Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 22.11.2018р. між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 17.108.1118.ФО_К. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачці кредит в розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою 12,00 % річних із терміном користування до 22.11.2021р. 31.03.2021р. між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» було укладено договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Юнекс Банк» в тому числі і [PERSON] за кредитним договором № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018р. Відповідно до реєстру прав вимоги станом на 31.03.2021р. сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018р. перед новим кредитором ТОВ «ФК «Омега Фінанс» складає 14 709,65 грн., з яких: 1 627,77 грн. прострочені проценти за кредитом; 9 858,71 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту; 3 223,17 грн. штрафи, пені. Враховуючи викладене, представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Омега Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 17.108.1118.ФО_К у розмірі 14 709,65 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідачка правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористалася. Рух справи. 18.09.2024р. ТОВ «ФК «Омега Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-6). Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 11.08.2025р. відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному провадженні без виклику сторін (а.с. 68). Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] двічі повідомлялася про розгляд справи шляхом надсилання поштової кореспонденції за останньою відомою адресою місця її проживання, конверти, якими направлялась поштова кореспонденція повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 22.11.2018р. між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 17.108.1118.ФО_К (а.с. зворот 8-10). Відповідно до п. 1.5. кредитного договору № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р. за користування кредитом позичальник сплачує: 1.5.1. проценти за користування кредитом щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00% (дванадцять процентів) річних; 1.5.2. комісію за надання кредиту одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0,0 % (нуль процентів) від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. цього Договору; 1.5.3. комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 2,99 % (дві цілих і дев`яносто дев`ять процентів) від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Пунктом 2.1. кредитного договору № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р. визначено, що надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] в Банку, код Банку 322539, за умови сплати Позичальником комісій (у разі наявності), встановлених п. 1.5.2 Договору. Пунктом 2.3. кредитного договору № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р. визначено, що погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється Позичальником щомісячно в період з 01 до 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього Договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору, в сумі 947 грн. 50 коп. (дев`ятсот сорок сім 50 копійок) (далі - Платіж). Якщо 10-те число припадає на неробочий день, погашення платежу здійснюється Позичальником в останній робочий день перед таким неробочим днем. Погашення останнього платежу здійснюється не пізніше останнього дня строку кредиту, визначеного в п. 1.1 цього Договору. Згідно п. 2.4. кредитного договору № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р. погашення заборгованості за кредитом, комісії за обслуговування кредиту та процентами, а також інших платежів, передбачених умовами цього Договору, здійснюється за допомогою регулярного платежу, який був встановлений на поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] Позичальника, шляхом безготівкового перерахування суми платежу, визначеного в п. 2.3 цього Договору, та суми інших платежів (при наявності) на рахунок № [NUMBER] в АТ «ЮНЕКС БАНК», код банку 322539 (надалі - Рахунок). Пунктом 2.6. кредитного договору № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р. визначено, що день виникнення простроченої заборгованості починається з наступного дня після закінчення періоду для оплати Платежу зазначеного в п. 2.3 цього Договору. Погашення простроченої заборгованості за цим Договором здійснюється Банком самостійно з Рахунку у відповідних частинах на відповідні рахунки з обліку заборгованості за кредитом, процентами та іншими платежами, передбаченими цим Договором у відповідності до черговості погашення заборгованості, що визначена цим Договором. При наявності на Рахунку будь-якої суми грошових коштів та/або якщо на рахунку немає достатньої суми грошових коштів для погашення простроченої заборгованості, Банк здійснює погашення заборгованості в порядку та в черговості передбаченої п. 2.8 цього Договору. Відповідно до п. 3.2.2. кредитного договору № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р. встановлено, що Позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно п. 2.3, 2.4 цього Договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені цим Договором строки. 31.03.2021р. між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено договір факторингу №31/03-2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які виявились боржниками АТ «Юнекс Банк» в тому числі і до [PERSON] (а.с. зворот 44-47). Відповідно до реєстру прав вимоги станом на 31.03.2021р. сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р. перед новим кредитором ТОВ «ФК «Омега Фінанс» складає 14 709,65 грн., з яких: 1 627,77 грн. прострочені проценти за кредитом; 9 858,71 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту; 3 223,17 грн. штрафи, пені (а.с. зворот 49-50). Позивач направив на адресу відповідачки повідомлення про відступлення права вимоги і надано строк для погашення суми несанкціонованої заборгованості та суми заборгованості за кредитним договором, яке було повернуто з зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання (а.с. зворот 42-44). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (що було чинним на час видачі кредиту), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). З виписки по рахунку [PERSON] встановлено, що станом на 28.01.2021р. вихідний залишок по рахунку складає 0,00 грн. (а.с. 12-42). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16, провадження № 14-318цс18. З матеріалів справи вбачається, що у п. 1.1 кредитного договору № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018 р., зокрема, встановлено, що банк на умовах цього договору надає позичальнику кредит у сумі 15 000 гривень терміном користування до 22.11.2021р. (день остаточного повернення кредиту). Таким чином, кінцевим строком повернення кредиту було 22.11.2021 року. Із виписки по рахунку видно, що станом на 28.01.2021р. вихідний залишок по рахунку винесення на прострочку суми непогашених відсотків згідно умов кредитного договору складає 1204,51 грн. Водночас, відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021р. станом на 31.03.2021р. сума заборгованості [PERSON] за простроченими процентами за кредитом складає 1 627,77 грн. Відповідного розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним № 17.108.1118.ФО_К від 22.11.2018р. станом на 31.03.2021р. позивачем до суду надано не було. Відповідно до практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 20.11.2019 року у справі №761/22099/16-ц; від 19.03.2020 року у справі №359/4206/16 ц; від 17.06.2020 року у справі №136/1187/16-ц; від 15.07.2020 року у справі №514/259/16-ц, відсутність розрахунку заборгованості є підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи розбіжність між даними виписки по рахунку та реєстру прав вимоги, а також відсутність деталізованого розрахунку заборгованості станом на 31.03.2021р., позовні вимоги в частині стягнення прострочених відсотків є недоведеними та необґрунтованими. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення прострочених відсотків за кредитом необхідно відмовити. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно з висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З врахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що відповідачці у договорі та у графіку погашення заборгованості встановлено комісію за обслуговування кредиту. Водночас, не зрозуміло, які саме послуги включаються до обслуговування кредиту, чи передбачені вони Законом України «Про споживче кредитування», а також не доведено належними і допустимими доказами про їх надання, відтак такі положення договору є нікчемними в силу ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином не доведено і не обґрунтовано наявність заборгованості [PERSON] у розмірі, який заявлений у позові. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. покладаються на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed