Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У грудні 2025 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оппортуніті 66», треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління державної податкової служби у Львівській області, про припинення трудових відносин. Позов мотивовано тим, що відповідно до трудового договору він з 16 жовтня 2019 року перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Оппортуніті 66». Трудовий договір є безстроковим, він займає посаду кур`єра. Зазначає, що трудова діяльність тривала з 16 жовтня 2019 року до квітня 2022 року включно. Припинення трудових відносин відбулося у зв`язку з воєнною агресією російської федерації на територію України, введенням воєнного стану і тимчасовою окупацією м. Херсон, під час якої документи підприємства були втрачені, у тому числі його трудова книжка. Позивач вказує, що з травня 2022 року по даний час зв`язок з підприємством втрачено, підприємство діяльності не проводить. Оскільки він згідно відомостей держреєстрів є працевлаштованою особою, отже, не має можливості працевлаштуватися. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд: -Визнати припиненими трудові відносини між ним та ТОВ «Оппортуніті 66». Процесуальні дії суду та участь сторін у розгляді справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19 січня 2026 року. Постановлено виклик відповідача здійснювати у тому числі через оголошення на веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 19 січня 2026 року клопотання представника Державної податкової служби у Львівській про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено розгляд справи проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 19 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 10 лютого 2026 року. У судові засідання 19 січня 2026 року, 10 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року позивач не з`явився, водночас подав до суду заяви, в яких просив розглянути справу за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судові засідання 19 січня 2026 року, 10 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України. Окрім цього, суд також повідомив відповідача про розгляд справи через оголошення на сайті на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Миколаївського районного суду Львівської області). Представник третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у судові засідання 19 січня 2026 року, 10 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, водночас подав до суду письмові пояснення. Представник третьої особи Головного управління державної податкової служби у Львівській області в судовому засіданні 10 лютого 2026 року пояснила, що дійсно згідно з наданими позивачем відомостями та довідками, він є працевлаштованим у ТОВ «Оппортуніті 66». Оскільки ТОВ «Оппортуніті 66» знаходиться на обліку у Головного управління державної податкової служби у Херсонській області, Головне управління державної податкової служби у Львівській області не має доступу до інформації щодо вказаного підприємства. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовитня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Фактичні обставини справи Відповідно до відомісті про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб від 10 листопада 2025 року [PERSON] на підставі наказу № 49-к від 16.10.2019 року прийнятий на посаду кур`єра у ТОВ «Оппортуніті 66». 25 жовтня 2025 року [PERSON] звертався до ТОВ «Оппортуніті 66» із заявою про звільнення за власним бажанням. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Як регламентовано статтями 21, 22, 23 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»(стаття 48 КЗпП України). У силу положень пункту 4 частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружинина роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин),роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (стаття 38 КЗпП України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно трудового договору між працівником та підприємством 16 жовтня 2019 року прийнятий на роботу по безстроковому трудовому договору на посаду кур`єра, що підтверджується відомістю про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб від 10 листопада 2025 року. Також судом встановлено, що трудова діяльність [PERSON] на ТОВ «Оппортуніті 66» тривала з 16 жовтня 2019 року до кінця квітня 2022 року. Припинення трудових відносин відбулося у зв`язку з воєнною агресією російської федерації на територію України, введенням воєнного стану і тимчасовою окупацією м. Херсон, під час якої документи підприємства були втрачені. Позивач звертався до відповідача із заявою про розірвання трудового договору, проте відповіді не отримав. До даного часу не вирішено питання розірвання трудового договору та звільнення позивача з роботи. За встановлених обставин щодо порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний позивачем спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ст.38 КЗпП України. Враховуючи те, що з квітня 2022 року трудові відносини між сторонами фактично відсутні, але процедура припинення таких відповідно до законодавства України не виконана, наявне порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, відповідачем обставини порушення такого права не спростовані, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне визнати припиненими трудові обов`язки не з моменту звернення працівника (позивача) до суду з відповідним позовом, а з моменту фактичного припинення трудових відносин. Оскільки трудові відносини тривали до кінця квітня 2022 року, точну дату припинення встановлено не було, відтак, трудові відносини суд вважає за необхідне припинити з 01 травня 2022 року. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи зазначене, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved