Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки, вказавши, що після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме: - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1500 га, кадастровий номер - 052375100:04:002:0923, що знаходиться по [ADDRESS] . [PERSON] за життя 13 сесією 23 скликання від 06.11.1999 року Теплицької селищної ради було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0.1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і сільськогосподасрьких споруд по [ADDRESS] . Він побудував на цій земельній ділянці житловий будинок і рішенням Теплицького районного суду від 19 грудня 2024 року за позивачкою визнано право забудовника на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом по [ADDRESS] . Позивач вказала, що після смерті [PERSON] , вона є спадкоємцем за законом. Позиивач звернулася до нотаріуса Teплицької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, але їй було відмовлено. Проте спадкодавець не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки, а саме зареєстрував право власності на земельну ділянку на своє ім`я. Оскільки, приватизація вказаної земельної ділянки не завершена видачею правовстановлюючого документу, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку. Позивач, як спадкоємець у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті спадкодавця та набула права в порядку спадкування, а саме: право на завершення приватизації та право на здійснення державної peєстрації права власності з отриманням Витягу з Державного реєстру прав на своє ім`я. Як наслідок, за вищевказаних обставин, [PERSON] не може оформити спадкові права на земельні ділянки шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча належним чином прийняла спадщину, а тому змушена звернутись до суду за захистом прав та інтересів. Від позивача [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Від представника відповідача голови Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, Трамбовецького Р.І., надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 25 липня 2011 року [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8). Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] є дочкою [PERSON] (а. с. 34). Згідно постанови Теплицького державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 листопада 2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (а. с. 9). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] замовник технічної інвентаризації [PERSON] (а. с. 21-23). Згідно довідки № 2167 від 17.10.2025, виданої Теплицької селищною радою Гайсинського району Вінницької області земельна ділянка площею 0,15 га, яка передана у приватну власність [PERSON] , розташована по [ADDRESS] (а. с. 25). Згідно рішення Теплицького районного суду від 19 грудня 2024 року за [PERSON] визнано. Як спадкоємцем за законом право забудовника на спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] , що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 26-27). Згідно архівної довідки від 23.09.2025 № 01-11-302, виданої Гайсинською районною державною адміністрацією, архівний відділ № 3 рішенням 13 сесії 23 скликання Теплицької селищної Ради Теплицького району Вінницької області від 06.11.1999 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд (а. с. 35). Статтею 1216 ЦК України - передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Відповідно дост.1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно з частинами 1, 2, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1296 ЦК України - оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України - громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Статтею 118 ЗК України - визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, із аналізу якого вбачається, що процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України - визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України - передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом "г" частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідний правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц (провадження№ 14-652цс18) . Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не оформив на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Оскільки достовірно встановлено, що позивачка є дочкою [PERSON] та спадкоємцем його майна за законом, вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняла її, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки документи, що підтверджують право власності на земельні ділянки спадкодавець за життя, розпочавши процес їх приватизації, не встиг його завершити, а тому до спадкоємця в порядку спадкування переходить право на завершення процесу приватизації цієї ділянки, тож позовні вимоги підлягають задоволенню. Відносно визнання в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, то згідно листа Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна» визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 328 ЦК України - встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] під час свого життя не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки, а саме зареєстрував право власності на земельну ділянку на своє ім`я. Після відкриття спадщини до позивача в порядку спадкування перейшли майнові права на вказану земельну ділянку, у зв`язку з невизнанням цих прав нотаріусом, права позивачки підлягають захисту в судовому порядку. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію представника відповідача щодо визнання позовних вимог, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved