Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила суд: - визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 2/3 часток автомобіля марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) право власності на 1/6 часток автомобіля марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) право власності на 1/6 часток автомобіля марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя, а саме 09 березня 2021 року, останній придбав у США легковий автомобіль марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ), за який сплатив 6268,00 доларів СШ. Автомобіль був доставлений на митну територію України та відповідно до вимог чинного законодавства розмитнений. На автомобіль було видано видатковий ордер №224302/1 від 21.08.2021 року та посвідчення про реєстрацію серії [NUMBER] від 25.08.2021 року. За життя [PERSON] не встиг здійснити реєстрацію транспортного засобу, тому що автомобіль був придбаний пошкодженим на аукціоні в США. 30 листопада 2022 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, на підставі чого була відкрита спадкова справа № 69519668. Приватним нотаріусом Літвіновою Я.М. видано постанову про відмову від вчинення нотаріальних дій позивачу у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на автомобіль марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ). Позивач зазначає, що автомобіль був придбаний на ім`я її чоловіка в період знаходження їх у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до ст. 60 СК України вважається їх спільною сумісною власності подружжя. Таким чином, при виділі частки позивачки з спільної сумісної власності подружжя її частка власності на автомобіль складає 1/2 частину автомобіля, інша ж 1/2 частина спірного автомобіля, яка належала на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України підлягає поділу між спадкоємцями на три частини, так як спадкоємцями за законом щодо спадкового майна померлого є його дружина, його син та дочка. З метою визнання своїх та дітей спадкових прав позивач звернулася до суду з цим позовом. Харківська міська рада відзиву на позовну заяву не подала. Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 січня 2026 року витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінової Яни Миколаївни належним чином засвідчену копію спадкової справи №69519668, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Копія спадкової справи надійшла до суду 29 січня 2026 року. Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача просила справу розглянути за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. У зв`язку з викладеним, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 10 травня 2013 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 10.05.2013 (актовий запис № 345 від 10.05.2013). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 07 березня 2014 року (актовий запис № 561 від 07.03.2014). Також у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 27 березня 2018 року (актовий запис № 1429 від 27.03.2018). Згідно з Видатковим ордером № 224302/1 від 21.08.2021, виданим Одеським морським торговельним портом ТОВ «Євротерминал», 21 серпня 2021 року було доставлено вантаж - автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] . Згідно з митною декларацією (форма МД-2) за № 3088 від 25.08.2021, автомобіль ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , був придбаний в США за 6268 доларів США, митна вартість 167044,00 грн, отримувачем та відповідальним за фінансові операції є [PERSON] . Автомобіль розмитнено. Відповідно до Посвідчення про реєстрацію ТЗ, серія [NUMBER] , виданого Одеською митницею Державної митної служби України 25 серпня 2021 року, митниця не заперечує проти реєстрації в підрозділі МВС України транспортного засобу ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 10 лютого 2022 року (актовий запис № 2666 від 10.02.2022). Станом на 21 грудня 2021 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.07.2022. 28 липня 2022 року [PERSON] , діючи від себе особисто та в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінової Яни Миколаївни із заявою про прийняття для себе та своїх дітей спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . У зв`язку з відсутністю зареєстрованих спадковому реєстрі спадкових справ (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 69598263 від 28.07.2022), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Яна Миколаївна 28 липня 2022 року завела спадкову справу № 9/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі 69519668). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69598373 від 28.07.2022, [PERSON] за життя заповіт не склав, спадкові договори не укладав. 05 жовтня 2022 року батько [PERSON] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінової Яни Миколаївни із заявою про відмову від спадщини, яка відкрилася після смерті його сина [PERSON] . 30 листопада 2022 року [PERSON] , діючи від себе особисто та в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінової Яни Миколаївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 листопада 2022 року відмовила [PERSON] , яка діє від себе особисто та в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на автомобіль марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ). Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом. а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Як встановлено судом, спадкоємцями першої черги за законом щодо майна спадкодавця [PERSON] є його діти - [PERSON] , [PERSON] , дружина [PERSON] та батько [PERSON] . Дружина та діти спадщину після [PERSON] прийняли, а батько відмовився від спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.16 глави 10 Порядку № 296/5). Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. У справі, що розглядається, встановлено, що [PERSON] та її спільні зі спадкодавцем неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , будучи єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , проте приватний нотаріус правомірно відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було подано оригінал правовстановлюючого документу на цей автомобіль, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане відповідним Територіальним сервісним центром МВС України. Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, є, зокрема, митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями реєстру сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання (п. 10 Порядку № 1388). Згідно з п. 28 Порядку № 1388 ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа відповідно до додатка I до Конвенції про спрощення формальностей у торгівлі товарами 1987 року на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих митними органами посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС. Як встановлено судом, правомірність придбання та наявність права власності на автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , за [PERSON] підтверджується до видатковим ордером №224302/1 від 21.08.2021, посвідченням про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 25.08.2021 та митною декларацію за формою МД-2 від 25.08.2021, які відповідно до Порядку № 1388 є належними та достатніми документами для проведення державної реєстрації автомобіля у сервісному центрі МВС України за особою, вказаною у цих документах, а саме за [PERSON] . При цьому, суд враховує, що відсутність у державних реєстрах інформації про зареєстроване за [PERSON] право власності на автомобіль не свідчить про відсутність у нього такого права, оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, державна реєстрація прав є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, проте не є підставою набуття права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Таким чином, на підставі наданих позивачем та витребуваних судом в порядку ст. 84 ЦПК України доказів встановлено, що [PERSON] за життя правомірно було придбано автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , зібрано достатні документи для його державної реєстрації, проте спадкодавець не встиг за життя провести державну реєстрацію автомобіля. Водночас відсутність державної реєстрації автомобіля за спадкодавцем не спростовує право власності спадкодавця на це майно. Відтак, належний [PERSON] на час його смерті автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , увійшов до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті. Також судом враховано, що транспортний засіб придбано [PERSON] в період перебування у шлюбі із [PERSON] . Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та відображає актуальну судову практику щодо розгляду справ про поділ майна подружжя. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 також зроблено висновок, що тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Судом не встановлено обставин, які би спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на майно та презумпцію рівності частко подружжя у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, спірний автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , і до складу спадщини увійшла належна на час смерті [PERSON] 1/2 частка вказаного автомобіля, тоді як інша половина автомобіля належить [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України. Отже, належна [PERSON] 1/2 частка автомобіля підлягає поділу між його спадкоємцями у рівних частках, тобто по 1/6 автомобіля кожному спадкоємцю, а з урахуванням належної позивачці 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя, автомобіль підлягає спадкуванню за законом між спадкоємцями першої черги [PERSON] наступним чином: - 1/6 частка автомобіля дочці [PERSON] ; - 1/6 частка автомобіля сину [PERSON] ; - 2/3 частки автомобіля дружині [PERSON] (1/2 у праві спільної сумісної власності подружжя та 1/6 в порядку спадкування за законом). З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у повному обсязі та визнає за нею та за її дітьми в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на автомобіль марки ACURA MDX, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , у частках, зазначених вище.

Outcome: approved