Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, що був укладений із відповідачем, вказуючи, що мають різні характери та погляди на спільне сімейне життя, шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2025 року. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] у прохальній частині позову просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. 11.01.2020р. між сторонами у справі укладено шлюб, зареєстрований Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 20. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, любов та повага один до одного, сторони не проживають однією сім`єю з жовтня 2025 року, тому збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, а тому суд приймає визнання позову та приймає рішення про задоволення позову. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 9586-9046-2460-8041 від 29.01.2026р. позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1331,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав, 665, 60 грн. підлягають поверненню позивачці з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved