Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором №200311667 від 01.12.2020 року в розмірі 58369,53 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 01.12.2020 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] було підписано кредитний договір (оферту) №200311667. 25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал» уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до [PERSON] за кредитним договором №200311667 від 01.12.2020 року. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість Відповідача перед Позивачем за кредитним договором №200311667 від 01.12.2020 року становить 58369,53 грн., а саме: · заборгованість за тілом кредиту 27633,89 грн.; · заборгованість за відсотками 0,65 грн.; · заборгованість за комісією 30734,99 грн. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Заочним рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова від 02.09.2025 задоволено позовну заяву, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №200311667 від 01.12.2020 року в розмірі 58369 грн. 53 коп. та понесені судові витрати у сумі 2 422 грн. 40 коп. Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 23.10.2025 заочне рішення Основ`янського районного суду міста Харкова від 02.09.2025 року скасовано і призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представником відповідача надано відзив, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначає, що позивачем не підтверджено первинними бухгалтерськими документами наявність перед ним заборгованості відповідача та її розмір. Крім того, включення до загальної заборгованості відповідача платежів за додаткові послуги, а саме: щомісячного платежу у розмірі 2 329,23 грн як комісію за обслуговування кредитної заборгованості та щомісячного платежу у розмірі 35,00 грн за інші послуги банку (плата за «SMS-сервіс») такими, що не відповідають вимогам законодавства, зважаючи на вимоги Закону України «Про споживче кредитування». Представником позивача надані письмові пояснення, в яких останній позовні вимоги підтримає, зазначає, що [PERSON] свідомо звернулася до АТ «БАНК ФОРВАРД» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом щомісячно. Крім того, вказав, що Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.12.2020 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] було підписано кредитний договір (оферту) №200311667, що не оспорюється відповідачем. Відповідно до умов Договору, відповідачу було відкрито рахунок для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Кредитним договором та надано кредит в сумі 58376,64 грн. на строк 1463 днів, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. 25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», та які зазначені у Додатку № 1, включно і до [PERSON] за кредитним договором №200311667 від 01.12.2020 року Відповідно до Додатку №1 до Договору №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25.07.2024, ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 58369,53 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 27633,89 грн.; заборгованість за відсотками 0,65 грн.; заборгованість за комісією 30734,99 грн. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого в нього виникла заборгованість. Відповідачу було направлено Досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості за вих. № 23726744 від 13.03.2025 року. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, Який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між 01.12.2020 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] було укладено кредитний договір №200311667, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в розмірі 58376,64 грн. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість. З огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів факторингу та реєстрів прав вимоги, а тому до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 200311667 від 01.12.2020, укладеним між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] . Стосовно тверджень представника відповідача щодо того, що долучені позивачем до позовної заяви виписки по рахунку не є належним доказом заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», кредитовий переказ платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Надані позивачем банківські виписки з особового рахунку відповідачки є належним та допустимим доказом у справі, оскільки містить інформацію про рух коштів по рахунку, всі операції за кредитом, відображає суми сплачених основного боргу і процентів. Виписки з особового рахунку [PERSON] складені саме АТ «Банк Форвард» як первісним кредитором та банківською установою. Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не є банком, тож позбавлений можливості самостійно сформувати виписку з банківського рахунку. Надані виписки охоплюють період до 24.07.2024, коли право вимоги було відступлене АТ «Банк Форвард» на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Позивачем як новим кредитором будь-які нарахування заборгованості не здійснювались. Відтак, суд вважає, що надані позивачем банківські виписки з особового рахунку відповідачки є належним та допустимим доказом у справі, оскільки містять інформацію про рух коштів по рахунку, всі операції за кредитом, відображають суми сплачених основного боргу і процентів. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 30734,99 грн, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що за тілом кредиту АТ «Банк Форвард» станом на 24.07.2024 року нарахував відповідачу заборгованість у розмірі 27633,89 грн., за відсотками 0,65 грн., за комісією 30734,99 грн. Так, Паспортом споживчого кредиту, який є Додатком до кредитного договору № 2200311667 від 01.12.2020 року, передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 %, що нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі, пільговий період на погашення щомісячної комісії (протягом якого діє пільгова ставка щомісячної комісії 0,00 %) з 01.12.2020 по 02.02.2021. Однак, у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги банку включено до обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017 року, передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто по суті умови кредитного договору щодо комісії включають у себе ті послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які банк зобов`язаний був відповідачці надавати безоплатно. Щодо надання відповідачу інших, крім передбачених ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» безоплатних послуг за обслуговування кредитної заборгованості, то відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що такі послуги відповідачу дійсно надавалися. Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Зважуючи на викладене, суд приходить до висновку, що, оскільки у кредитному договорі банк включив до переліку послуг, які входять в обслуговування кредитної заборгованості ті послуги, які зобов`язаний надавати безоплатно, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд зауважує, що встановленням в кредитному договорі щомісячної сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості внесено істотний дисбаланс в договірні права та обов`язки на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими. Позивач в порушення норм статей 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами правомірність нарахування комісії в розмірі 30734,99 грн., а тому вказана суму стягненню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27633,89 грн та за відсотками у розмірі 0,65 грн, суд зазначає наступне. Так, згідно розрахунку заборгованості, позивачем зараховано на погашення комісії суму у розмірі 2364,23 грн., яка сплачена відповідачем. Разом з тим, вказана сума неправомірно зарахована на погашення комісії, тоді як вона повинна була бути зарахованою на погашення тіла кредиту та відсотків. З урахуванням викладеного, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] за кредитним договором складається з: суми заборгованості за кредитом ( 27633,89 грн. 2364,23 грн) у розмірі 25269, 66 грн. та суми заборгованості за відсотками у розмірі 0,65 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 43 %, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1041,63 грн. (2422,40 грн.*43/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial