Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення порядку спілкування та участі у їх вихованні, а саме просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з доньками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановивши йому графік спілкування з доньками наступним чином: кожні вихідні спілкування з допомогою відеозв`язку з 14-00 до 16-00 год. та необмежене спілкування з доньками особисто з допомогою телефонного, електронного та іншого способу зв`язку, а також просить зобов`язати відповідача повідомляти батька про зміну номеру телефону. 5 червня 2025 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив встановити йому безперешкодні зустрічі з дітьми без участі будь-яких інших осіб один раз на місяць; кожні вихідні з 14-00 до 16-00 забезпечити спілкування за допомогою відеозв`язку, у дні коли немає особистих побачень здійснювати спілкування засобами відео чи телефонного зв`язку та повідомляти про зміну номеру телефону. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з відповідачкою перебував у шлюбі. Під час сімейного життя за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] було усиновлено дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано, діти залишились проживати з матір`ю, яка обмежила спілкування з доньками, навіть по телефону, чим порушено права позивача. Спроби врегулювати спір мирним шляхом результатів не принесли. Розпорядженням Голови Верховного суду №2584/0/15-24 від 29 серпня 2024 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Дзержинського міського суду Донецької області, визначено територіальну підсудність справ за Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою від 08 листопада 2024 року справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, датований 20 серпня 2024 року та поданий представником відповідна, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідачка створила іншу сім`ю, а вимоги позивача жодним чином не доведені. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, адже тривалий час позивач позбавлений можливості спілкуватись з дітьми. Представник відповідача в судовому засіданні погодилась із варіантом, запропонованим службою у справах дітей та за умови визначення спілкування дітей з батьком в такому форматі, не заперечуватиме щодо спілкування батька з доньками. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили винести рішення з урахуванням інтересів дітей. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили винести рішення виходячи з інтересів дітей, а також надали суду висновок щодо предмета спору. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 28 липня 2017 року. Відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] всиновили [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було внесені відповідні зміни в актові записи про народження дівчаток та видано нові свідоцтва про народження дітей, де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13-14). В подальшому шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано, що сторони в судовому засіданні підтвердили. Відповідачка разом з дітьми переїхала до м. Киів. 7 червня 2024 року [PERSON] зареєструвала новий шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 7 червня 2024 року (а.с. 40). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54). Також, ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя. Так, в судовому засіданні представники обох сторін заперечували щодо можливості суду з`ясування думки обох малолітніх дівчаток щодо предмету спору та участі батька у їх вихованні та вказали, що з урахуванням віку дітей, яким по 6 років, та тривалого часу, протягом якого вони не мали спілкування з батьком, їх участь у судовому розгляді буде для них травматичною, з чим погодився суд, тож просили врахувати висновок органу опіки та піклування. Відповідно до висновку Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON] та [PERSON] , 2019 року народження, вважають за доцільне визначити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з доньками: перші десять зустрічей за участю психолога Солом`янського районного в місті центру соціальних служб для налагодження дитячо -батьківських стосунків, у подальшому зустрічі кожну першу суботу місяця з 12-00 до 16-00. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька`від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Статтею 7 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року («Терещенко проти України», № 35481/20), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Крім того, судом констатовано неурахуванням національними судами положення статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини. Рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Ухвалюючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками, інтереси кожного з батьків, а також інтереси суспільства, враховуючи, зокрема, те, що відбудова та розвиток держави значною мірою залежать від тих громадян, хто у майбутньому відіграватиме провідну роль у суспільних процесах. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Абсолютно очевидним є те, що сторони не змогли самостійно дійти згоди щодо участі кожного з них у спілкуванні з дітьми. При цьому, обидві сторони визнали та підтвердили, що малолітні діти вже тривалий час не бачили батька, відповідачка створила іншу сім`ю. Як слідує з висновку Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON] та [PERSON] , дівчатка знають як батька та називають так нового чоловіка відповідачки, хто такий [PERSON] ( позивач по справі), діти не знають, тож суд вважає за доцільне в такому випадку погодитись з висновком органу опіки та піклування щодо спілкування позивача з доньками перші зустрічі за участю психолога, а також вважає за необхідне визначити присутність і матері. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Урахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, а також його не тривалий період проживання однією сім`єю з доньками з моменту усиновлення до моменту розлучення та проживання сторін окремо, вік дівчаток та присутність в житті дітей чоловіка матері, якого вони вважають своїм батьком, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом зустрічей кожної першої суботи місяця з 12-00 до 16-00 в присутності матері перших пів року, а після спливу цього строку без присутності матері. Вказане фактично є встановленням адаптаційного періоду, який спрямований не на обмеження прав батька, а зважаючи на психоемоційний стан дітей та тривалий період відсутності контакту з батьком, є необхідним для поступового налагодження довірливих стосунків між батьком та дітьми, спілкування та формування емоційної прив`язаності дітей до батька, що відповідає найкращим інтересам дітей та сприятиме поступовому переходу до систематичних побачень дітей з батьком без присутності матері. При цьому суд вважає, що визначення порядку участі батька у вихованні дітей у спосіб, про який просить позивач, тобто кожні вихідні спілкування з допомогою відеозв`язку з 14-00 до 16-00 та спілкування в інші дні, коли не має особистих побачень з допомогою телекомунікаційних можливостей, є неприйнятним, оскільки порушує права дітей на спілкування з матір`ю та ставить їх в залежність до різноманітних гаджетів, які мали б забезпечувати таке спілкування. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку передбаченому ст.141 ЦПК.

Outcome: partial