Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

16.09.2025 представник позивачки адвокат Білошапк О.В. в інтересах [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. Ухвалою від 22.09.2026 Дарницький районний суд м. Києва відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження; установив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Позов обґрунтовано тим, що Між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) 23 березня 2022 року було укладено шлюб, зареєстрований Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, про що зроблено актовий запис № 450 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивач залишила своє прізвище, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. У шлюбі сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами було укладено добровільно, з наполегливої Ініціативи відповідача. Позивач до реєстрації шлюбу так і після нього, вважала, що у відповідача є до неї почуття, однак, він жодним чином їх не проявляв. Сторони познайомилися на сайті знайомств. Після онлайн спілкування та декількох зустрічей, відповідач зламавши нижню кінцівку, попросив позивачку попіклуватися за ним, що вона і зробила, купуючи йому ліки за особисті кошти, які він повертати не збирався, після чого [PERSON] почав наполягати на одруженні. Позивачка, повіривши в почуття з боку цього чоловіка, вступивши з ним в близькі стосунки, дала згоду на шлюб, який і зареєстрували через місяць після повномасштабного вторгнення рф в Україну. Відповідач не працював і працювати не збирався. Після оголошення в Україні особливого (військового) стану, став наполягати на дітях. Однак, після народження дитини, жодних доходів не отримував, дитину не виховував та не утримував, що поставило під сумнів дійсні наміри відповідача на укладення шлюбу з позивачем. Спільного житла у сторін не було, проживали то у батьків позивача, то відповідача, або окремо. З грудня 2021 року, з 17.12.2022 року по 02.03.2023 року позивач, будучи вагітною перебувала за межами України, що підтверджується відмітками в закордонному паспорті громадянина України позивача. Під час відсутності в України позивача, відповідач вів розгульний спосіб життя, про що сам і повідомляв. Позивач та відповідач до моменту укладення шлюбу буди знайомі досить нетривалий час, маючи виключно інтимні відносини без зобов`язань. Позивач неодноразово заявляв, що не планує створення сім`ї та народження дітей, хизувався постійною зміною жінок. Під час перебування за межами України, під час спілкування засобами телефонного зв`язку, було чути в слухавці музику, жіночі голоси, а сам він був у алкогольному сп`янінні, про що не заперечував. Позивачка з 10.05.2016 зареєстрована як фізична особа-підприємець, мала і має стабільний дохід, що підтверджується виписками з АТ «Укрсіббанк» та Приват Банку від 10.09.2025 року та з Монобанку про обіг грошових коштів позивача за останні шість місяців до реєстрації шлюбу, за рахунок якого жив відповідач. Дані довідки підтверджують наявність у позивача доходів. [PERSON] не працював, доходів не отримував, а постійно просив кошти у позивача. Фактично, утримувала смію позивач. Не повідомляв відповідач позивача і про наявність у нього боргів, у тому числі, підтверджених рішенням суду. Так рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року у справі № 753/5624/24 з [PERSON] стягнуто на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 322001, ЄДРПОУ 21133352, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19 заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 998 грн. 35 коп. та судовий збір в розмірі 3 028 грн., а всього стягнути 32 026 /тридцять дві тисячі двадцять шість/ грн. 35 коп. Даним рішенням встановлено ту обставину, що [PERSON] 26.09.2019 року отримав кредит у Акціонерного товариства «Універсал Банк» у розмірі 29 000,00 грн, тобто ще до реєстрації шлюбу з позивачем, та до розірвання шлюбу його так і не повернув, що підтверджує відсутність у нього особистих грошових коштів. Постійне нехтування своїм батьківським обов`язковим, життя за рахунок позивача, насильницькі дії відносно позивача поставили під сумнів реальність намірів у відповідача на створення сім`ї, ведення спільного господарства та спільного побуту, якого і не було, що свідчило про фіктивність укладеного шлюбу з боку відповідача. Вказані обставини підтверджуються наявністю зареєстрованих кримінальних проваджень відносно [PERSON] : 10.12.2023 року кримінальне провадження 12023105020002748 за ст. 125 ч. 1 КК України у зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень позивачу; 13.02.2025 року кримінальне провадження 12025100090000288 за ст. 125 ч. 1 КК України у зв`язку з вчинення домашнього насильства стосовно позивача та їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] ; - кримінальне провадження 12025100090000377 від 26.02.2025 року за ст.166 КК України у зв`язку зі злісним невиконанням своїх обов`язків по догляду за дитиною [PERSON] [INFO] . Насьогодні, по цим кримінальним провадженням триває досудове розслідування. Згідно довідки слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві Марти Венгер, досудовим розслідуванням встановлено, що 16.01.2025 року до Соломянського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від [PERSON] про те, що [PERSON] , [INFO] вчиняє домашнє насильство стосовно неї та її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Наразі, по даному кримінальному провадженню № 12025100090000288 проводяться слідчі дії. Рішенням Солом 'яиського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у справі № 760/15439/24, яке набрало законної сили 21.02.2025 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Саме позивачка була ініціатором розірвання шлюбу, оскільки, вбачала в діях чоловіка вигоду та корисливі мотиви від шлюбу, що свідчить про незгоду наявності саме таких сімейних відносин. Водночас, відсутність доходів у відповідача та нехтування своїми обов`язками по утриманню та вихованню спільної доньки підтверджується наявністю наказу Солом`янського районного суду міста Києва від 05.04.2024 року у справі № 760/7547/24 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів з утримання малолітньої дитини [PERSON] , що свідчить про небажання відповідача добровільно утримувати спільну дитину. Постановою державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві від 02.2024 року ВП № 76152046 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Солом`янського районного суду міста Києва від 05.04.2024 року у справі № 760/7547/24. На звернення державного виконавця до органу податкової служби надійшла відповідь від 02.10.2024 року про відсутність інформації про податкових агентах та сумах доходу, нарахованих на користь фізичних осіб податковим агентом і суми утриманого ними податку відносно [PERSON] , що підтверджує доводи позивача про відсутність у відповідача будь-яких доходів. При цьому, згідно інформації з Єдиного реєстру боржників вбачається, що відносно відповідача, як боржника, відкрито 24 виконавчих проваджень по стягненню штрафів у сфері безпеки руху, які є не закінченими, що свідчить про відсутність не тільки у нього грошових коштів, а й безвідповідальність. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2025 року № 443367298 та 443369270, нерухоме майно, набуте подружжям у шлюбі відсутнє. До реєстрації шлюбу взаємовідносини сторін були обмежені спілкуванням через мережу Інтернет, оскільки, позивачка майже весь 2021 рік перебувала за межами України, що підтверджується копією її закордонного паспорту, після реєстрації шлюбу останні фактично проживали разом періодично, а вже рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21.01.2025 року у справі № 760/15439/24, за позовом [PERSON] було розірвано шлюб. Водночас, за несплату аліментів на дитину, через невиконання судового наказу у справі № 753/3295/25 за ч. 1 ст.164 КК України відносно відповідача відкрито кримінальне провадження№ 12025105020000203. З 2023 року - після народження доньки, сторони майже не проживали разом, фактичних шлюбних відносин не підтримували, але коли і перебували в одній квартирі, то проживали, як сусіди, жили окремим життям, спільного господарства не вели, один одного не утримували та спільного майна не набували. А вже 03.07.2024 року позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, оскільки розуміла, що у чоловіка присутні наміри використання її для його утримання, а доньки-для отримання відстрочки від мобілізації, про що він неодноразово заявляв. Таким чином, враховуючи стосунки сторін до шлюбу, незначну тривалість останнього, поведінку сторін під час шлюбу та ставлення один до одного, відсутність спільного побуту, шлюб відбувся без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, що свідчить його фіктивність. [PERSON] подано до суду позов про поділ майна, що є спільною сумісною власністю з ціною позову 242 500,00 грн, в якій заявлено вимоги про поділ неподільних речей, таких, як мобільний телефон та ноутбук, а також, грошових коштів. Згідно ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2025 року у справі № 760/9427/25 вбачається, що цей позов прийнятий до провадження судом. Відтак, дійсність фіктивного шлюбу породжує у відповідача певні права на майно позивача, яке йому не належить, що порушує права позивача на вільне володіння своєю власністю, визначене Ст. 41 Конституції України та ст. 319,321 ЦК України. Як вбачається із позиції, що міститься у ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року у справі №6-569Ісв13, відсутність мети щодо створення сім 'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують Як вказав суд, зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. У частині другій статті 40 СК України встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім 'ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 40 СК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім 'ї та набуття прав та обов`язків подружжя. У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц Верховний Суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Відповідач приховував від позивача та близьких осіб про те, що шлюб з його боку фіктивний характер, не турбувався про позивача та спільну доньку, матеріально не допомагав ні дружині, ні донці, не бажав проживати разом та дбати про добробут та моральний стан сім`ї, що проявлялося у його насильницьких діях відносно позивача та доньки та бажання отримати частину майна, яке на його думку, нажите у шлюбі. На підтвердження доводів позивача, представником було направлено адвокатські запити до компетентних органів що доходів відповідача, наявності відкритих виконавчих проваджень та перебування його на обліку в ТЦК та СП, відповіді на які одержані не були. Вважає, що відповідач вступив у шлюбні відносини з позивачкою з корисливою метою: проживати за рахунок дружини, яка буде оплачувати його борги, та отримати право на самостійне проживання з донькою, її одноособове виховання для отримання відстрочки від мобілізації, оскільки утримував її у себе поза волі матері, вчиняв насильницькі дії по відношенню до позивачки, що підтверджується відкритими кримінальними провадженнями, отримати у власність майно та грошові кошти, до яких він немає відношення. Просить визнати недійсним шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 23 березня 2022 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, актовий запис № 450 . 04.10.2025 представник відповідача адвокат Світлична Я.О. в системі «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, у якому не визнала позов і зазначила наступне. Головним доводом сторони відповідача є посилання на статтю 43 Сімейного кодексу України, яка встановлює пряму заборону на визнання недійсним шлюбу, що вже був розірваний судом. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року, яке набрало законної сили та не було скасоване. На спростування доводів про фіктивність відповідач зазначає, що сторони перебували у шлюбі майже три роки, проживали разом, спільно та добровільно прийняли рішення про народження дитини. Відсутність спільно придбаного житла, на думку відповідача, не є ознакою недійсності шлюбу. Доводи позивачки щодо мобілізації відповідач вважає безпідставними маніпуляціями, оскільки чинне законодавство не передбачає відстрочки виключно через факт шлюбу в такій ситуації. Крім того, сторона відповідача акцентує увагу на недобросовісності позивачки та доктрині заборони суперечливої поведінки. У попередніх справах про розірвання шлюбу, поділ майна та визначення місця проживання дитини позивачка самостійно підтверджувала факт існування сім`ї, ведення спільного господарства та шлюбних відносин. Відповідач переконаний, що справжньою метою позову є лише уникнення поділу майна. Також звертає увагу суду на фактичні обставини, що не тільки не оспорюються, а і самостійно вказуються позивачем в позовній заяві: Дуже суттєві фактичні обставини - сторони пробули в шлюбі майже 3 роки, у них є спільна дитина. Донька сторін народилася в шлюбі, за спільного бажання та спільної згоди сторін. Позивач ніде не вказала, що не мала наміру мати дитину чи такі події відбувалися проти її волі та бажання. Сторони проживали разом (за виключенням перебування позивача в евакуації у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення). Позивач вказує як суттєву обставину відсутність спільного житла сторін. Але такий аргумент абсолютно не є показником недійсності шлюбу. Подружжя абсолютно не зобов`язане купувати спільне житло, щоб їх шлюб мав законну силу. А щодо спільного місця проживання - то будь-яке житло, де подружжя проживає разом - є їх спільним місцем проживання. А позивач сама вказала, що сторони проживали то у батьків позивача, то відповідача. Отже, позивач сама підтверджує спільне проживання подружжя. Питання часу знайомства до укладення шлюбу взагалі не є показником недійсності шлюбу само по собі. Позивач сама стверджує, що між сторонами були відносини. Але як людина внутрішньо характеризує свої відносини - це її особисті погляди. Найважливіше - що виражається назовні. А була виражена згода на укладення шлюбу в органі РАЦС та згода на спільне проживання подружжя, та згода зачати та народити спільну дитину. Щодо питання укладення шлюбу. Сторони уклали шлюб за взаємної присутності та згоди, і ніде після цього ця обставина не оспорювалася. І зараз теж позивач не наводить ні доводів, ні доказів того, що не бажала вступати в шлюб чи не погоджувалася на його реєстрацію в органі РАЦС. Аргумент щодо того, що позивач якимось чином міг використати шлюб чи дитину для відстрочки Також сторона відповідача зазначає, що у двох справах (про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини) позивачка самостійно вказує в судових документах, що сторони перебували у шлюбі. Ця позиція не відкидалася, не оспорювалася позивачкою, не вказувався жоден натяк на фіктивність та недійсність. А зараз неочікувано позиція змінилася. Позивачка сама вказує, що приводом подачі даного позову стала справа про розподіл майна сторін. Але підставою має бути недійсність шлюбу, а не бажання уникнути поділу майна. Але навіть у вищеназваній справі про поділ майна подружжя позивачка у відзиві на позовну заяву не заперечувала ні факт шлюбу сторін, ні факт існування сім`ї. У додатках містяться скріншоти: 1. Частини відзиву позивачки у справі про поділ майна подружжя. Відзив датований 18 серпня 2025 року. Тобто ще 1,5 місяці тому позивачка сама стверджувала, що сторони мали сімейне життя, а не якийсь інший вид відносин. 2. Частини позову про визначення місця проживання дитини, де окреслено тільки наведені обставини щодо шлюбу сторін: Перебуваючи у шлюбі, сторони жили разом, мають спільну дитину, вели спільне господарство, мали права та обов`язки подружжя. Тому сторона відповідача вважає недоведеною позицію позивачки щодо фіктивності шлюбу сторін. В судовому засіданні 13.10.2025 представник відповідача адвокат Світлична Я.О. заперечила проти його задоволення, оскільки допит як свідка матері позивачки - [PERSON] не може підтвердити чи спростувати обставини, що належать до предмета доказування у справі ( [PERSON] не проживала разом зі сторонами у справі), окрім того, є заінтересованою у розгляді справи на користь позивачки, яка є її донькою, тому її показання не можуть бути достовірними. Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 13.10.2025, а також повторно 18.02.2026, відмовив у задоволенні клопотання представника позивачки адвоката Білошапки О.В. про допит як свідка матері позивачки - [PERSON] , оскільки заявник клопотання не довела, що свідок може підтвердити чи спростувати обставини, що належать до предмета доказування у справі. Судом задоволено клопотання представника позивачки адвоката Білошапки О.В. від 07.11.2025 та долучено до матеріалів справи № 753/19591/25 в якості письмового доказу копію рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року у справі № 753/2217/25, що набрало законної сили, згідно з яким судом визначено місце проживання неповнолітньої доньки сторін справи № 753/19591/25 з матір`ю - [PERSON] . В судовому засіданні 18.02.2026 представник позивачки адвокат Білошапка О.В. позов підтримала повністю із зазначених у ньому обставин. Відповідач і його представник адвокат Світлична Я.О. заперечили проти задоволення позову через його недоведеність. Представник позивачки повторно заявила клопотання про допит як свідка матері позивачки, яке суд відхилив, оскільки оскільки допит як свідка матері позивачки - [PERSON] не може підтвердити чи спростувати обставини, що належать до предмета доказування у справі ( [PERSON] не проживала разом зі сторонами у справі), окрім того, є заінтересованою у розгляді справи на користь позивачки, яка є її донькою, тому її показання не можуть бути достовірними. Заслухавши представників позивачки та відповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 23 березня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 450 (а.с. 11). У сторін в шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у справі № 760/15439/24 шлюб між сторонами було розірвано. Зазначене судове рішення набрало законної сили 21.02.2025. Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частиною другою статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя. Визначаючи ознаки фіктивності, суд застосовує висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц, Суд роз`яснив, що намір створення сім`ї визначається стосовно речей неправового характеру, а саме - наявності бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати одне про одного та про добробут сім`ї. Разом з тим, частиною другою статті 43 СК України встановлено імперативне правило, згідно з яким, якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу. У постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 756/8186/17 Верховний Суд чітко зазначив, що з системного аналізу норм чинного законодавства слідує, що не може існувати два рішення суду з приводу спору між тим самим подружжям як про розірвання шлюбу, так і про визнання цього шлюбу недійсним. Частина друга статті 43 СК України містить спеціальну умову для визнання розірваного судом шлюбу недійсним, а саме - попереднє скасування рішення суду про розірвання шлюбу. На час розгляду цієї справи рішення суду від 21 січня 2025 року про розірвання шлюбу набрало законної сили та скасовано не було. Зважаючи на це, наявна пряма законодавча заборона для задоволення позовних вимог. Також суд вважає обгрунтованими доводи сторони відповідача щодо доктрини заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці,. Ця доктрина базується на принципі добросовісності. Позивачка ініціювала процеси про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, де визнавала факт існування сім`ї та спільного проживання сторін у шлюбі. Подання нею після цього позову про визнання шлюбу недійсним суперечить її попереднім діям та процесуальній позиції. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінивши наявні у справі докази, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачкою у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed