Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

12.09.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 27.08.2020 №0134, кадастровий номер 3221882400:20:103:0134, площею 9,3953 га, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «АГРОМАК», зареєстрований виконавчим комітетом Богуславської міської ради 20.10.2020 за №38830413, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтуванні позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, кадастровий номер 3221882400:20:103:0134, загальною площею 9,3953 га. 27.08.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки №0134. Факт передачі від Орендодавця до Орендаря вищезазначеної ділянки у строкове платне користування у визначених межах підтверджується актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за Договором від 27.08.2020 та актом приймання-передачі земельної ділянки за Договором від 27.08.2020. Всупереч умов, передбачених Договором, відповідачем (Орендарем) не сплачувалася оренда за користування земельною ділянкою за період з 2022 року по 2024 року, що є істотним порушенням умова договору та зумовило понесення позивачем фінансових витрат по сплаті податку на землю. Як зазначає позивач, вона неодноразово зверталася в усній та в письмовій формі (вимога від 01.07.2025) до керівника ТОВ «АГРОФІРМА «АГРОМАК» з питання розірвання Договору за згодою сторін, але до цього часу так і залишилося не вирішеним, а орендну плату їй не виплачено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, призначеного на 10:00 11.11.2025, про що повідомлено учасників провадження у порядку, встановленому ЦПК України. Крім цього, за відсутності у відповідача юридичної особи зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, вказаною ухвалою суду роз`яснено відповідачу його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами (стаття 14 ЦПК України). 30.09.2025 до суду повернувся конверт, надісланих відповідачу засобами поштового зв`язку на юридичну адресу місцезнаходження, із копіями ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви, з додатками, без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». 11.11.2025 до суду представником позивача подано заяву про проведення підготовчого засідання 11.11.2025 без її участі та участі позивача та призначити справу до судового розгляду. У зв`язку із неявкою учасників провадження, зокрема сторони відповідача, підготовче засідання було відкладено на 02.12.2025 на 11:30, про що повідомлено учасників провадження, а відповідача, додатково, у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. У підготовче засідання, призначене на 02.12.2025, учасники провадження не з`явилися, при цьому представником позивача подано до суду заяву про проведення підготовчого засідання у її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позов підтримує та просить справу призначити до судового розгляду. Суд, врахувавши наявність заяв представника позивача про проведення підготовчого засідання у відсутності сторони позивача та призначення справи до розгляду по суті, а також вжиті судом заходи для забезпечення участі відповідача на стадії підготовчого провадження, який в порушення вимог статті 14 ЦПК України, не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, та положення статті одинадцятої статті 128 ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, постановив ухвалу суду від 02.12.2025 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 24.02.2026 о 10:00. Копію вказаної ухвали суду надіслано учасникам провадження, зокрема відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження: 07334, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Литвинівка, вул. Тараса Шевченка (раніше - Леніна), буд. 1, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відповідача додатково повідомлено про день, час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. 24.02.2026 представником позивача адвокатом Лифар О.Ю. подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У судове засідання, призначене на 24.02.2026, учасники провадження не з`явилися. Як убачається із матеріалів справи, конверт, надісланий відповідачу із судовою повісткою про виклик до суду на 24.02.2026 та із копією ухвали суду від 02.12.2025 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, повернувся до суду без вручення відповідачу з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18. Також, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. А відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. З урахуванням зазначеного, а також положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач ТОВ «АГРОФІРМА «АГРОМАК» є таким, що належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує наявність у матеріалах справи заяви представника позивача про розгляд справи без його участі та участі позивача, а також положення статті 223 ЦПК України та вжиті судом заходи для забезпечення участі відповідача під час розгляду справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 9,3953 га, кадастровий номер 3221882400:20:103:0134, сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування якої: Київська обл., Вишгородський р-н, Демидівська сільська рада (а.с. 21-25, 29-30). 27.08.2020 між [PERSON] (Орендодавець) та ТОВ «АГРОФІРМА «АГРОМАК» (Орендар) укладено договір № 0134 оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221882400:20:103:0134 (а.с. 12-17), на підставі якого Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (особистого селянського господарства), яка знаходиться на території Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області та належить Орендодавцеві на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-3220154512020 від 21.08.2020 (п.1.1. договору). Пунктами 2.1.-2.2 вказаного договору визначено, що в оренду передається одна земельна ділянка площею 9,3953 га, в тому числі 9,3953 га ріллі, кадастровий номер земельної ділянки 3221882400:20:103:0134. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна (будинки, будівлі, споруди та інші об`єкти), а також відсутні інші об`єкти інфраструктури (лінійні споруди, інші об`єкти інфраструктури, у тому числі дороги, майданчики з твердим покриттям, меліоративні системи тощо). Пункт 2.4 договору передбачає, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 190 089,56 грн. Відповідно до пункту 3.1 договору його строк дії становить 10 (десять) років. Дата закінчення дії Договору обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Згідно пунктів 4.1, 4.2, 4.6 договору - орендна плата вноситься орендарем у розмірі: грошової суми з розрахунку 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. за 1 (один )га землі, з підвищенням орендної плати в разі індексації (інфляції). Орендна плата нараховується та виплачується грошовими коштами через касу підприємства орендаря або перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок орендодавця. Орендна плата сплачується один раз на рік, не пізніше тридцять першого грудня поточного року. У разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня в розмірі та в порядку, встановленому чинним законодавством. Розмір пені нараховується згідно умов ст. 231 ГК України, а саме - 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Розділом 5 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для: вирощування сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Умови збереження стану об`єкта оренди: земельна ділянка повинна використовуватись відповідно до цільового призначення. Зміна цільового призначення земельної ділянки не допускається. Пунктом 9.4. договору встановлено, зокрема, що орендар зобов`язаний своєчасно та в повному розмірі сплачувати орендну плату орендодавцю. Пунктом 12.3. договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за договором оренди земельної ділянки за №0134 від 27.08.2020 та актом приймання передачі земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки за №0134 від 27.08.2020 підтверджено передачу в оренду ТОВ «АГРОФІРМА «АГРОМАК» земельної ділянки площею 9,3953 га ріллі, кадастровий номер 3221882400:20:103:0134 (а.с.27, 28). Право оренди земельної ділянки кадастровий номер 3221882400:20:103:0134 за ТОВ «АГРОФІРМА «АГРОМАК» зареєстровано виконавчим комітетом Богуславської міської ради 20.10.2020 за №38830413 (а.с. 30). До матеріалів справи додано також Витяг із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, розмір якої становить: 190 089,56 грн. (а.с.26) Позивач [PERSON] 01.07.2025 надіслала відповідачу вимогу щодо припинення договорів оренди земельних ділянок, в тому числі Договору № 0134 від 27.08.2020, додатками до якої є, зокрема, Додаткова угода за №1 від 01.07.2025 про припинення дії договору оренди земельної ділянки за №0134 від 27.08.2020, Кадастровий номер 3221882400:20:103:0134; акт за №2 від 01.07.2025 приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки за №0134 від 27.08.2020 року (а.с. 31-44) Спір між сторонами виник з договірних правовідносин пов`язаних з орендою землі. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»). У силу положень статті 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність. Частиною третьою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина перша статті 2 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини третьої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» - істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря в тому числі і своєчасного внесення орендної плати. Згідно із статтею 31 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на час укладання спірного договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК, належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Тобто, наведені положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що згідно умов Договору №0134 оренди земельної ділянки від 27.08.2020, позивачу не сплачено відповідачем орендну плату за період з 2022 року по 2024 рік. Отже, несплата відповідачем орендної плати позивачу за 2022,2023 роки та за 2024 рік поспіль свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем, взятих на себе за договором оренди щодо виплати орендної плати. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі №6-977цс16 та від 12.12.2012 у справі №6-146цс12. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. На підставі доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідачем умови договору оренди земельної ділянки належним чином не виконуються, орендна плата, як зазначалось вище, не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором строк. Отже, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, а отже підлягає захисту судом у спосіб, визначений законодавцем, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, у порядку статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved