Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 26.11.2025 надійшла позовна заява від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначено про те, що 24.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2190151, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці грошові кошти у сумі 8 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Договір підписаний шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом товариству. Відповідачка не виконала свої зобов`язання за Договором, не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору на повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідачки утворилася заборгованість за кредитним договором. 07 грудня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККАУ07122020, на підставі якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідачки за кредитним Договором № 2190151 від 24.03.2020. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом вимоги до відповідачки за Договором № 2190151. Сума заборгованості відповідачки станом на дату подання позову перед позивачем становить 26 140,00 грн, з яких: 8 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 18 140,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь 26 140,00 грн заборгованості, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився. В прохальній частині позову, просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, про зменшення розміру нарахованих відсотків у зв`язку з їх не пропорційністю та неспівмірністю до тіла кредиту. Справу просить розглянути без її участі. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.12.2025 позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 12 грудня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про підтримання позовних вимог. 23 січня 2026 року на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи без участі представника. 23 лютого 2026 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру нарахованих відсотків у зв`язку з їх не пропорційністю та неспівмірністю до тіла кредиту. Справу просить розглянути без її участі. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 24.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2190151 (а.с. 31-37). Відповідно до п. 1.2. та 1.3. Договору Товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту 8 000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.4 Договору). Згідно з п. п. 1.5.1, 1.5.2. Договору Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: - знижена процентна ставка 1,62% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту відповідно до п.1.4 цього Договору; - стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту, застосовується: - у межах строку надання кредиту в п.1.4 Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в п. п. 1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1- 4.6 цього Договору; - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Відповідач підписав Договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора «А595782», про що свідчить Довідка ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію [PERSON] (а.с. 38). Відтак, судом встановлено, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі та 28.01.2021 перерахував грошові кошти в сумі 8 000,00 грн на банківську карту відповідачки № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 5726-ВП від 18.07.2025 про перерахування коштів за договором № 2190151, № транзакції 6342515 (а.с. 39). Із розрахунку заборгованості за кредитним Договором № 2190151 від 24.03.2020, складеного ТОВ «Авентус Україна», вбачається, що заборгованість [PERSON] складає 26 140,00 грн, з яких: 8 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 18 140,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків (а.с. 41-51). 07 грудня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККАУ-07122020, на підставі якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідачки за кредитним Договором № 2190151 від 24.03.2020 (а.с. 52-59). На умовах встановлених цим Договором Кредитор передає (відступає) новому Кредиторові за плату, а новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (портфель заборгованості) (п. 1.1 Договору). Відповідно до платіжної інструкції № 20365 від 07.12.2020 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило на користь ТОВ «Авентус Україна» оплату згідно Договір факторингу № ККАУ07122020 у сумі 667 472,80 грн (а.с. 61). Згідно з копією Акту приймання-передачі реєстру боржників від 07 грудня 2020 року до Договору факторингу № ККАУ-07122020 ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстр боржників від 07.12.2020, складений за формою до Договору (а.с. 62). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ККАУ-07122020 від 07.12.2020 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» складає 26 140 грн (а.с. 60). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та відповідачкою [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 24.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2190151, який підписано відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. За вказаним договором позичальник отримав кредитні кошти у сумі 8 000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 5726-ВП від 18.07.2025 про перерахування коштів за договором № 2190151, № транзакції 6342515. У подальшому право вимоги за вказаним договором було передано позивачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Із розрахунку заборгованості за кредитним Договором № 2190151 від 24.03.2020, складеного ТОВ «Авентус Україна», вбачається, що заборгованість [PERSON] складає 26 140,00 грн, з яких: 8 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 18 140,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків. Суд звертає увагу, що вказаний розрахунок заборгованості за кредитним Договором, складений ТОВ «Авентус Україна» та наданий позивачем, відповідає вимогам до первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит Капітал». Щодо розміру заборгованості за процентами суд зазначає таке. Суд вважає, що нарахування відсотків позивачем за користування кредитом є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів", оскільки суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Вимога про нарахування та сплату відсотків, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та є явно завищена. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до вимог даного закону несправедливими є, зокрема, нарахування компенсаційних витрат, які понад 50% перевищують суму отриманої споживчої продукції та послуг. Слід зауважити, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Первісний кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 викладено, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку, щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов, може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Ті самі висновки викладені у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23. Отже, зважаючи на зазначене, суд сприймає умови кредитного договору № 2190151 від 24.03.2020, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , у частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 18 140,00 грн, як такі, що є несправедливі, непропорційні до тіла кредиту, а тому приходить до висновку про зменшення розміру заборгованості за процентами до суми 8 000,00 грн. Відтак, вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов Договору 2190151 від 24.03.2020 та обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за ним з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а саме доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за Договором № 2190151 від 24.03.2020, утворення заборгованості у неї перед кредитором, а тому з урахуванням того, що проценти у розмірі заявленому позивачем є несправедливими та непропорційними до тіла кредиту, позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат у справі. Разом із позовною заявою позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, понесених у справі, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн та судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано Договір № 0107 про надання правничої допомоги від 01.07.2025 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет»; акт № 86 від 08.10.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025; детальний опис наданих послуг до атку № 86 від 08.10.2025 до договору № 0107 від 01.07.2025. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, суд доходить висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, та з відповідача на його користь слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 24809 від 14.10.2025. Оскільки позов ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до [PERSON] задоволено частково, з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволення вимог в розмірі 1 482,72 грн із розрахунку 16 000*2422,40/ 26 140.

Outcome: partial