Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] 03.06.2026 року звернувся до суду із заявою, у якій, просив: - встановити факт самостійного виховання та утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , його батьком - [PERSON] ; - визначити місце проживання неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , уродженця село Новофедорівка Миколаївського району Миколаївської області, з його батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначав, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] 16.10.2010 року було укладено шлюб, зареєстрований Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області за №15. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 27.01.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (справа № 469/1510/15-ц). На початку березня 2021 року спільна малолітня дитина почала проживати на постійній основі з заявником через домашнє насильство по відношенню до дитини з боку вітчима (чоловіка колишньої дружини) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом служби у справах дітей Южненської міської ради Одеської області від 15.03.2021 року № 110/23-24. Після цього родину заявника обстежила служба у справах дітей вже Коблівської сільської ради Миколаївської області, яка підтвердила проживання дитини з батьком, та було рекомендовано звернутись дитині до психолога, що підтверджується листом від 29.03.2021 року №20. 17.03.2021 року на підставі заяви стягувача (відповідача) виконавче провадження про стягнення аліментів було закінчено. Інших виконавчих проваджень по відношенню до заявника не має. Рішенням суду від 28.11.2024 року по справі №519/1584/24 припинено стягнення аліментів на неповнолітню дитину. З того моменту і до теперішнього часу дитина проживає з батьком, що підтверджує довідка видана виконкомом Коблівської сільської ради Миколаївської області № 416 від 08.09.2023 року, відповідно до якої заявник проживає разом з сином та своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Станом на 2024 рік неповнолітній син - [PERSON] , 2011 року народження, навчається в Коблівському ліцеї Коблівської сільської ради Миколаївської області з 4 класу та був зарахований до навчання з 01.03.2021 року. Відповідно до характеристики №180 від 03.10.2024 року, яка надана ліцеєм на учня вже 8 класу, з боку родини - батько бере участь у житті сина. Мати дитини взагалі не бере участь у його шкільному житті, не підтримує контакти зі школою, контактів з заявником і дитиною також не підтримує, оскільки має іншу дитину від іншого чоловіка. Відповідно до довідки Коблівської сільської ради Миколаївської області від 07.10.2024 року №1316 станом на 07.10.24 року було проведено і складено комісією акт обстеження №65 і було встановлено, що дійсно заявник самостійно займається вихованням та повним утриманням свого сина - [PERSON] [INFO] . Мати дитини на протязі багатьох років проживає в іншій сім`ї не займається його вихованням. З 13.09.2022 року заявник призваний до лав ЗС України і на тепер проходить службу в В/ч [NUMBER] (один з батальйонів [NUMBER] бригади ТрО). А оскільки заявник виховує дитину самостійно, він має право на звільнення з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Заява подана в тому числі з метою оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину. А тому суду слід встановити юридичний факт - проживання неповнолітньої дитини з батьком та перебування на його самостійному вихованні та утриманні з 01.03.2021 року. Іншого способу встановити зазначений юридичний факт, окрім судового розгляду, не існує. Посилаючись на наведені обставини заявник просить задовольнити заяву. У судовому засіданні представник заявника адвокат Долгов А.Г. заяву підтримав, посилаючись на викладені у ній обставини та просив її задовольнити. Пояснював, що заява подана з метою оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину. З аналогічними вимогами заявник вже звертався до Южного міського суду Одеської області, однак рішенням сулу, у задоволенні його вимог відмовлено, оскільки права заявника на порушені. У зв`язку з цим, оскільки заявник позбавлений можливості захистити свої права в порядку позовного провадження, з метою здійснення своїх прав, зокрема права на звільнення з військової служби, у зв`язку з вихованням неповнолітньої дитини, заявник, за відсутності іншого способу реалізації своїх прав, вимушений звернутися до суду з заявою у порядку окремого провадження. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про дату, місце і час судового засідання повідомлена належним чином. Представник заінтересованої особи Органу Опіки та піклування Коблівської сільської ради у судове засідання не з`явився. Про дату, місце і час судового засідання заінтересована особа повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник заінтересованої особи - Військової частини [NUMBER] Макогоненко Є.О., проти задоволенн заяви [PERSON] заперечив. Вважає, що для її задоволення відсутні правові підстави. Заслухавши учасників справи та дослідивши на явні у справі докази суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, даних військового квитка заявник [PERSON] призваний до лав ЗС України і на час розгляду справи заявник проходить службу в Військовій частиниі [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) (а.с.14-16, 57 на звороті). Заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини - [PERSON] , мати якого [PERSON] , на думку заявника ухиляється від участі у вихованні та утриманні дитини, та визначити місце проживання дитини з ним (батьком). Як вбачається зі змісту заяви та пояснень представника заявника, встановлення даного факту йому необхідно з метою здійснення прав заявника, зокрема права на звільнення з військової служби, у зв`язку з вихованням неповнолітньої дитини, оскільки відповідно до висновків Южного міського суду Одеської області, у даній справі відсутній спір про право. А тому, заявник позбавлений у інший спосіб захистити свої права, і змушений звернутися до суду з заявою в порядку окремого провадження. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви, суд виходить з наступного. За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається зі змісту Рішення Южного міського суду Одеської області від 10 березня 2025 року у цивільній справі №519/1681/24 (провадження №2/519/172/25) за позовом представника [PERSON] - адвоката Долгова А.Г. до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, визначення місця проживання дитини, яке набрало законної сили, судом встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , за спільною згодою дійсно постійно проживає з батьком [PERSON] , який займається його утриманням та вихованням. При цьому мати [PERSON] в телефонному режимі підтримує зв`язок з сином [PERSON] , при можливості намагається щось надіслати йому, якісь кошти або речі, іноді син приїжджає до матері. Питання школи матір вирішує з батьком сина [PERSON] . Проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а проживання дитини з батьком не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину. Оскільки [PERSON] не позбавлена батьківських прав щодо свого сина - [PERSON] , вона зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї, як на матір, вимогами законодавства України, зокрема ст.150 СК України, а тому за вказаних обставин не можна вважати, що позивач є особою, яка самостійно виховує сина. Таким чином, оскільки Рішення Южного міського суду Одеської області від 10 березня 2025 року має преюдиційне значення при вирішенні зазначеної справи, у суду відсутні правові підстави для встановлення факту самостійного виховання заявником дитини - [PERSON] , у зв`язку з самоусуненням від його виховання та утримання матір`ю дитини - [PERSON] , оскільки встановлення вказаного факту буде суперечити обставинам, встановленим рішенням суду у іншій цивільній справі, що набрало законної сили. Відповідно до викладеного, у задоволенні заяви у цій частини вимог слід відмовити, а також слід відмовити у задоволенні решти заявлених вимог в частині визначення місця проживання дитини, оскільки вказані вимоги, відповідно до положень ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розгляду не підлягають, і є похідними від вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, у задоволенні яких судом відмовлено.

Outcome: dismissed