Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

27 січня 2026 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» кошти в розмірі 490726,82 гривень та судові витрати. Ухвалою судді від 28.01.2026 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 03.03.2026 року на 12.00 год. 04.02.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» Гедз Юлії Володимирівни надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи. 04.02.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» Гедз Юлії Володимирівни надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). Ухвалою суду від 05.02.2026 року у задоволенні клопотання представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» Гедз Юлії Володимирівни про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції по цивільній справі, відмовлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, 09.02.2026 року через систему «Електронний суд» звернулася з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. Судова кореспонденція, скерована на ім`я [PERSON] повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25.07.2024 року між ПАТ «СК «УСГ» та [PERSON] був укладений Договір страхування наземних транспортних засобів № 28-2802-24-00056, предметом страхування якого є транспортний засіб «Мercedes» державний реєстраційний № [NUMBER] . 28.01.2025 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes» державний реєстраційний № [NUMBER] та транспортного засобу «Honda» державний реєстраційний № [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Відповідно до схеми місця ДТП, витягу довідки поліції, постанови Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2025 року по справі № 947/4394/25 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху. 29.01.2025 року страхувальник звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. 28.04.2025 року ПАТ «СК «УСГ» на підставі рахунку-фактури № 41000000071 від 04.04.2025 року позивачем було складено страховий акт № ДККА-88009 та розрахунок суми страхового відшкодування. ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 648 226,82 грн. що підтверджується платіжною інструкцією № 66394 від 28.04.2025 року. Відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України «Про страхування» якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП. Враховуючи ту обставину, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ноnda» державний реєстраційний № [NUMBER] , станом на 28.01.2025 року, була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу № ЕР-221087723, позивач звернувся до останнього з заявою про виплату страхового відшкодування за № 54113 від 29.04.2025 року. ПрАТ «СК «Євроінс Україна», 01.08.2025 року, здійснило виплату страхового відшкодування по вказаній заяві в межах ліміту відповідальності за вищезазначеним полісом, а саме в розмірі 157 500 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). ПрАТ «СК «Євроінс Україна» частково здійснило виплату страхового відшкодування, різниця становить 490 726,82 грн. (648 226,82 грн. 157 500 грн.) Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» звернувся до відповідача з претензію № 54819 від 05.08.2025 року, в якій просив в добровільному порядку сплатити вищезазначену різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Однак, відповідач не виконала зобов`язання в досудовому порядку. У Постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження №61-34581 св18) зазначено, що якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. У Постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19 та Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-69-1 це 15 зроблено висновок, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 це20) зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Позивач просить також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень. Витрати на правову допомогу підтверджуються Договором про надання правничої допомоги №20-12/24-ЮП від 26.12.2024 року, Актом виконаних робіт від 16.12.2025 року та платіжним дорученням про їх оплату. Відповідно до п. 5.1. Договору про надання правничої допомоги, за надання правничої допомоги Адвокатським бюро, у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок у справах, де ціна позову (первинна) перевищує 50 000,00 грн. за кожну справу незалежно від переліку наданих послуг та часу, витраченого на них. Вирішуючи дане питання, суд приходить до висновку, що вимоги щодо відшкодування правничої допомоги підлягають задоволенню. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 7000 гривень. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 7360,90 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved