Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

15 грудня 2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій просив суд встановити факт належності йому - [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Караганда, Казахстан, РНОКПП [NUMBER] , Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеному 25 травня 1998 року та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Алтаповим В.В., реєстр № 1-2150, сторонами якого є [PERSON] і [PERSON] . На обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що він за Договором купівлі-продажу квартири придбав окрему двокімнатну квартиру [ADDRESS] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Оскільки на час придбання вказаної квартири він тільки-но переїхав в Україну із Казахстану, громадянства України ще не отримав, то при укладанні зазначеного Договору купівлі-продажу квартири він надавав нотаріусу свої казахський і закордонний паспорти, які підтверджували його особу. В його закордонному паспорті прізвище « [PERSON] » було записане на англійській мові як « [PERSON] », а в казахському паспорті прізвище було записане на казахській мові і на російській мові як « [PERSON] ». Нотаріус спитав його, як правильно написати прізвище і він на російській мови відповів йому « [PERSON] ». Після чого текст Договору купівлі-продажу квартири нотаріусом був складений на українській мові і в ньому записано, що купівлю квартири виконав він - сторона [PERSON] - його прізвище нотаріус записав в перекладі на українську мову так, як воно звучало на російській. Після укладання Договору він згідно вимог діючого на той час Цивільного законодавства України, зареєстрував його в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» і після проведення косметичного ремонту зареєструвався у квартирі і став в ній проживати. Через декілька місяців в Україну приїхала його сім`я - дружина [PERSON] і їх спільний син [PERSON] , 1990 року народження, які також зареєструвалися і стали мешкати в придбаному ним зазначеному житлі. Тоді ж вони всі отримали спочатку Посвідку на проживання, а в 2004 році - громадянство України. 09 червня 2004 року в Жовтневому РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області йому був виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] , який оформлений на двох мовах - українській і російській. На російській мові прізвище записане як « [PERSON] », а на українській - як « [PERSON] ». Його дружині і синові були видані паспорти громадян України з аналогічним записом нашого спільного прізвища « [PERSON] » (на рос.мові) - « [PERSON] » (на укр.мові), і таким чином фактично переклад написання прізвища з російської мови на українську був зроблений з фонетичною помилкою. Але оскільки він все життя прожив у Казахстані і погано знав український правопис, то не звернув увагу на допущену помилку. Зараз їм з дружиною необхідно зняти з реєстрації в житлі сина [PERSON] , який довгий час не мешкає в квартирі, для чого як титульний власник зазначеного нерухомого майна, звернувся в реєстраційну службу. Але спеціалісти Реєстраційного відділу побачили різнонаписання його прізвища « [PERSON] »-« [PERSON] » в правовстановлювальних документах на нерухоме майно, а саме в Договорі купівлі-продажу квартири від 25.05.1998 року і в моєму паспорті громадянина України, - тому через це в оформленні документів йому відмовили. Зазначив, що єдиним способом захисту його прав є судовий захист, бо допущена нотаріусом помилка, в теперішній час і в подальшому є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні власністю на свій розсуд, хоча він на законних підставах набув право власності на квартиру, тому необхідно встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу в судовому порядку. Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи без їх участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності заявника та заінтересованих осіб. Вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В судовому засіданні встановлено, що заявник має паспорт громадянина України серії [NUMBER] на прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] ». Виданий 02.12.2003 Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області. 25 травня 1998 року між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу серії ААО № 557793, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Алтаповим В.В., зареєстровано в реєстрі за №1-2150, права власності на нерухоме майно зареєстровано в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації №17ПВ-3від 29.05.1998. Згідно технічного паспорту квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , власником квартири є « [PERSON] » (рос. мовою). Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №30 щодо складу осіб, що значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] , власник, [PERSON] , [INFO] , дружина, [PERSON] , [INFO] , син. У зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна нотаріусом було невірно вказане ім`я заявника [PERSON] , виникла неузгодженість між документами, що посвідчує особу заявника та у правовстановлюючих документах належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, через що останній звернувся до суду, оскільки не має можливості в позасудовому порядку встановити даний факт самостійно. Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право відсутній, оскільки метою встановлення факту, що має юридичне значення належності правовстановлюючих документів заявнику. Отже, не відповідність в написанні імені заявника в раніше отриманому ним правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації його законних прав та інтересів, тому маються вважати обґрунтованими вимоги заявника про встановлення юридичного факту належності йому вказаного правовстановлюючого документу, оскільки прізвище заявника повинно було бути зазначено « [PERSON] ». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові якої, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до п. 12 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що у своїй заяві заявник стверджує, що він бажає розпорядитися належним йому нерухомим майном квартирою. В теперішній час і в подальшому, з цим виникли складності, оскільки у правовстановлюючому документі його прізвище не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті громадянина України, який посвідчує його особистість. Враховуючи вищевикладене та те, що за наданими заявником до заяви документами підтверджується ідентичність прізвища заявника як « [PERSON] » при отриманні ним договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд приходить до висновку, що наданий до позову правовстановлюючий документ на нерухоме майно, дійсно належить заявнику [PERSON] , у зв`язку з чим маються підстави для задоволення поданої ним до суду заяви.

Outcome: approved