Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Українська товарна біржа», Друга кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкову частку в порядку спадкування. Короткий зміст обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, її батько [PERSON] та сестра [PERSON] є членами сім`ї померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . На праві спільної сумісної власності позивачу та померлій належить 3/8 частини зазначеної квартири на підставі договору дарування № 601 від 17.05.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Бузоверя С.А. Крім того, 1/4 частина квартири належить [PERSON] на підставі договору міни квартири № 44273 від 27.04.1999 року, укладеного на Товарній біржі «Українська товарна біржа». На день смерті спадкодавця, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою була зареєстрована також позивач. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 323/2022. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом 19.08.2022 року позивач звернулася із відповідною заявою до Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. У заяві зазначила, що до складу спадкового майна входить частина квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору міни від 27.04.1999 року, укладеного на Товарній біржі «Українська товарна біржа» за реєстровим № 44273. Позивач зазначає, що її батько та сестра не заперечували проти того, щоб вона успадкувала частку квартири після смерті матері. Разом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач подала як правовстановлюючий документ договір міни від 27.04.1999 року, зареєстрований Товарною біржею «Українська товарна біржа» за реєстровим № 44273. Право власності за цим договором було зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 28.04.1999 року у реєстровій книзі № 128 за реєстровим № 21524. Однак постановою Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 19.08.2022 року № 323/2022 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку зазначеної квартири з підстав того, що договір міни від 27.04.1999 року не був нотаріально посвідчений. Разом із тим позивач зазначає, що на момент укладення зазначеного договору державну реєстрацію договорів щодо відчуження та міни нерухомого майна здійснювало Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації. Договір міни було зареєстровано 28.04.1999 року у реєстровій книзі № 128 за реєстровим № 21524 на паперових носіях, оскільки електронний реєстр на той час відсутній. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який почав функціонувати з 01.01.2013 року, право власності на спірну частку квартири зареєстровано не було. Позивач вважає, що нотаріус при оформленні спадщини безпідставно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки факт належності [PERSON] 3/8 частини квартири [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з неможливістю оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , право власності на 3/8 частину квартири [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі та доводи учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 04 липня 2025 року справу прийнято до провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 29 липня 2025 року о 09 год. 45 хв. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29 липня 2025 року підготовче судове засідання відкладено на 15 вересня 2025 року у зв`язку з неявкою сторін. У підготовчому судовому засіданні 15 вересня 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Галенко І.Є. заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду зазначене клопотання задоволено та відкладено підготовче судове засідання до 11 год. 30 хв. 29 вересня 2025 року. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року підготовче судове засідання відкладено на 20 жовтня 2025 року у зв`язку із заявою представника позивача про відкладення розгляду справи. 20 жовтня 2025 року до початку судового засідання представником позивача на офіційну електронну адресу суду скеровано клопотання про витребування доказів, у якому він просив суд витребувати у Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (м. Кам`янське, просп. Наддніпрянський, 1Г) належним чином завірену копію спадкової справи № 323/2022, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року клопотання представника позивача - адвоката Галенка І.Є. задоволено, витребувано у Другої Кам`янської державної нотаріальної контори (ЄДРПОУ 03102853, місцезнаходження: 51937, м. Кам`янське, просп. Наддніпрянський, буд. 1Г) належним чином завірену копію спадкової справи № 323/2022, відкритої після смерті [PERSON] , та відкладено підготовче судове засідання на 12 листопада 2025 року. 11 листопада 2025 року представником позивача - адвокатом Галенком І.Є. до суду подано заяву про долучення доказів. Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року за заявою представника позивача підготовче судове засідання відкладено на 18 грудня 2025 року у зв`язку з ненадходженням витребуваної спадкової справи на виконання ухвали суду від 20.10.2025 року. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 січня 2026 року. 22 січня 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду та призначено до розгляду на 16 лютого 2026 року. 16 лютого 2026 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву у судовому засіданні до 15 год. 30 хв. 02 березня 2026 року. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Галенко І.Є. у судове засідання не з`явилися, однак представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, у якій позовні вимоги підтримано та проситься їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товарної біржі «Українська товарна біржа», у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не подавав. Пояснення щодо позову до суду не надходили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явився, однак до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи достатність наявних у справі доказів, належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання, їх неявку без поважних причин, неподання відзиву на позов, а також відсутність заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для проведення заочного розгляду справи. За таких обставин, з підстав, передбачених частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд зазначає наступне. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 червня 1983 року, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , відповідно до якого шлюб зареєстровано 01 жовтня 1977 року Дніпровським районним відділом РАЦС м. Дніпродзержинська (а.с. 19). З копії договору міни нерухомості від 27 квітня 1999 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Українська» за реєстраційним № 44273, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони, уклали договір міни, відповідно до якого Бжостовські обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] у цьому ж будинку, що належала родині [PERSON] (а.с. 14). З реєстраційного посвідчення від 28 квітня 1999 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни від 27 квітня 1999 року, укладеного на Товарній біржі «Українська» та зареєстрованого за реєстровим № 44273. Крім того, на зворотному боці зазначеного посвідчення міститься запис приватного нотаріуса Бузовереї С.А. про те, що 1/4 частина квартири, яка належала [PERSON] , подарована ним [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором дарування, посвідченим 17 травня 1999 року за реєстровим № 601 (а.с. 15). Згідно відповіді КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» № 1-2208 від 17.10.2025, встановлюється, що згідно даних КП «Кам?янське РБТІ» ДОР щодо об?єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] - право приватної власності на вказаний об?єкт на підприємстві зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі договору міни, заресстрованого товарною біржою «Українська» 27.04.1999 року №44273 та записано в реєстрову книгу №128, за реєстровим №21524 та видано реєстраційне посвідчення. Відомості про право власності щодо вказаного об?єкту нерухомого майна перевірено на паперових носіях станом на 31.12.2012 (а.с. 111). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75234475 від 08 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 3/4 частки на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: договір обміну нерухомості від 27 квітня 1999 року № 44273, укладеного на Товарній біржі «Українська»; договір дарування від 17 травня 1999 року № 601, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Бузоверею С.А. (а.с. 16). Відповідно до даних технічного паспорта, у праві власності на зазначену квартиру: 3/8 частини належить [PERSON] ; 3/8 частини - [PERSON] ; 1/4 частина - [PERSON] . Квартира має загальну площу 49,1 кв.м, житлову площу 28,9 кв.м та складається з двох житлових кімнат площею 17,1 кв.м та 11,8 кв.м, кухні площею 7,7 кв.м, ванної кімнати 2,6 кв.м, вбиральні 0,9 кв.м, коридору 7,6 кв.м, а також обладнана лоджією площею 2,6 кв.м (а.с. 1718). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10 травня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області, актовий запис № 418, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). Відповідно до довідки ТОВ «Абонент ХХІ» № 001186466 встановлено, що на день смерті спадкодавця за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована також її донька - [PERSON] (а.с. 13). Згідно зі звітом про оцінку майна, виконаним ТОВ «СВМ Бізнес Груп», вартість двокімнатної квартири загальною площею 49,1 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 410 130 грн без ПДВ, у тому числі вартість 3/8 частки - 153 797,75 грн (а.с. 2225). Заповіту [PERSON] не залишила, у зв`язку з чим спадкування здійснюється за законом. Відповідно до положень статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти та чоловік - [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 323/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , надісланої державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С. на виконання ухвали суду про витребування доказів від 20 жовтня 2025 року, судом встановлено наступне. З метою оформлення своїх спадкових прав у встановлений законом строк спадкоємець [PERSON] , [INFO] , звернувся до державного нотаріуса Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахової О.С. з відповідними документами. На підставі його заяви 24.06.2022 року нотаріусом була заведена спадкова справа № 323/2022 (номер у Спадковому реєстрі № 69409979). Відповідно до заяви [PERSON] , [INFO] , у якій останній зазначає, що все нерухоме та рухоме майно, яке залишилось після померлої [PERSON] , він приймає, та вказує, що окрім нього є ще спадкоємиця за законом - дочка [PERSON] (а.с. 137). 19 липня 2022 року до державного нотаріуса Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахової О.С. із заявою № 734 звернулася позивач [PERSON] , у якій зазначила, що відмовляється від належної їй частки за законом у спадщині після померлої [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 130). 19 серпня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахової О.С. із заявою № 850 про відкликання заяви № 734 від 19.07.2022 року про відмову від спадщини до спадкової справи № 323/2022. Заявою № 851 від 19 серпня 2022 року, адресованою до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON] приймає все нерухоме та рухоме майно, яке залишилось після померлої [PERSON] , а також вказує, що окрім неї є ще спадкоємець за законом - чоловік померлої [PERSON] (а.с. 132). 19 серпня 2022 року [PERSON] звернувся із заявою до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, яка зареєстрована за № 852, про відкликання заяви № 649 про прийняття спадщини до спадкової справи № 323/2022 (а.с. 138). Заявою № 853 від 19 серпня 2022 року, адресованою Другій Кам`янській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області, [PERSON] відмовився від належної йому за законом частки у спадщині після померлої [INFO] [PERSON] на користь позивача [PERSON] (а.с. 139). У матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] , яка зареєстрована в реєстрі № 573/131/22 та засвідчена першим секретарем з консульських питань Посольства України в Мексиканських Сполучених Штатах Киричком О.В. Відповідно до зазначеної заяви [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Також у заяві зазначено, що вона перебуває в Мексиканських Сполучених Штатах та відмовляється від прийняття спадщини після смерті своєї матері на користь [PERSON] (а.с. 144). 19 серпня 2022 року державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови зазначено те, що спадкове майно, а саме частка квартири [ADDRESS] , належить померлій на підставі договору міни, укладеного 27 квітня 1999 року на Товарній біржі «Українська» за реєстровим № 44273, однак відповідно до статті 657 ЦК України такий договір не має нотаріального посвідчення (а.с. 152). Таким чином, державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] . Підставою для відмови зазначено відсутність нотаріального посвідчення договору міни від 27 квітня 1999 року, укладеного на Товарній біржі «Українська», на підставі якого спадкодавцю належала зазначена частка квартири. У зв`язку із зазначеним позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статей 76, 77, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд виходить з такого. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, набуває право на спадкове майно з часу відкриття спадщини незалежно від часу оформлення спадкових прав. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, має право одержати свідоцтво про право на спадщину. Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] та у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Як убачається з матеріалів спадкової справи № 322/2022, після смерті [PERSON] інші спадкоємці за законом подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивача - [PERSON] . Водночас оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку стало неможливим у зв`язку з відмовою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що належала спадкодавцю. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, правомірність укладення правочину підлягає оцінці відповідно до законодавства, чинного на момент його вчинення. Оскільки договір міни нерухомості було укладено 27 квітня 1999 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення законодавства, чинного на момент укладення цього договору, а саме Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти це майно та сплатити за нього певну грошову суму. За своєю правовою природою договір міни є різновидом договору відчуження майна, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відповідних правовідносин. Разом з тим частиною другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Правова позиція щодо застосування зазначених норм викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, у якій зазначено, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» є спеціальною нормою щодо положень цивільного законодавства про форму договорів відчуження нерухомого майна, а тому угоди щодо відчуження нерухомості, укладені та зареєстровані на товарній біржі у період дії зазначеної норми, не потребували нотаріального посвідчення. Як встановлено судом, договір міни нерухомості від 27 квітня 1999 року був укладений сторонами на Товарній біржі «Українська» та належним чином зареєстрований. Зазначений договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався та сторонами не оспорювався. Отже, вказаний правочин є чинним та породжує відповідні цивільно-правові наслідки, зокрема набуття сторонами права власності на відповідне нерухоме майно. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо її вчинення суперечить законодавству України або якщо не подано відомості чи документи, необхідні для вчинення такої дії. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування, а також склад спадкового майна. Відповідно до пунктів 4.14, 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє склад спадкового майна та наявність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу стало те, що договір міни нерухомості від 27 квітня 1999 року, на підставі якого спадкодавцю належала частка квартири, не був нотаріально посвідчений. При цьому суд зазначає, що у цій справі предметом судового розгляду не є перевірка правомірності чи неправомірності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав спосіб захисту цивільного права у вигляді визнання права власності на спадкове майно. Такий спосіб захисту відповідає положенням статті 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права або інтересу, зокрема шляхом визнання права. Суд враховує, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку спадкоємець має право звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 227/3750/19, відповідно до якої оформлення спадкових прав на нерухоме майно за загальним правилом здійснюється у нотаріальному порядку шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Водночас у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину або за наявності інших перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку особа має право звернутися до суду з позовом за правилами позовного провадження. При цьому визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту цивільного права, який застосовується у випадках, коли існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. У зв`язку з цим під час вирішення спору суд не перевіряє правильність чи обґрунтованість відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а встановлює юридично значимі обставини, від яких залежить виникнення спадкових прав, а саме: чи належало спірне нерухоме майно спадкодавцю на праві власності на момент відкриття спадщини та чи перейшло це право до позивача як спадкоємця у порядку спадкування за законом. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання права власності на спадкове майно відповідає характеру спірних правовідносин та спрямований на усунення перешкод у реалізації спадкових прав. При цьому суд враховує, що спір щодо дійсності договору міни нерухомості від 27 квітня 1999 року відсутній, зазначений правочин у встановленому законом порядку недійсним не визнавався та сторонами не оспорювався. Водночас сам по собі факт відсутності нотаріального посвідчення такого договору не свідчить про його недійсність, оскільки на момент укладення правочину законодавством було передбачено можливість укладення угод на товарних біржах без їх нотаріального посвідчення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір міни нерухомості від 27 квітня 1999 року є чинним правочином, який породив для його сторін відповідні цивільно-правові наслідки, зокрема виникнення права власності на нерухоме майно. Крім того, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75234475 від 08 грудня 2016 року [PERSON] належала 3/4 частка у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що на момент відкриття спадщини [PERSON] на праві власності належала 3/4 частка квартири [ADDRESS] . Оскільки зазначене майно належало спадкодавцю на праві власності на момент відкриття спадщини, воно входить до складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України. Відповідно до положень статті 1268 ЦК України право на спадкове майно виникає у спадкоємця з часу відкриття спадщини незалежно від часу оформлення спадкових прав. Як установлено судом, відповідно до даних технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] у праві власності на зазначене нерухоме майно: 3/8 частини належало [PERSON] , 3/8 частини [PERSON] та 1/4 частина [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75234475 від 08 грудня 2016 року 3/4 частки квартири [ADDRESS] належали на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Оскільки у спільній сумісній власності частки співвласників не визначені, за відсутності іншої домовленості вони вважаються рівними. Отже, кожному із зазначених співвласників належало по 3/8 частки у праві власності на квартиру. Таким чином, судом встановлено, що на момент відкриття спадщини [PERSON] належала 3/8 частка квартири, яка увійшла до складу спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця є її діти та той із подружжя, який її пережив. Як убачається з матеріалів спадкової справи № 323/2022, донька спадкодавця [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь [PERSON] . У свою чергу [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадщині після смерті [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Таким чином, унаслідок відмови інших спадкоємців першої черги від прийняття спадщини на користь позивача, право на всю спадкову частку, яка належала спадкодавцю, перейшло до [PERSON] . Оскільки спадкодавцю належала 3/8 частка у праві власності на спірну квартиру, саме ця частка входить до складу спадщини та підлягає переходу до позивача у порядку спадкування за законом. З урахуванням того, що позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку стало неможливим у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на 3/8 частки спірної квартири у порядку спадкування за законом. З урахуванням того, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку стало неможливим у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на відповідну частку спірної квартири у порядку спадкування за законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи, що позивач не заявляла вимог про розподіл судових витрат, суд вважає за можливе залишити судовий збір за позивачем.

Outcome: approved