Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

01 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 35 223,00 грн та 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.2025 між ТОВ «Іннова-Нова» та [PERSON] укладено Договір про надання грошових коштів в кредит №7268880225. Кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17.11.2024 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник, при укладенні Договору був попередньо ознайомлений. Стверджує, що договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов зазначеного Кредитного договору Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту), проценти за користування Кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Основні умови Договору щодо надання коштів у кредит: п. 2.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 15 000,00 грн; п. 2.4. Тип кредиту - кредит; п.2.5. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; п. 3.2. Дата надання кредиту: 28.02.2025 або наступний за ним календарний день, п. 2.8. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. цього Договору, та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору; 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше) (п.2.6., 2.6.1. Договору). Також п. 2.7. передбачена комісія за надання кредиту, яка становить 15% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті Договору значення розміру комісії за видачу Кредиту становить 0% (нуль процентів), це означає, що комісія за видачу Кредиту відсутня. Зазначає, що перерахування позичальнику кредитних коштів у розмірі 15 000,00 гривень, в рамках виконання умов договору, було здійснено шляхом грошового переказу, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної відповідачкою під час укладання договору. В той же час, відповідачка всупереч умовам договору свої зобов`язання за правочином належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, тому станом на дату підготовки позовної заяви (включно), заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 35 223,00 грн, з яких: 15 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20 233,00 грн. заборгованість по процентам, що нараховуються з 28.02.2025 по 21.11.2025. Розрахунок заборгованості у вищевказаному розмірі обумовлено тим, що відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведені часткові сплати за Договором про надання грошових коштів в кредит №7268880225 від 28.02.2025 на загальну суму 17 100 грн. 00 коп., з якої даними зарахуваннями погашено: 14 850 грн. 00 коп. проценти частково; 2 250 грн. 00 коп. комісія за надання кредиту. Ухвалою від 10.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 20.01.2026 представник відповідача адвокат Коблик М.В. подала відзив на позов, у якому просить поновити строк поданням відзиву та в задоволенні позову відмовити, покликаючись на те, зокрема, що умови договору є складними для розуміння звичайного споживача, встановлено різні типи ставок, процентів, комісії, строків. Зазначає також, що позивач, вимагаючи оплати коштів в тому числі 15 0000,00 грн, які зазначає як тіло кредиту, яке фактично вже сплачено відповідачем та надмірні відсотки і комісія за період з 28.02.2025 по 21.11.2025. Крім того, посилається на те, що кабальні ставки: ставка за весь строк користування кредитом 3195,29% річних є непомірно високою, вона суперечить ст.233 ЦК України та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Нечіткість або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними. Представник відповідача покликається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 08.03.2013 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21), згідно із якою суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її врахувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Висновок щодо нікчемності положень кредитних договорів, які передбачають обов`язок позичальника сплачувати банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості, після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» викладено в постанові Верховного суду від 25.01.2023 у справі №752/4008/20 (провадження 61-11866св21). Також зазначає про те, що позивач вже отримав від відповідача кошти в сумі 17 000,000 грн, натомість вимагає сплати ще понад тридцять п`ять тисяч гривень, що є непропорційно великою сумою. Така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. У відповідності до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), по друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки викладено у наведених у відзиві ряду постанов Верховного Суду. Як зазначено у відзиві, у відповідача в травні 2025 року виникли об`єктивні труднощі з обслуговуванням боргу, пов`язані з виявленням тривожно-депресивного розладу та межового розладу особистості, що підтверджується медичними документами. Ці обставини є підставою для звільнення від відповідальності або, принаймні, для істотного зменшення неустойки та відсотків відповідно до ст.551 та ст.614 ЦК України. Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» 26.01.2026 подало відповідь на відзив, у якій представник виклав свою позицію щодо незгоди із доводами відповідача, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами, й такими, що спростовуються доказами, які надані позивачем про договірні правовідносини, при цьому звернувши увагу, що законодавством встановлена свобода договору, а відповідач погодився з умовами договору та підписав такі. Зазначає, що строк подання відповідачем відзиву на позов поновленню не підлягає. Представник позивача в судове засідання не з`явився у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності. Заперечення проти винесення заочного рішення суду у сторони позивача відсутні. Представник відповідача адвокат Коблик М.В. в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» та [PERSON] укладено Договір про надання грошових коштів в кредит №7268880225 (надалі також договір), відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит на споживчі (особисті) в сумі 15 000,00 грн (п.2.3 договору), строк кредитування 360 днів (п.2.5 договору). Відповідно до п. 2.2. вказаного договору, на умовах, встановлених договором, Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання Кредиту (якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту), проценти за користування Кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. цього договору, та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору; 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше) (п.2.6., 2.6.1. договору). Відповідно до п 2.7. договору №7268880225 передбачена комісія за надання кредиту, яка становить 15% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті Договору значення розміру комісії за видачу Кредиту становить 0% (нуль процентів), це означає, що комісія за видачу Кредиту відсутня. Договір про надання грошових коштів у кредит, паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] електронними цифровими підписами одноразовим ідентифікатором 4805. Факт укладення договору на визначених у ньому умовах відповідачкою не заперечується. Пунктом 3.1. договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Перерахування Позичальнику кредитних коштів у розмірі 15 000,00 гривень, на виконання умов договору, було здійснено шляхом грошового переказу, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної відповідачем під час укладання договору, що підтверджується Квитанцією про перерахування коштів, а також Довідкою про успішність здійснення перерахування коштів, як операції з використанням платіжного сервісу «EasyPay», із зазначенням найменування отримувача кредитних коштів, виданою ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Квитанція «EasyPay» до платіжної інструкції № 20148-1354-194135251 (ID операції:1566147716) про перерахування коштів від 28.02.2025 та не заперечується відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на дату підготовки позовної заяви становить 35 223,00 грн, з яких: 15 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 233,00 грн - заборгованість по процентам, що нараховуються з 28.02.2025 по 21.11.2025. Розрахунок заборгованості у вищевказаному розмірі обумовлено тим, що відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведені часткові сплати за договором про надання грошових коштів в кредит №7268880225 від 28.02.2025 на загальну суму 17 100 грн. 00 коп., з якої даними зарахуваннями погашено: 14 850 грн. 00 коп. проценти частково; 2 250 грн. 00 коп. комісія за надання кредиту. Відповідно до вимог ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Як регламентовано ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 20.06.2022 у справі № 757/40396/20, від 04.12.2023 у справі № 212/10457/21. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що договір №7268880225 між ТОВ «Іннова-Нова» та відповідачкою підписаний останнім електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позикодавця підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідачка всі умови договорів цілком зрозуміла та підтвердила те, що сторони діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов договору. Будь-які докази протиправності дій третіх осіб щодо відповідачки, які стосуються підписання кредитного договору, у матеріалах справи відсутні. Оскільки зазначений вище договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання відповідачки зобов`язань за договором №7268880225 в частині повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000,00 грн, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення процентів, суд виходить з наступного. Згідно наданого позивачем розрахунку, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 35 223,00 грн з яких 15 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 20 223,00 - заборгованість по процентам, що нараховуються з 28.02.2025 по 21.11.2025. При цьому, визначення суми заборгованості здійснено з врахуванням проведених відповідачкою оплат в загальній сумі 17 100 грн, які, відповідно до п.6.6 Договору були зараховані в рахунок часткового погашення процентів в сумі 14 850,00 грн та 2 250,00 грн - комісія за надання кредиту. Відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відповідач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. У постанові Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що: «у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, спростувати розрахунок боргу за кредитом можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок. Проте, суд враховує, що [PERSON] , знаючи про існування кредитного договору укладеного з позивачем 28.02.2025, за період дії такого не здійснювала платежі для погашення заборгованості за процентами та тілом кредиту у визначені умовами договору строки, у зв`язку з чим мала усвідомлювати настання негативних для неї наслідків невиконання умов договору за період 360 днів. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 09.09.2020 по справі 732/670/19, судом було зазначено про відсутність підстав, передбачених п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо недійсності кредитного договору чи окремих його пунктів, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 по справі 524/5556/19 «судом було зазначено про безпідставність доводів позивачки про порушення положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань». Таким чином, норма закону, зокрема, п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов договору, в зв`язку з чим покликання відповідачки на вказані норми у даній справі є помилковим. Проценти за користування кредитом, що нараховуються протягом строку договору не є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст.1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачці. Вказані умови договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Разом з тим, суд зазначає, що часткова сплата відповідачкою грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором №7268880225 була зарахована позивачем в рахунок часткового погашення процентів в сумі 14 850,00 грн та 2 250,00 грн - комісії за надання кредиту. Водночас, згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена за надання кредиту, має надаватися клієнту банку безоплатно, а відтак умови договору в цій частині суперечать вимогам закону, тобто є нікчемними. За наведених обставин, зарахування здійсненої відповідачкою часткової оплати заборгованості за договором в рахунок погашення зобов`язань за комісією за надання кредиту в сумі 2 250,00 грн суперечить вимогам закону. Вказана сума підлягала зарахуванню в рахунок часткового погашення заборгованості за процентами. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 17 973,00 грн. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 32 973,00 грн, з яких 15 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 973,00 грн заборгованість за процентами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 267,66 грн.

Outcome: partial