Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 10003722654від 08.05.2021 у розмірі 27 434,80 грн., витрати на правничу допомогу 9 000 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 08.05.2021 року за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, [PERSON] подала заявку на отримання кредиту. Дана заява № 10003722654від 08.05.2021 року знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному вебсайті ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС». Електронний підпис накладено [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 10003722654 від 08.05.2021 року з ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та цього ж дня, 08.05.2021 року, відповідачці були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 8 000 грн. Кошти кредиту були надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю з метою отримання кредиту, що підтверджується копією листа від АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за № КНО-/55 від 02.08.2024 року та витягом з додатку до нього. Відповідачкою не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 05.09.2022 року згідно умов договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило право вимоги за кредитним договором № 10003722654 від 08.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідно набуло право такої вимоги. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» було змінено найменування на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАС», що підтверджується наказом № 15-04-2024-1 від 15 квітня 2024 року. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 27 434, 80 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19 434, 80 грн. - заборгованість за відсотками. Ухвалою від 02.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін. Відповідачка надала відзив на позов де зазначила, що позивач не мав правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором поза межами кредитування, а саме після 21.06.2021 року. Розмір процентів погоджений сторонами (45 днів) становить 4 104, 00 грн. 91, 20 грн. (проценти за день) х 45 днів = 4 104,00 грн. Натомість позивач просить стягнути 19 434, 80 грн. Крім того вважає що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги до позивача, та здійснення повідомлення відповідачки про це. Також представник відповідачки просить застосувати строк позовної давності, оскільки вважає що позивачем його пропущено. Представник позивача надала відповідь на відзив, зазначила що строк дії договору між первісним кредитором та позичальником було продовжено додатковою угодою від 06.06.2021 про зміну умов договору № 10003722654 від 08.05.2021, додатковою угодою від 21.06.2021 про зміну умов договору № 10003722654 від 08.05.2021. Таким чином, на підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено копію деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 10003722654, яка підписана та сформована первісним кредитором. За таких обставин, враховуючи, що в договорі сторонами було передбачено продовження строку кредитування, оскільки заборгованість по кредиту погашена не була, позивач вважає, що первісним кредитором обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення Позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» права вимоги до Відповідача на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 10003722654 від 08.05.2021, а саме: копія Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022; витяг із Додатку № 1 до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022; копії платіжних інструкцій за Договором факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022. Поряд з цим, звертаємо увагу суду, що Договір факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована. Починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Таким чином, з урахуванням наведених вище правових норм, строк позовної давності позивачем не пропущено. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідачки у відзиві на позов просила розглянути справу без участі відповідачки та її представника. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.05.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 10003722654, відповідно до умов якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 8000 грн., строком на 30 календарних днів. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає за ставкою 416,1% річних (п.1.6 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору складає за ставкою 10 736,00 грн. (п. 1.7 Договору). Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що цей договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та строки, визначені цим договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту за процентною ставкою застосовані виходячи з умов застосування цієї ставки, що передбачені цим договором, але у межах погодженого строку виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників, не враховуються витрати позичальника, обов`язковість сплати яких не передбачена цим договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), в тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні позичальнику для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства, здійснені переказу коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за цим договором, з отриманням від третіх осіб інформаційних послуг (підбір кредитної пропозиції) та інше (п.1.8 Договору). Договір було укладено в електронній формі, визначеній кредитодавцем, що підтверджується наявним в матеріалах справи акцептом. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» свої договірні зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит в розмірі 8000 грн., що підтверджується інформаційною довідкою № 62/7885/12 від 14.12.2022 року. Факт укладення вищевказаного договору та отримання грошових коштів відповідачкою не оспорюється. 06.06.2021 року між ТОВ ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про зміну умов договору № 10003722654 від 08.05.2021 року, про наступне: за умови сплати позичальником кредитору в строк до 06.06.2021 року фактично нарахованих процентів по вищевказаному договору в сумі 1277 грн., сторони дійшли згоди змінити п. 1.2, п. 1.3 договору, виклавши його в такій редакції: «1.2. Кредит надається строком до 21.06.2021 року, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.»; «1.3.1. Знижена процентна ставка 1,71% в день від суми кредиту, застосовується у межах нового строку надання кредиту (з 1-го (першого) дня пролонгації), зазначеного у п. 3 цієї додаткової угоди, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. При цьому позичальник погоджується, що умови про встановлення різних процентних ставок за цим договором застосовуються за домовленістю сторін та не є наслідком погіршення умов користування кредитом для позичальника.». 21.06.2021 року між ТОВ ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про зміну умов договору № 10003722654 від 08.05.2021 року, про наступне: за умови сплати позичальником кредитору в строк до 21.06.2021 року фактично нарахованих процентів по вищевказаному договору в сумі 1277 грн., сторони дійшли згоди змінити п. 1.2, п. 1.3 договору, виклавши його в такій редакції: «1.2. Кредит надається строком до 21.06.2021 року, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.»; «1.3.1. Знижена процентна ставка 1,71% в день від суми кредиту, застосовується у межах нового строку надання кредиту (з 1-го (першого) дня пролонгації), зазначеного у п. 3 цієї додаткової угоди, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. При цьому позичальник погоджується, що умови про встановлення різних процентних ставок за цим договором застосовуються за домовленістю сторін та не є наслідком погіршення умов користування кредитом для позичальника». 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (п.2.1. Договору факторингу). Згідно Договору факторингу, до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором 10003722654 від 08.05.2021 в сумі 27 434, 80 грн., з яких : 8 000 грн. загальна заборгованість за тілом кредиту; 19 434,80 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на те, що факт підписання сторонами кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів відповідачем визнається, то суд вважає вказаний договір укладеним і що між сторонами досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов вказаного договору, який оформлено сторонами в електронній формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями статтей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наявного в матеріалах справи договору факторингу, право грошової вимоги, строк зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб-боржників, перелік яких, підстави виникнення права грошової вимоги та її сума сформованих в Реєстрі боржників, зокрема, й до [PERSON] перейшли до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС» відповідно до правовстановлюючих документів зареєстровані та належать до фінансових установ, окрім того ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як фактор, у відповідності до законодавства має право здійснювати операції з факторингу. З матеріалів справи вбачається, що договір був укладений між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ст. ст. 6, ч. 1 ст. 205, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з наявними в матеріалах справами доказами, а саме: деталізованим розрахунком заборгованості, [PERSON] за кредитним договором № 10003722654 від 08.05.2021 має загальну заборгованість у розмірі 27 434, 80 грн., з яких : 8 000 грн. загальна заборгованість за тілом кредиту; 19 434,80 грн. заборгованість за відсотками. Вказаний розрахунок суд вважає правильним та таким, що відповідає умовам укладеного кредитного договору, оскільки протилежне відповідачем не доведено. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року, справа № 754/6091/18, провадження № 61-11473св19 прийшов до наступного висновку. Судами попередніх інстанцій надано правильну оцінку доводам позивача про те, що пункт 1.6. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі до 2 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 730 % на рік, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали несправедливим оспорюваний пункт кредитного договору з посиланням на те, що він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором та правильно застосували до спірних правовідносин статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначена сума кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 19 434,80 грн. є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. А тому справедливим буде стягнення з відповідачки відсотків, сума яких дорівнює вартості кредиту, тобто у розмірі 8 000,00 грн. Таким чином, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 16000, 00 грн., яка складається з : заборгованості за тілом кредиту 8 000,00 грн.; заборгованості за відсотками 8000, 00 грн. Що стосується доводів представника відповідачки щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто, обмежується загальною позовною давністю тривалістю три роки. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 (провадження №61-6640 св 21). За таких обставин, суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності у рамках даної справи щодо стягнення, що розпочався в червні 2021, не закінчився в червні 2024 року, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). При цьому, востаннє дію карантину через COVID-19 було продовжено до 30 червня 2023 року постановою КМУ від 25 квітня 2023 року №383. Тобто, з 1 липня 2023 року дію карантину через COVID-19 зупинено. Проте, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України з 24 лютого по теперішній час. Враховуючи продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в 3 три роки продовжено. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. Щодо витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також приймаючи до уваги, що фактичних судових засідань у яких би адвокат приймав участь не було, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3 000 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідачки. Отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 412, 75 грн.

Outcome: partial