Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

25 грудня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 серпня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 149835 в електронній формі, відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію», шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом 2813791f. Отже, відповідач підтвердила своє волевиявлення та згоду з умовами надання кредиту, а також факт належного інформування кредитодавцем у встановленій законом формі про всі істотні умови, передбачені чинним законодавством України. На виконання умов кредитного договору, 13 серпня 2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідача № 5168-74ХХ-ХХХХ-1796 що, в свою чергу є доказом прийняття пропозиції первісного кредитора. Таким чином, кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. Вподальшому, відповідно до умов укладеного договору факторингу № 06022025 від 06 лютого 2025 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. [PERSON] не виконала свого обов`язку та не повертала наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим у неї на момент подання позовної заяви виникла заборгованість у розмірі 26433,24 грн, яка складається з 17253,45 грн заборгованості по тілу кредиту, 8678,79 грн заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом, 501,00 грн заборгованості по комісії. Зазначає, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалося виключно первісним кредитором. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 149835 від 13.08.2024 року в розмірі 26433,24 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 30 грудня 2025 року справу прийнято до свого провадження, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 28 січня 2026 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 28 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо [PERSON] , у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 23 лютого 2026 року. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 78 на звороті). Одночасно у позовній заяві просить розгляд позовної заяви здійснювати за її відсутності, у разі неявки відповідача у судове засідання ухвалити заочне рішення (а.с. 4 на звороті). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву від неї не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача та відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13 серпня 2024 року [PERSON] в електронній формі уклала договір про споживчий кредит № 149835 (далі кредитний договір) з ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» шляхом підписання його індивідуальної частини, публічної частини (в редакції, яка діє з 21.11.2023 року) електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2813791f (а.с. 9-12, 13-18). Крім того, 13 серпня 2024 року [PERSON] в електронній формі підписала паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором 1c96cd52 (а.с. 19-20). Згідно пункту 2.2.1 кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 22892,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5811,83 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №145086 від 29.06.2024 року укладеним з кредитодавцем, у розмірі 13188,53 грн на рахунок картки позичальника № [NUMBER] , у розмірі 3891,64 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. За користування кредитом нараховуються відсотки за фіксованою ставкою 330,00% річних (п. 2.3). Денна процентна ставка складає 0,7176% в день (п. 2.7.1) Загальний строк кредитування за договором складає 126 днів з 13.08.2024 року по 17.12.2024 року (п. 2.6). Пунктом 2.5 Договору встановлено комісію за надання кредиту, яка складає 3891,64 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 17,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Також, знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн, стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн, розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п. 2.4). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, кредитний договір № 149835 від 13 серпня 2024 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 2813791f, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» було надано [PERSON] кошти у загальному розмірі 22892 грн, з яких 5811,83 грн перераховано на погашення заборгованості взаємозаліку, 13188,53 грн перераховано на картку № [NUMBER] позичальника, 3891,64 грн зараховано на оплату комісії, що підтверджується довідкою про проведення взаємозаліку ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 03.11.2025 року № 3944/03-12 та довідкою ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 30.10.2025 року № 3880/30-10 (а.с. 32, 63). 17 лютого 2026 року від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду надійшла відповідь від 10.02.2026 року № 20.1.0.0.0/7- 260204/60764-БТ та виписка за договором б/н за період 13.08.2024 18.08.2024, з яких вбачається, що на ім`я [PERSON] банком емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 13.08.2024 року було зараховано кошти на суму 13188,53 грн (а.с. 82, 83). Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач не виконала своїх обов`язків та не повернула у повному обсязі надані їй кpeдитні кошти в строки, передбачені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості картки обліку виконання договору: 149835 від 13.08.2024 року, сформованого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», заборгованість у [PERSON] становить 26433,24 грн, з яких 17253,45 грн тіло кредиту, 8678,79 грн відсотки, 501,00 грн комісія (а.с. 50-51). Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснювала на користь кредитодавця часткову оплату за кредитним договором, що додатково підтверджує наявність згоди відповідача на укладення кредитного договору, оскільки відповідач певний час виконувала його умови. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 06 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 06022025, відповідно до умов якого від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» переходить до ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до боржників за відповідним реєстром права вимоги (а.с. 39-43). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру №2 від 06.03.2025 до договору факторингу № 0602025 від 06 лютого 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» передало, а ТОВ «Юніт капітал» прийняло реєстр боржників (а.с. 48). Із витягу з додатку №1 до договору факторингу № 0602025 від 06 лютого 2025 року реєстр прав вимоги №2 від 06.03.2025 вбачається, що залишок заборгованості у [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 149835 становив 26433,24 грн, з яких 17253,45 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 8678,79 грн сума заборгованості за відсотками, 501,00 грн сума заборгованості комісією (а.с. 44). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 149835 від 13.08.2024 року, сформованої ТОВ «Юніт Капітал», станом на 01.11.2025 року заборгованість у [PERSON] становить 26433,24 грн, з яких 17253,45 грн тіло кредиту, 8678,79 грн відсотки, 501,00 грн комісія (а.с. 52). Таким чином, позивачем ТОВ «Юніт Капітал» доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 149835 від 13 серпня 2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] , і він вправі пред`являти відповідні вимоги про стягнення коштів. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, та те, що відповідач отриманий кредит не повернула, будь-яких доказів повернення коштів суду не надала, суд дійшов висновку, що вимоги позову в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості, що складається з: 17253,45 грн. заборгованість по тілу кредиту, та 8678,79 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом є підставними та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача комісії, суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19), а у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Як вбачається зі змісту п.2.4 кредитного договору №149835 від 13.08.2024 позичальнику, окрім комісії за надання кредиту (п.2.2.1, 2.5), встановлено й комісію за управління та обслуговування кредиту в сумах 1 грн (знижена) і 100 грн (стандартна), які сплачуються 1 раз на два тижні (п.2.4). При цьому, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з управлінням та обслуговуванням кредиту, що надаються позичальнику та за які встановлена така комісія; також позивачем не надано доказів наявності переліку зазначених послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, як і не надано доказів, що якась із таких послуг надавалась відповідачу. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що нарахування заборгованості за нарахованою комісією за управління та обслуговування кредиту у розмірі 501 грн. не відповідає вимогам законодавства. Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в сумі 25932,24 грн., що включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі 17253,45 грн. та заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом в сумі 8678,79 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Представником позивача до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, укладений між адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», згідно якого гонорар складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору, після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 53-54), додаткову угоду № 25770863267 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року (55), акт прийому-передачі наданих послуг № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року (а.с. 56), з яких вбачаються види виконаних робіт (наданих послуг), кількість годин та вартість, а саме: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до позичальника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 149835 від 13.08.2024, 2 год., 5000 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є [PERSON] , за кредитним договором № 149835 від 13.08.2024, 2 год., 1000 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 149835 від 13.08.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] , 1 год., 500 грн; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 149835 від 13.08.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] , 1 год., 500 грн, а всього 7000 грн. Крім того, у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10 виданого 19 жовтня 2018 року Соломко Олексію Володимировичу та довіреність ТОВ «Юніт Капітал» від 10 вересня 2025 року (а.с. 57, 58). При цьому, суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial