полісу. Якщо збитки перевищують 2600 грн, страхова компанія виплачує різницю між загальною сумою збитків та 2600 грн, а решту покриває власник полісу. Як вказано у страховому полісі №004866303, на час настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа Гарант», транспортний засіб Daewoo Lanos [NUMBER] , з визначенням страхової суми на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, в розмірі 160000,00 грн. Розмір франшизи 2600 грн. Відповідач частково визнає вимогу про стягнення матеріальної шкоди у розмірі франшизи в сумі 2600 грн, а з приводу решти суми позивач не позбавлений можливості стягнути зі страхової у межах страхової суми, оскільки розмір завданої матеріальної шкоди не перевищує страхової суми, визначеної страховим полісом. Моральну шкоду визнає в розмірі 500,00 грн, а в решті позовних вимог просить відмовити. У зв`язку з відмовою у позові витрати по сплаті судового збору та правовій допомозі просить залишити на позивачеві у зв`язку з необґрунтованим зверненням до суду. 04 серпня 2026 року від представника позивача [PERSON] адвоката Бондаря В. М. надійшла відповідь на відзив відповідача щодо уточненого позову, в якому зазначено, що всупереч раніше викладеній у відзиві від 27 червня 2025 року позиції, відповідач вже зазначає, що спричинену шкоду в розмірі 3666,44 грн, розмір якої він визнавав, має сплатити страхова компанія. Тобто, відповідач діє недобросовісно та суперечливо. Відповідач наголошує, що позивачем не надано документів щодо врегулювання питання про сплату страхового відшкодування, проте на цей час жодних вимог до страховика у справі не заявлено, відповідач [PERSON] має відповідати саме за спричинену ним шкоду, яка не покривається відповідальністю страховика, про що і вказано в позові. В уточненій позовній заяві від 14 липня 2025 року до загальної ціни позову про стягнення спричиненої матеріальної шкоди було додано лише суму франшизи, яку визначено полісом страхування, в розмірі 2600,00 грн. Суть та зміст позову не змінились. Тому, до ціни позову у розмірі 3666,44 грн, яку має сплатити відповідач [PERSON] , і яку відповідач визнавав, додано суму франшизи в розмірі 2600,00 грн, у зв`язку з цим відповідач має сплатити позивачу 6266,44 грн, та 20000 грн моральної шкоди, про що і зазначено в уточненому позові. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Моісеєнко В. В. подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2025 року у справі №5913915/25, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зупинено до набрання законної сили постановою у справі №591/3915/25 (провадження 3/591/1162/25) про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП. Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року поновлено провадження у справі. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Бондар В. М. у судове засідання не з`явились, представник направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Моісеєнко В. В. у судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Спірні цивільно-правові відносини у сфері страхування відповідальності власників транспортних засобів врегульовані ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 12 квітня 2025 року о 13:45 год. у м. Суми по вул. Харківська, 2, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] , під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу BMW Х5, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2025 року у справі №591/3915/25 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУПАП (а.с. 7, 8). Постановою Сумського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2025 року залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення (а.с. 133-134). Відповідно до висновку судового експерта від 17 травня 2025 року №17/2025 ринкова вартість транспортного засобу BMW X 5, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , станом цін на час настання події, що відбувалася 12 квітня 2025 року, без урахування ПДВ складає 1047836,00 грн. Вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень, завданих автомобілю, складає 13463,67 грн. Розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та з урахуванням ПДВ на вартість частини складових та з урахуванням коефіцієнта їх фізичного зносу складає 9797,23 грн (а.с. 9-48). За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Нормами ст. 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи з положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (Закон № 1961-IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 у справі № 465/674/19 (провадження № 61-12514св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «...Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14- 176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/І5-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. 01 липня 2025 року між [PERSON] та ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було укладено угоду про доплату страхового відшкодування у судовій справі № 587/2911/25, де сторони досягли згоди про розмір страхового відшкодування, який становить 5697,23 грн у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу BMW X 5, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка мала місце 12 квітня 2025 року з вини водія [PERSON] , оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія була забезпечена у ТДВ СК «Альфа Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 4866303 (а.с. 78). Тобто, потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку. Згідно зі страховим полісом АТ 004866303 автомобіль Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER] застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Ліміт за шкоду життю та здоров`ю складає 320000,00 грн, ліміт за шкоду майну складає 160000,00 грн. Франшиза складає 2600 грн (а.с. 82). Таким чином, позивач [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа Гарант» та погодився на суму страхового відшкодування у розмірі 5697,23 грн, тобто скористався своїм правом на страхове відшкодування саме у такому розмірі. Розмір завданої матеріальної шкоди не перевищує страхової суми (ліміт за шкоду майна 160000,00 грн), визначеної страховим полісом АТ 004866303. Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. Разом з цим позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (ст. 1194 ЦК України). Страхова компанія відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» сплатила страхове відшкодування не у повному обсязі, оскільки страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000, 00 грн. Позивач, отримавши часткове відшкодування завданих збитків з боку страхової компанії, матеріальних претензій до останньої немає. Таким чином, позовні вимоги до відповідача [PERSON] в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3666,44 грн, заподіяної внаслідок ДТП, не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У п. 12.1 ст. 12 Закону зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 36.6 ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Станом на час розгляду справи відповідач франшизу позивачеві не відшкодував. Оскільки внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] транспортний засіб позивача пошкоджено, а вартість франшизи не покрита страховим відшкодуванням, з [PERSON] як винної особи на користь позивача підлягає стягненню несплачена сума франшизи у розмірі 2600,00 грн. Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З приписів ч. 1 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач зазначає, що моральна шкода полягає у моральних стражданнях позивача у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, необхідністю витрачання часу на участь у огляді автомобіля експертом, подальшого ремонту, упродовж якого автомобіль не може бути використаний за призначенням. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів, що позивач [PERSON] під час ДТП взагалі перебував у автомобілі BMW Х5. За постановою суду від 29 квітня 2025 року автомобілем керував [PERSON] . Разом із цим сам [PERSON] з вимогою про відшкодування моральної шкоди до суду не зверталася. Проте суд враховує, що позивач отримав певні негативні емоції від пошкодження належного йому автомобіля та певні незручності, пов`язані з необхідністю витрачати час на його відновлення, суд вважає, що об`єктивним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди буде сума коштів у розмірі 2000 грн. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] половину витрат за проведення експертизи в сумі 1622 грн 24 коп., що підтверджено квитанцією про оплату наданих експертом послуг від 15 травня 2025 року (а.с. 50). Щодо вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 12000, 00 гривень, суд зазначає таке. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом вказаної справи. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату до матеріалів справи долучено копії договору про надання правничої допомоги від 14 квітня 2025 року свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2395 та ордер. Представник відповідача [PERSON] адвокат Моісеєнко В. В. звернувся з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30 січня 2023 року №910/7032/17). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, наявність заяви про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено на 18% (2600+2000)/(6266,44+20000)*100), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1260 грн витрат на правову допомогу (7000*18%) та 218,02 грн судового збору (1211,20*18%).

Outcome: partial