Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» далі (ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 08/09/2024 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем у справі було укладено договір позики № 2188611, за умовами якого позивальник надав відповідачу кредитні кошти, шляхом перерахуванням на платіжну картку клієнта. Представник позивача зазначає, що 14.06.2021 року між первісним кредитором та позивачем у справі було укладено Договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого до фактора перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. В подальшому, 03/01/2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 01189-01/2021. Згідно з договором факторингу від 11.08.22021 року від первісного кредитора до відповідача перейшло право вимоги за кредитним договором. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за трьома кредитними договорами у загальному розмірі: 27 618,00 гривні, а також понесені судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Представник позивача до суду не з`явився, згідно позовної заяви (п.4) представник позивача просить провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.6зв.). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, на адресу суд повернувся поштовий конверт про не вручення судового повідомлення (а.с.67-68). Крім іншого, відповідачу було направлено смс-повідомлення про виклик до суду, відповідно до роздруківки, відповідач виклик до суду отримала 25.11.2025 року (а.с.73), будучи обізнаною щодо наявності справи в провадженні суду, відповідач відзиву на позов не надала, з будь-якими заява не зверталась. Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, представник позивача звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності, відповідач повідомлялась у встановленому законом порядку, а відтак підстав для відкладення слухання, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між відповідачем у справі та первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено Договір Позики № 2188611 від 08.09.2024 року, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі: 4 000 гривень, строком кредитування на 30 днів. Договір підписано одноразовим ідентифікатором 163770 (а.с.8-11). Також, сторонами підписано Додаток до договору № 1 таблиця обчислення загальної вартості кредиту (а.с.11зв.-12). Щодо звернення позивача з позовними вимогами, судом встановлено, що між первісним кредитором та позивачем 14.06.2021 року укладено Договір факторингу за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача в сумі: 18 150 гривень, що підтверджується додатковою угодою № 2 до договору факторингу від 28.07.2021 року, додатковою угодою № 7 до договору від 13.06.2022 року, додатковою угодою від 21.02.2025 року, Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 21.02.2025 року, платіжною інструкцією від 28.02.2025 року, реєстром боржників №43, розрахунком заборгованості згідно якого встановлено, що заборгованість становить 18 150 гривень (а.с.13-22). Також, 03.01.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 01189-01/2021, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі: 3 000 гривень, строком кредитування на 8 дів, тобто до 10.01.2021 року. Договір підписано електронним підписом W13218. Згідно інформаційної довідки виданої ТОВ «Платежі онлайн» встановлено, що грошові кошти в розмірі: 3 000 грн. були перераховані відповідача на платіжну картку [NUMBER] (а.с.31). Щодо звернення позивача з позовними вимогами, судом встановлено, що між первісним кредитором та позивачем було укладеного Договір факторингу №11082021 року за умовами якого до фактора перейшло право вимоги до відповідача в сумі: 9 468 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу від 11.08.2021 року, платіжним дорученням від 13.08.2021 року, реєстром боржників № 1 та розрахунком заборгованості (а.с.32-46). Отже, судом встановлено, що між первісними кредиторами та відповідачем у справі було укладено договори позики за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача в загальному розмірі: 27 618, 00 гривень. Вирішуючи позовні вимоги за вказаним кредитним договором, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відтак, після підписання кредитних договорів у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Так, відповідно порядку зазначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вищевикладені докази відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті https://www.gofingo.com.ua. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. " Судом, при розгляді справи також, приймаються до уваги висновки зроблені Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року (справа № 6-979цс15), згідно яких боржник, що отримав повідомлення про передачу прав вимоги за договором не звільняється обов`язку погашення заборгованості, повідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку щодо погашення заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що позивач є кредитором за договорами кредитів, відповідач порушила умови Договорів, не повернула отримані кошти у строки передбачені договором, не відреагувала на повідомлення щодо погашення заборгованості. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 3 028, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved