Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Меркулової В.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.03.2023 в розмірі 46790,62 грн. Також просить стягнути із відповідачки на користь позивача понесені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 2422,4 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодилася на відкриття кредитного рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку «Універсальна» із терміном дії до квітня 2027 року з встановленим кредитним лімітом до 200000,00 грн. Строк кредитування 12 місяців, процента ставка 42,0% річних. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Внаслідок порушення відповідачкою свого зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 13.07.2025 виникла заборгованість у загальному розмірі 46790,62 грн, з яких: 38548,7 грн заборгованість за тілом кредиту; 8241,92 грн заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом. Ухвалою суду від 15.08.2025 відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснювати її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, також в ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Поштове відправлення на ім`я відповідачки [PERSON] з копією ухвали про відкриття провадження у справі надіслане за встановленою згідно інформації з ЄДДР адресою місця реєстрації відповідачки, повернулося до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Інформація про інші адреси відповідачки у суду відсутня. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд даної справи. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено. 10.03.2023 [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, ознайомилась з умовами кредитування та підписала паспорт споживчого кредиту, в якому, крім істотних умов кредитування (тип, вид та розмір кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту тощо), викладено вичерпну інформацію щодо орієнтовної загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, загальних витрат за кредитом. 10.03.2023 відповідачка підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та погодила наступні умови кредитування: розмір кредитного ліміту відновлювальна кредитна лінія до 200000,00 грн, тип кредитної картки «Універсальна»; строк кредитування 12 місяців з пролонгацією (п. 9.2 Договору). Пунктом 9.3 Договору погодили процентну ставку 42,0 % річних. Пунктом 9.4 встановлено порядок повернення кредиту: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Також умовами договору сторони погодили сплату процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 % (п. 9.5, 2.1.1.2.12 Договору). Паспорт кредиту та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг 10.03.2023 відповідачка підписала у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТП пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу: 10.03.2023 14:50. Використання ОТП пароля в якості простого електронного підпису погоджено із відповідачкою у анкеті-заяві від 27.09.2021, яка підписана відповідачкою власноручно на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». З виписки по рахунку за договором № б/н від 10.03.2023 за період з 27.03.2023 по 01.06.2025 встановлено, що відповідачка отримала платіжний інструмент кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії 04/27, тип картки «Універсальна». Відповідачка користувалась кредитними коштами, а також частково повертала використану суму кредитного ліміту, останній платіж на погашення заборгованості нею здійснено 19.04.2023. Також з виписки по рахунку встановлено, що відсотки за користування кредитним лімітом були списані банком за рахунок кредитного ліміту. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості судом встановлено, що заборгованість відповідачки станом на 13.07.2025 становить 46790,62 грн, з яких: 38548,7 заборгованість за тілом кредиту; 8241,92 грн заборгованість за простроченими відсотками. Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України врегульовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зазначені положення встановлені ч. 1 ст. 1040 ЦК України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За нормами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України врегульовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Вказані висновки викладені у Постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, згідно з якою у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. За юридичною природою підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 10.03.2023 є укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитним договором з метою отримання банківських послуг. Так, у заяві від 10.03.2023 зазначено про згоду відповідачки з тим, що підписанням заяви на підставі ст. 634 ЦК України вона приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Автоплатежі», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», а також, що вона приймає всі права та обов`язки, встановлені в Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» надано заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, паспорт споживчого кредиту. Вказані документи, які містять усі істотні умови кредитування та розмір процентної ставки за користування кредитними коштами відповідачкою підписано у системі самообслуговування Приват24 електронним підписом за допомогою ОТП пароля. Вказане свідчить, що відповідачка належним чином була ознайомлена з умовами надання кредитних коштів та погодилась із ними. Із долученої до матеріалів справи копії виписки за договором № б/н від 10.03.2023 за період з 01.03.2023 по 13.07.2023 вбачається, що [PERSON] користувалась кредитними коштами. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.03.2023, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановлено, що він містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту. За період з 27.03.2023 по 25.11.2024 відповідачка отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково проводила повернення зазначених коштів, останній платіж на погашення заборгованості був нею внесений 19.04.2023, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Звертаючись до суду із позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» надано усі необхідні докази на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору та існування у відповідачки [PERSON] заборгованості внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків по сплаті кредиту. Станом на 13.07.2025 заборгованість становить 46790,62 грн, з яких 38548,7 заборгованість за тілом кредиту; 8241,92 грн заборгованість за простроченими відсотками. З огляду на те, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору та утворення у зв`язку із цим заборгованості за кредитом, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості підлягають задоволенню в розмірі 46790,62 грн, з яких: 38548,7 грн заборгованість за тілом кредиту; 8241,92 грн заборгованість за простроченими відсотками. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2422,4 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується банківською квитанцією. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,4 грн.

Outcome: approved