Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У листопаді 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Проценко О.В. звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] з травня 2011 року проживала разом з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 11.03.2025 у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . На даний час відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, син знаходиться на повному утриманні позивача і лише вона дбає про його матеріальне забезпечення. Відповідач здорова та працездатна особа, має можливість сплачувати аліменти. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 03 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Постановлено провести розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі. Судом 29.01.2026 р. за вх..№6171 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Рашкова В. В. просила позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати прийняття судового рішення і до досягнення дитиною повноліття. У відзиві зазначила, що відповідач в повній мірі розуміє важливість своїх батьківських обов`язків та відповідально ставиться до їх виконання. Відповідач підтримує зв`язок із дитиною навіть не дивлячи на те, що шлюбні відносини із позивачем фактично вже припинені. Відповідач тепло ставиться до своєї дитини та ніколи не заперечував свого батьківського обов`язку, а також піклуючись про належний рівень життя дитини переказує кошти позивачу на картковий рахунок у банку з позначкою про те що данні суми є саме аліментами на утримання його дитини. Відповідач, є військовослужбовцем і на даний момент також перебуває на службі у Збройних Силах України, що ускладнює його особисту участь у житті дитини, проте він ніколи не відмовлявся від виконання свого батьківського обов`язку, а тому твердження позивача про те що лише вона дбає про матеріальне благополуччя дитини - не відповідають дійсності. Крім того, на даний момент дитина - [PERSON] , зареєстрований саме з відповідачем. Крім того на утриманні Відповідача також знаходиться його мати - [PERSON] , [INFO] , яка є особою похилого віку, пенсіонеркою та має третю групу інвалідності. Враховуючи добросовісність відповідача в питаннях грошового забезпечення власного сина, той факт, що відповідач добровільно надає позивачу значні суми коштів на утримання сина, та жодним чином не відмовляється від виконання свого батьківського обов`язку, беручи до уваги специфіку служби відповідача на передових позиціях у Збройних Силах України, ризик якій він несе для свого життя та здоров`я, періодичні проблеми із здоров`ям відповідача внаслідок отриманих бойових поранень та контузій, а такою перебування на утриманні відповідача його матері похилого віку, яка також потребує лікування та регулярної підтримки, відповідач вважає за можливе та доцільне просити суд призначити стягнення аліментів на утримання його сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Саме такий розмір аліментів на дутику відповідача буде достатнім, належним та пропорційним всім необхідним потребам дитини, а також не буде порушувати принцип найкращих інтересів дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. Судом 24.02.2026 р. за вх..№11859 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Проценко О. В. просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився,представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Заяви та клопотання до суду не направив, причини неявки суду не повідомив. Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені про дату, час та місце слухання справи, позивач надав заяву про розгляд справи у її відсутності, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. 11.03.2025 року у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено Актовий запис за №186, що підтверджується витягом з Актового запису про шлюб з застосунку «Дія». Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з реєстру Білоцерківської територіальної громади. Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач зазначає, що малолітній син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є перебуває на службі у Збройних Силах України та 29.08.2025 р. отримав поранення при виконанні бойового завдання, що підтверджується Довідкою про обставини травми від 08.09.2025 за №10918, виданої командиром військової частини [NUMBER] . З наданих відповідачем платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] на користь [PERSON] було перераховано: 20.11.2025 3000,00 грн; 21.11.2025 1147,00 грн; 05.12.2025 20000,00 грн; 18.12.2025 6000,00 грн; 29.12.2025 7000,00 грн; 03.01.2026 20000,00 грн. Призначення платежу аліменти. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу (СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки доходів на одну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, закріплено на законодавчому рівні незалежно від розміру доходу платника аліментів. У відзиві відповідач просить суд при винесені рішення врахувати те, що на його утриманні перебуває матір [PERSON] , [INFO] , яка є особою похилого віку, пенсіонеркою та має третю групу інвалідності, разом з тим, відповідач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеного. Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власну дитину, відсутність домовленості між сторонами (батьками) про утримання дитини, суд дійшов висновку, про необхідність частковому задоволенню вимоги позивача та стягнути з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial