Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (далі також позивач, відповідач за зустрічним позовом) звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі також відповідач, позивач за зустрічним позовом) про стягнення заборгованості в сумі 43 343,99 грн. за договором про надання споживчого кредиту. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за договором споживчого кредиту№ 1820546 від 08.10.2024, укладеним між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] . Кредит надано в сумі 12900,00 грн строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 1% в день. 29.04.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і позивачем укладено договір факторингу № 01.02-09/25, на підставі якого право вимоги за договором споживчого кредиту № 1820546 від 08.10.2024 перейшло до позивача. У зв`язку з наведенимпозивач просить стягнути з відповідача 43 343,99 грн. боргу, що складається з 12 899,99 грн. заборгованості за тілом кредиту, 23 994,00 грн. заборгованості за відсотками, 6 450,00 грн. пені, атакож судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою від 05.11.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, роз`яснено відповідачу право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. 21.11.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, зазначив, що кредитний договір він уклав з первісним кредитором в тяжких для нього умовах, крім того, його не було письмово повідомлено про зміну кредитора, а відсотки, штрафи і пеня нараховані первісним кредитором і позивачем неправомірно, з порушенням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є військовослужбовцем. З наведених підстав просив у позові відмовити повністю. Також 21.11.2025 відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовомдо Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», у якій просить суд визнати договір факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025 договором цесії; визнати договір факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025 нікчемним; скасувати відсотки, пеню та штрафи, нараховані за кредитним договором № 1820546 від 08.10.2024; перерахувати та визначити суму, що підлягає сплаті за кредитним договором № 1820546 від 08.10.2024 з урахуванням пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати належного кредитора вчинити дії, зокрема,надати реквізити рахунку для сплати тіла кредиту за кредитним договором та після сплати тіла кредиту надати позивачу за зустрічним позовом довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір позивач за зустрічним позовом уклав з первісним кредитором в тяжких для нього умовах (під час хвороби), крім того, його не було письмово повідомлено про зміну кредитора, а відсотки, штрафи і пеня нараховані первісним кредитором і позивачем неправомірно, з порушенням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є військовослужбовцем. Спірний договір факторингу не містить істотних умов, визначених чинним законодавством для договорів факторингу, тому є нікчемним. З наведених підстав просив позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити, справу розглянути без його присутності за наявними в матеріалах справи доказами з урахуванням передбачених чинним законодавством пільг для позивача за зустрічним позовом як військовослужбовця. Ухвалою суду від 02.12.2025 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі, визначено сторонам строки для подання відзиву на зустрічну позовну заяву та заперечення на відзив. Відповідачза зустрічним позовом у визначений строк відзив на позов не подав, правом подати свої заперечення проти позовних вимог за зустрічним позовом не скористався, своїх представників у судове засідання не направив, клопотання про відкладення розгляду справине подав, про місце, день і час судового засідання повідомлений належним чином. Крім того, у позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без участі його представників. З урахуванням викладеного,розгляд справи по суті здійснюється судом за наявними в ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи та підтвердження їх наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі також первісний кредитор) і відповідачем08.10.2024 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1820546 (далі також Кредитний договір),згідно з умовами якого товариство надаловідповідачу кредит у розмірі 12900,00 грн на строк 360 днів,відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у терміни, встановленідоговором, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредитний договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, даний договір укладено в електронній формі та є письмовим правочином, який відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі та підписаний уповноваженими особами. Суд також зауважує, що обставина укладення між [PERSON] і ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договору споживчого кредиту № 1820546 від 08.10.2024 відповідачем не заперечується, про що зазначено у його відзиві на позовну заяву, а тому згідно з положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Пунктом 1.3. Кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту визначені в Графіку платежів (додаток № 1 до договору). Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного п. 1.3. договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договорукошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в сумі 12 900,00 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів та зарахування на картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 08.05.2025(а.с.47). Обставина отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем. Відповідач, у свою чергу, умовиКредитного договору не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 43 343,99 грн., у тому числі за тілом кредиту 12 899,99 грн., за процентами 23 994,00 грн. та за пенею - 6 450,00 грн, що підтверджується наданим розрахунком первісного кредитора, здійсненим станом на 29.04.2025 за період 08.10.2024 29.04.2025(а.с. 44-46). На підставі договору факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025 (а.с. 48-62), укладеного між ТОВ «Селфі кредит» і позивачем, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором споживчого кредиту № 1820546 від 08.10.2024. Виконання сторонами договору факторингу та, відповідно, перехід права вимоги за кредитним договором до позивача підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 10049 від 30.04.2025 (а.с. 59) та витягом з Реєстру боржників до договору факторингу від 29.04.2025 № 01.02-09/25 (а.с. 60-62). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Впорушення умов Кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526, 530, 1054 ЦК України відповідач на дату пред`явлення позову заборгованість не сплатив. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суду не надано доказів виконання відповідачемгрошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 1820546 від 08.10.2024, а також доказів щодо неправильності або необґрунтованості наданого позивачем розрахунку процентів за користування кредитом. Зокрема, заперечення відповідача проти нарахування процентів за користування кредитом, що ґрунтуються на твердженні про поширення на нього пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», судом оцінюються критично та до уваги не беруться, оскільки доказів того, що на момент укладення Кредитного договору та протягом періоду, за який здійснено нарахування процентів за користування кредитом, він мав статус особи, на яку поширюється дія вказаної норми Закону, відповідачем суду не надано. Також суд критично оцінює твердження відповідача про нікчемність договору факторингу та про неповідомлення його про заміну кредитора у зобов`язанні, як підставудля звільнення його від обов`язкувиконання зобов`язанняза кредитним договором, з огляду на таке. За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачем не наведено норми закону, в силу якої договір факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025, укладений між ТОВ «Селфі кредит» і позивачем, є нікчемним, а також не надано рішення суду про визнання його недійсним. Отже, такий договір відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірним. Положеннями ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з даними Державного реєстру фінансових установ, що розміщений у відкритому доступі на офіційному сайті Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/supervision/licensing-nonbanking, Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» має діючу ліцензію на діяльність фінансової компанії, видану Національним банком України 04.03.2024, чинну як на дату укладення договору факторингу, так і на дату ухвалення рішення судом. Матеріали справи містять докази належного виконання сторонами договору факторингу: копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 10049 від 30.04.2025 (а.с. 59) та витяг з Реєстру боржників до договору факторингу від 29.04.2025 № 01.02-09/25 (а.с. 60-62). Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу повідомлень про заміну сторони (кредитора) в спірному зобов`язанні. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Із наведеного вбачається, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові Касаційного цивільного суду від 01.02.2018 у справі №569/8962/16-ц. Суд зауважує, що відповідач не надав доказів того, що він сплачував заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, що підтверджується його заявою про розгляд справи без участі, проте в судові засідання не з`явився, клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням його на військовій службі суду не подав, навпаки, наполягав на розгляді справи судом без його присутності, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростував, не надавши суду ні доказів неправильності його здійснення, ні власного контррозрахунку. Надаючи оцінку поданому позивачем розрахунку процентів за користуванням кредитом, суд зазначає, що його проведено з дотриманням умов кредитного договору та положень чинного законодавства. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 899,99 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 23 994,00 грн. підлягають задоволенню. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 6 450,00 грн. пені, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для її задоволення в силу дії норми п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем за допомогою належних і достовірних доказівдоведено порушення відповідачем зобов`язання за договором споживчого кредиту щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, разом з тим, правові підстави для стягнення з відповідача пені за порушення такого зобов`язання відсутні. Відповідач, у свою чергу, доказів належного виконання ним умов кредитного договору суду не надав, позовних вимог не спростував. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення первісного позову. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути 36 893,99 грн. заборгованості за договором споживчого кредиту № 1820546 від 08.10.2024, у тому числі 12 899,99 грн. боргу за тілом кредиту та 23 994,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. В іншій частині первісного позову належить відмовити у зв`язку з безпідставністю. Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Позивачем за зустрічним позовом заявлено, зокрема, вимоги провизнання договору факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025, укладеного між ТОВ «Селфі кредит» (первісний кредитор) і ТОВ «Свеа фінанс», договором цесії та визнання вказаного договору факторингу нікчемним. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом не є стороною спірного договору факторингу, а відповідачем за зустрічним позовом ним визначено лише ТОВ «Свеа фінанс», тобто одну сторону спірного договору. Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зазмістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень частин першої і третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Положеннями частин першої і третьої статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученою до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Отже, пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові. Судом встановлено, що між ТОВ «Селфі кредит» (первісний кредитор) і ТОВ «Свеа фінанс» (відповідач за зустрічним позовом) укладено договір факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025 (а.с. 48-62), на підставі якого ТОВ «Свеа фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором споживчого кредиту № 1820546 від 08.10.2024. Цей договір факторингу оскаржено позивачем за зустрічним позовом. Однак, як на час пред`явлення зустрічного позову [PERSON] , так і під час розгляду справи судом, ТОВ «Селфі кредит», яке є стороною оспорюваного правочину, не залучене до участі у справі. Враховуючи, що неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача як сторони оспорюваного договору факторингу, одночасно не вирішивши питання про обов`язки іншої сторони такого договору, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом щодо визнання договору факторингу № 01.02-09/25 від 29.04.2025 договором цесії та визнання його нікчемним. Суд зауважує, що така підстава є самостійною підставою для відмови в позові, а відмова в позові із наведеної підстави не потребує надання судом оцінки іншим обставинам, на яких ґрунтуються відповідні позовні вимоги. Що ж стосується решти позовних вимог за зустрічним позовом, то суд зазначає, що такі позовні вимоги є по суті запереченням проти первісного позову та вже розглянуті і вирішені судом під час розгляду первісного позову в даній справі, а отже не потребують окремого вирішення. Враховуючи наведене, в зустрічному позові належить відмовити повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Відповідач у справі (позивач за зустрічним позовом) на момент розгляду справи є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою командира військової частини [NUMBER] № 5100/1/15/6910 від 01.11.2025 (а.с. 127). За наведених обставин, згідно з положеннями ч.ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2 061,95 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) за подання первісного позову, підлягають відшкодуванню позивачу за первісним позовом за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а судові витрати (судовий збір) за подання зустрічного позову підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, Враховуючи викладене,

Outcome: partial