Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

У лютому 2026 [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересована особа [PERSON] , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування вказаної заяви представник заявниці зазначив, що 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, батькові і матері заявниці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , відповідно до якого житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , належить останнім на праві спільної власності. Вказує, що [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина за законом на належну йому на праві власності 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відповідно до ст.ст.1261, 1268 ЦК України, спадщину прийняла, однак не оформила на себе у встановленому законом порядку його дружина [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилась спадщина за законом на належну їй на праві власності 1/2 частки вищевказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, і на 1/2 частки вищевказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, яку вона прийняла, однак не оформила на себе у вставленому законом порядку після смерті свого чоловіка [PERSON] . Вказує, що відповідно до ст.ст.1261,1269 ЦК України, заявниця [PERSON] має право на успадкування майна за законом, яке залишилося після смерті її матері [PERSON] , яка була спадкоємицею за законом свого покійного чоловіка [PERSON] . На даний час у заявниці виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно їй у Володимирській державні нотаріальні конторі Володимирського району Волинської області було відмовлено, у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, невірно вказано прізвище її батька, замість « [PERSON] », як зазначено в свідоцтві про його смерть та інших документах, зазначено» [PERSON] », що ставить під сумнів належність вказаного вище правовстановлюючого саме [PERSON] . Оскільки наявність цього недоліку позбавляє заявницю можливості оформити свої спадкові права, просить суд встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] правовстановлюючого документа- свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, на ім`я [PERSON] . Заявниця [PERSON] та її представник- адвокат Закревський І.В., документи про підтвердження повноважень якого, містяться в матеріалах справи, у судове засідання не з`явився, представник заявниці -Закревський І.В. надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, та відсутності заявниці, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень по суті заяви не має та не заперечує щодо встановлення даного факту судом. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247ЦПКУкраїни у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Судом встановлено, що 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , відповідно до якого житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , належить останнім на праві спільної власності. У зазначеному документі по тексту було зроблено технічну орфографічну помилку у прізвищі одного з власників майна, а саме: зазначено прізвище [PERSON] , замість вірного [PERSON] . Копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 25.11.1972 року стверджується, що її батьками є- [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, 17.02.2011 року року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на «Цьось», відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.03.2005 року виконкомом Зимнівської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну йому на праві власності 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] . [INFO] померла мати заявниці- [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.04.2025 року виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну їй на праві власності 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , і на 1/2 частки вищевказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, яку вона прийняла, однак не оформила на себе у вставленому законом порядку після смерті свого чоловіка [PERSON] . Заявниця [PERSON] позбавлена можливості оформити спадщину за законом, яка залишилася після смерті матері [PERSON] через помилку у написанні прізвища її батька в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] ,виданого 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, де його прізвище зазначено, як « [PERSON] ». Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.№5«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Таким чином можна зробити висновки, що вказані розбіжності в прізвищі батька заявниці виникли в зв`язку з людським фактором. Заявниця зазначила, що встановлення даного факту необхідно їй для оформлення спадщини. Таким чином оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і підтверджені в судовому засіданні письмовими доказами, тому є всі підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved