Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №2735844 в розмірі 17548,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 03 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №2735844, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 5500,00 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. ТОВ «Авентус Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Натомість відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору. Позивач зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач та ТОВ «Авентус Україна» вчинили дії визначенні ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 21 квітня 2021 року між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір відступлення право вимоги №ККАУ-21042021 згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за кредитним договором №2735844 від 03 серпня 2020 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та відповідно останнім набуто права вимоги до відповідача. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, його заборгованість становить 17548,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5350,00 грн, заборгованість за процентами 12198,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №2735844 від 03 серпня 2020 року в розмірі 17548,00 грн, а також 2422,40 грн судового збору та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, а також витребувано докази. Відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, що відповідає положенню ч. 10 ст. 187 ЦПК України, ст. 128 ЦПК України, однак відповідач відзив на позов не надав, будь-які докази по справі чи інші клопотання на адресу суду не надійшли. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву та просив розгляд справи провести у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явивсь, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 03 серпня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2735844 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн на споживчі (особисті) потреби, строком на 30 дні з можливістю пролонгації. Дата повернення кредиту вказується у графіку в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Відповідно до п.п.1.5.1-1.5.2 договору, у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.4 цього Договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення строку застосовується знижена процентна ставка 1,33% в день від суми кредиту. Стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.4 цього договору, якщо позивач не виконав умови зазначені в п.п. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1-4.6 цього договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за зниженою ставкою складає 486,78% річних, за стандартною ставкою 695,40% річних. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору за зниженою ставкою складає 7694,50 грн, а за стандартною ставкою 8635,00 грн (п.1.7-1.8 договору). Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства (п. 1.1 договору). Відповідно до п. 9.6 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 договору). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, сума кредиту (його частинами) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Згідно з п. 3.1 договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» Додаток №1 до цього договору містить графік платежів, який передбачає: кількість платежів/ періодичність внесення один/одноразово, дату повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 02.09.2020, суму кредиту - 5500,00 грн, суму нарахованих процентів 2194,50 грн, а разом до оплати 7694,50 грн. Дані документи підписані [PERSON] 03 серпня 2020 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором С464729. 03 серпня 2020 року відповідач також ознайомився із умовами стандартизованої форми Паспорта споживчого кредиту, підписавши які електронним підписом одноразовим ідентифікатором С464729, позичальник підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідач шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого від ТОВ «Авентус Україна», підписав договір про надання споживчого кредиту, який вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже 03 серпня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2735844 в формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Отримання позичальником коштів за цим договором підтверджується інформаційною довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5731-ВП від 18.07.2025 про проведення успішного переказу коштів 03.08.2020 на суму 5500,00 грн, маска картки [NUMBER] (а.с. 16). Належність [PERSON] банківської платіжної картки № [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні та отримання ним 03серпня 2020 року о 13:31:20 коштів в сумі 5500,00 грн підтверджується також повідомленням АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.5/12990БТ від 29.09.2025 (а.с. 78) , наданим банком на виконання ухвали суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 21 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №27335844 від 03 серпня 2020 року відступлено позивачу. Відповідно до 6.2.3 договору факторингу, права вимоги переходять з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Того ж дня, 21 квітня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали акт приймання передачі реєстру боржників від 21 квітня 2021 року до договору відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021 (зворотний бік а.с. 21). Факт оплати компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги у сумі 996426,21 грн згідно п. 7.1 договору відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021 підтверджується копією платіжної інструкції №29849 від 21 квітня 2021 року (а.с. 22). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору прав відступлення №ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №2735844 від 03 серпня 2020 року на загальну суму заборгованості 17548,00 грн (зворотній бік а.с. 21). Що стосується вищевказаного договору відступлення права вимоги він є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. Отже до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право кредитора за договором про надання споживчого кредиту №2735844 від 03 серпня 2020 року, що підтверджується дослідженими доказами. Як слідує із розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Авентус Україна», заборгованість відповідача за кредитним договором №2735844 від 03 серпня 2020 року становить 17548,00 грн, з яких: 5350,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу (5500,00 грн 150,00 грн), 12198,00 грн (16796,00 грн 4598,00 грн ) - заборгованість за процентами (зворотній бік а.с. 16-19). 12 серпня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направлено [PERSON] письмову вимогу по виконання зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за кредитним договором №2735844 від 03 серпня 2020 року в загальному розмірі 17548,00 грн протягом 30 днів з дня отримання вимоги (а.с. 22). Оскільки [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом. Судом установлено укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору та погодження істотних умов. Матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання. Разом з тим, відповідач неналежно виконує умови кредитного договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 в п. 95-108 вказано щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). Так, за умовами договору кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 02 вересня 2020 року. При цьому, сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у розділі 4 цього договору. Так, відповідно до п. 4.3. договору пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Згідно з п. 4.4 Договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі. Аналізуючи вказані умови договору вбачається, що пролонгація строку кредиту не відбувається автоматично лише на підставі дій позичальника щодо сплати процентів обов`язковою умовою є вчинення товариством конкретних акцептуючих дій, передбачених пунктом 4.4 кредитного договору. З огляду на вищевикладене, в порушення ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів достатніми та допустимими доказами направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в договорі. Таким чином,строк кредитування упродовж якого підлягали нарахуванню відсотки за користування кредитом становив 30 днів згідно п. 1.4 договору. У подальшому слід було здійснювати нарахування відсотків відповідно до норм ст. 625 ЦК України, однак у позовній заяві кредитор про це не просив. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі №755/15853/15-ц, від 10 лютого 2022 року у справі №263/1976/16-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України припиняється також і право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку. З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредит-Капітал» процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, то останні підлягають перерахунку: з 03 серпня 2020 року по 02 вересня 2020 року: 5500,00 грн х 1,90% х 30 днів = 3135,00 грн. При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості (період з 03 серпня 2020 року по 20 квітня 2021 року) за кредитним договором №2735844 від 03 серпня 2020 року, складеного первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», [PERSON] частково здійснювалося погашення заборгованості, а саме: 16 вересня 2020 року сплачено 4598,00 грн, які зараховані на погашення процентів, та 150,00 грн, які зараховані на погашення тіла кредиту. У постанові ВС від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Так, з урахуванням внесених відповідачем платежів на оплату процентів, заборгованість по процентам за користування кредитом відсутня, більше того утворилась переплата в розмірі 1463,00 грн (3135,00 грн - 4598,00 грн), яка підлягає зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту (5350 грн - 1463,00 грн = 3887,00 грн) Таким чином, заборгованість відповідача за Договором №2735844 від 03 серпня 2020 року становить 3887,00 грн, з яких: 3887,00 грн - заборгованість за тілом кредиту. Зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що судом встановлено факт неналежного невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що останнім не спростовано, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 3887,00 грн, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 536,58 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням понижуючого коефіцієнта). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц. Позивачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу та в їх підтвердження надано: договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року (зворотній бік а.с. 23), акт наданих послуг №876 від 05 серпня 2025 року (зворотній бік а.с. 23), детальний опис наданих послуг до вищевказаного акту (а.с. 24), ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1381377 від 02 липня 2025 року (а.с. 24). Відповідно до п.1.1 договору клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнтів у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Порядок виконання та інші умови договору визначені в розділі 2 договору. Відповідно до акту наданих послуг №909 від 05 серпня 2025 року АО «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І. та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписанням цього акту підтверджують факт надання адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг відповідно до положень укладеного ними Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2735844. Сума наданих послуг відповідно до договору складає 8000,00 грн. Сторони не мають жодних претензій, скарг та зауважень одна до одної стосовно виконання ними вищевказаного договору. З детального опису наданих послуг до акту №867 від 05 серпня 2025 року слідує, що АО «Апологет» було надано наступні послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год., погодження правової позиції клієнта у справі 30 хв., складення позовної заяви з урахування правової позиції клієнта 3 год. 30 хв. Усього витрачено 6 год. 30 хв. Оцінюючи надані стороною позивача докази, зважаючи на результати розгляду справи та ухвалене судом рішення про часткове задоволення позову, суд вважає, що існують підстави для стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу (правову) допомогу. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України суд враховує, що дані витрати пов`язані із розглядом цієї справи, витрати відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правової допомогу), докази про їх неспівмірність відсутні, відповідачем клопотання про їх неспівмірність не заявлялося, а тому суд з урахування результатів розгляду справи вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1772,05 грн витрат на правничу допомогу (пропорційно розміру задоволених вимог).

Outcome: partial