Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя за підсудністю із Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 27712-01/2022 в розмірі 20 912,00 грн., з яких 8 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 912,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, та за договором позики № 74736986 в розмірі 18 901,32 грн., з яких: 12 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 901,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. В обґрунтування позовної заяви зазначено наступне. 29.01.2022 року між ТОВ Фінансова компанія ІНВЕСТРУМ та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27712-01/2022. 31.01.2023 року між ТОВ ФК ІНВЕСТРУМ та ТОВ ФК ЄАПБ було укладено Договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого до ТОВ ФК ЄАПБ перейшло право грошової вимоги до боржників, та, відповідно до реєстру боржників, перейшло право грошової вимоги і до [PERSON] за кредитним договором № 27712-01/2022 в сумі 20 912,00 грн. Також, 12.01.2022 року між ТОВ Фінансова компанія 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ та [PERSON] було укладено договір позики № 74736986. 14.06.2021 року між ТОВ ФК 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ та ТОВ ФК ЄАПБ було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ ФК ЄАПБ перейшло право грошової вимоги до боржників, та, відповідно до реєстру боржників, перейшло право грошової вимоги і до [PERSON] за договором позики №74736986 в розмірі 18 901,32 грн. [PERSON] належним чином не виконувались зобов`язання за кредитними договорами по оплаті боргу, внаслідок чого позивач має право задовольнити свої порушені права шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача кожної складової грошової заборгованості за кредитними договорами. Ухвалою суду від 31.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 14.01.2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів, комісії, пені та штрафів, не визнає. Відповідач звертає увагу суду на те, що, 05.04.2022 року відповідач мобілізований та є військовослужбовцем. На даний час відповідач продовжує проходити військову службу у військовій частині [NUMBER] з 24.05.2024 року. Тому, враховуючи вищевикладене, відповідач має право на пільги, визначені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо заборони нарахування відсотків за користування кредитом. Тому, просить суд врахувати при розгляді справи поданий відзив, задовольнити позовні вимоги частково з урахуванням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та проводити розгляд справи за його відсутності. 23.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до неї представник позивача просить суд повністю задовільнити вимоги позову. Зазначає, що на момент укладення кредитних договорів відповідач не був військовослужбовцем, відповідних доказів повідомлення первісного кредитора про наявності пільг щодо нарахування відсотків відповідачем не надавалися. Нарахування відсотків здійснювалось на законних підставах. 03.02.2026 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Згідно яких, відповідач не погоджуючись із доводами, викладеними представником позивача у відзиві на позовну заяву, наголошує на тому, що закон не пов`язує виникнення права на пільгу з обов`язком повідомлення банку у певний термін, підставою для пільги є сам факт перебування на службі. У зв`язку з чим, просить суд врахувати при розгляді справи подані заперечення та задовольнити позовні вимоги частково. В судове засідання представник позивача не з`явилась, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, суд приходить до наступного. 29.01.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №27712-01/2022, відповідно до п. 1.1 якого товариство надає клієнту кредит у розмірі 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 27.02.2022. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За користування кредитом клієнт сплачує товариству 365,0% річних від суми кредиту в розрахунку 1,00% на добу (п. 1.2, п. 1.3 договору). Даний кредитний договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором W 0916. 29.01.2022 року відповідачем було підписано одноразовим ідентифікатором W 0916 графік платежів, який є Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту №27712-01/2022. 29.01.2022 року відповідач отримав інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та підписав паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором W 0916. Графіком платежів визначено, що 27.02.2022 року позичальник повинен повернути суму процентів у розмірі 2400,00 грн. та тіло кредиту 8000,00 грн., що разом становить 10 400,00 грн. 31.01.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №31012023, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №27712-01/2022 від 29.01.2022 року в сумі 20 912,00 грн., яких: 8000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 912,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Разом з цим, 12.01.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №74736986, відповідно до п. 1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору визначено, що сума позики становить 12 000,00 грн. строк позики 30 днів, дата повернення позики 11.02.2022, знижена процентна ставка 0,6965% за день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% на день, орієнтовна річна процентну ставку - 906,08%; орієнтовна загальна вартість позики 14 507,40 грн. Договір позики підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Hx6SXyNW27 (зворот). До Договору позики додано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якого, в кінці строку кредитування, а саме 11.02.2022 позичальник повинен повернути суму процентів у розмірі 2 507,40 грн. та тіло кредиту 12 000,00 грн., що разом становить 14 507,40 грн. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1 договору факторингу, згідно умов цього договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 є невід`ємною частиною договору. Згідно з п.1.2 договору факторингу №14/06/21, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписані наступні угоди: додаткова угода №2 від 28.07.2021 року до договору факторингу №14/06/21; додаткова угода №7 від 13.06.2022 року до договору факторингу №14/06/21; додаткова угода №12 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 та акт прийому-передачі реєстру боржників №11 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 18 901,32 грн., з яких: 12 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 901,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підтвердження укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним первісними кредиторами з відповідачем позивач надав суду копії відповідних доказів, описаних вище. Отже, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитними договорами укладеним первісними кредиторами з відповідачем. Разом з цим, відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч.1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагається. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Судом встановлено, що 29.01.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №27712-01/2022. Також, 12.01.2022 року, між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №74736986. Правонаступником прав позичальника за вказаними договорами є позивач. Укладаючи вказані кредитні договори, сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема, суму кредиту, відсоткову ставку, строк кредитування, графік погашення заборгованості. Разом з цим, відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредитів у загальному розмірі 20 000,00 грн., з якої 8 000,00 грн. заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №27712-01/2022; 12 000,00 грн. заборгованість за договором позики №74736986. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за кредитними договорами, суд зазначає наступне. Згідно наданого позивачем розрахунку за кредитним договором №27712-01/2022 року заборгованість відповідача за процентами складає 12912,00 грн. нарахованими на дату відступлення права вимоги. Відповідно до розрахунку за договором позики №74736986 заборгованість відповідача за процентами нарахованими на дату відступлення права вимоги становить 6 901,32 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У позовній заяві наполягає на тому, що з відповідача слід стягнути суму заборгованості з урахуванням відсотків, які нараховувались і після закінчення строку дії укладеного договору, оскільки такі умови були передбачені договором. Разом з тим, як вбачається із договору №27712-01/2022, додатку до договору та графіку платежів, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів з 29.01.2022. Дата повернення кредиту: 27.02.2022 Сума до повернення:10400 грн., з яких 8000,00 грн. сума основного боргу, 2400,00 грн. сума нарахованих у період дії договору відсотків. Відповідно до договору позики №74736986 від 12.01.2022 та графіку платежів, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів з 12.01.2022. Дата повернення кредиту: 11.02.2022 Сума до повернення: 14507,40 грн., з яких 12000 грн. сума основного боргу, 2507,40 грн. сума нарахованих у період дії договору відсотків. Таким чином, у договорі сторони обумовили строк повернення кредиту, а можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі договору, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З відповідача на користь кредитної установи підлягає стягненню сума процентів, нарахована за визначений умовами договорів строк кредитування і орієнтовний строк повернення кредиту, тобто за 30 днів. У постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Щодо посилань відповідача на те, що він є військовослужбовцем і до нього має бути застосовано положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» суд зазначає наступне. Частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини). Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів, зокрема: копії військового квитка серії [NUMBER] виданого 26 жовтня 2006 року; копії довідки командира військової частини [NUMBER] від 10 квітня 2022 року №387, з якої вбачається, що відповідач по справі [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] від 05.04.2022 року; копії довідки т.в.о. командира військової частини [NUMBER] від 12 серпня 2025 року №1049, вбачається, що відповідач по справі [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] від 28.10.2022 року; копії довідки т.в.о. командира військової частини [NUMBER] від 05 січня 2026 року №21, вбачається, що відповідач по справі [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 24.05.2024 року. Таким чином, на відповідача [PERSON] , як на військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а кредитні установи під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18. За наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором «суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом)». Даний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі N642/548/21. Та обставина, що відповідач не надав позикодавцю вказаної інформації, не змінює його статусу та не надає права ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» нараховувати відсотки за умовами кредитних договорів за його неналежне виконання. Відтак, заперечення позивача в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги. Разом з цим суд зазначає, що, відповідач проходив військову службу з призовом по мобілізації з 05.04.2022 року, у нього відсутні пільги щодо нарахування йому процентів з врахуванням ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», які були нараховані до 05.04.2022 року. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами кредитного договору №27712-01/2022 від 29.01.2022 року та договору позики № 74736986 від 12.01.2022 року, отримання за їх умовами грошових коштів, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості перед позивачем, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості, що в загальному розмірі становить 24 907,40 грн., яка складається за кредитним договором №27712-01/2022 від 29.01.2022 року у розмірі 10 400,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 400 грн. - заборгованість за відсотками; за договором позики № 74736986 від 12.01.2022 року у розмірі 14507,40 грн., з яких: 12 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 507,40 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 24 907,40 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 894,33 грн. (24907,40/* 3028 / 39 813,32). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1 894,33 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial