Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник позивача звернулась в суд з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 73158584, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» 10.02.2025 року, у розмірі 16125 грн, що складається з 5000 грн заборгованості по тілу кредиту, 375 грн заборгованості за відсотками, 10000 грн заборгованості за пенею, 750 грн заборгованості по комісії за надання кредиту. Мотивувала позовні вимоги тим, що [PERSON] 10.02.2025 року звернувся до ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та уклав кредитний договір № 73158584, отримавши грошові кошти на споживчі потреби. Вказала, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 16125 грн. Зазначила, що 27.03.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25, а 26.06.2025 року додаткову угоду № 5, відповідно до яких, а також згідно з реєстром боржників № 8 від 26.06.2025 року, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 73158584 від 10.02.2025 року. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 24.12.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що 10.02.2025 року [PERSON] уклав із ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» кредитний договір № 73158584 шляхом підписання такого, додатку № 1 до нього та паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразових ідентифікаторів 67732, 11403, внаслідок чого отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 5000 грн строком на 30 днів, а саме до 11.03.2025 року, зі сплатою 0,25 % на день протягом всього строку кредитування та одноразової комісії в розмірі 15 % від суми кредиту. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 73158584 від 10.02.2025 року, що підтверджується квитанцією АТ «Таксомбанк» від 10.02.2025 року. 27.03.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25, а 26.06.2025 року додаткову угоду № 5, відповідно до умов яких, первісний кредитор ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. З реєстру боржників № 8 від 26.06.2025 року до договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року вбачається, що ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 73158584 від 10.02.2025 року в розмірі 16125 грн, що складається з 5000 грн заборгованості по тілу кредиту, 375 грн заборгованості за відсотками, 10000 грн заборгованості за пенею, 750 грн заборгованості по комісії за надання кредиту. У відповідності розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», заборгованість відповідача за кредитним договором № 73158584 від 10.02.2025 року станом на 26.06.2025 року становить 16125 грн та складається з 5000 грн заборгованості по тілу кредиту, 375 грн заборгованості за відсотками, 10000 грн заборгованості за пенею, 750 грн заборгованості по комісії за надання кредиту. Водночас, суд не може в повній мірі погодитись із наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором № 73158584 від 10.02.2025 року з огляду на наступне. Окрім заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією за видачу коштів, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 10000 грн заборгованості за пенею. Разом з тим, у відповідності до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, заявлена представником позивача заборгованість за пенею в розмірі 10000 грнне підлягатиме стягненню з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 73158584 від 10.02.2025 року у розмірі 6125 грн, що складається з 5000 грн заборгованості по тілу кредиту, 375 грн заборгованості за відсотками, 750 грн заборгованості по комісії за надання кредиту. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial