Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

05.09.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого: 1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду. 2. Розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що був укладений 08 жовтня 2019 року та зареєстрований Виконавчим комітетом Лубянської сільської ради Рокитнянського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 06. 3. Після розірвання шлюбу Позивачу залишити прізвище « [PERSON] ». 4. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. 05.09.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1536/25, провадження № 2/368/991/25. 26.09.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла довідка, яка видана 16.09.2025 року Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що, - [PERSON] , ( [INFO] ), - відповідач в даному цивільному провадженню, - зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 13.10.2025 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 15 год. 00 хв. 26.11.2025 року. 26.11.2025 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 16 год. 00 хв. 11.02.2026 року в зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] . При цьому, - суд зазначає, - підготовче судове засідання, яке відбулося 26.11.2025 року, відповідач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність. З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку відповідача [PERSON] в підготовче судове засідання, яке відбулося 26.11.2026 року, - неповажною. В підготовче судове засідання, яке відбулося 11.02.2026 року, позивачка [PERSON] , - не з`явилася, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позов, - підтримує в повному обсязі, та просить його задовольнити, категорично заперечує проти надання терміну на примирення. В підготовче судове засідання, яке відбулося 11.02.2026 року, відповідач [PERSON] не з`явився, повторно, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність. З огляду на вищевказане, - суд визнав повторну неявку відповідача [PERSON] в підготовче судове засідання, яке відбулося 11.02.2026 року, - неповажною. З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку відповідача [PERSON] в підготовче судове засідання, яке відбулося 11.02.2026 року, - неповажною, та такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання в даній справі. 11.02.2026 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання (без участі сторін по справі), по результатах якого, - на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 23.02.2026 року. В судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2026 року, позивачка [PERSON] : - позовні вимоги уточнила в частині судових витрат, а саме, - просила не стяфгувати з відповідача на його користь понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору при подачі позовної заяви, в решті ж позов, - підтримала та просила його задовольнити; - категорично заперечувала проти надання терміну на примирення, так як на її думку, - з огляду на рівень неприязних відносин, які існують між нею та відповідачем, - подальше подружнє життя між нею та відповідачем неможливе. На запитання суду позивачка відповіла наступне: - з відповідачем не проживає спільно як одна сім`я близько 6 ти місяців; - вона та відповідач проживають на різних житлових площах, тому не спілкуються; - ще до того, як вони почали проживати окремо, - між нею та відповідачем існували тривалий час неприязні відносини; - причинами того, що вона вирішила розлучитися з відповідачем є те, що відповідач почав зловживати алкогольними напоями, внаслідок чого почав систематично здійснювати щодо неї психологічне насильство; - спору між нею та відповідачем щодо місця проживання малолітньої дитини немає, - дитина проживає з нею; - спорів майнового характеру станом на даний час між нею та відповідачем немає; - станом на даний час вона не вагітна; - просить не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, так як вона їх залишає за собою; - категорично наполягає на розірванні шлюбу, адже продовження існування даного шлюбу суперечить її інтересам; - просить суд провести заочний розгляд справи (без участі відповідача), - з винесенням заочного рішення; - процесуальні наслідки винесення заочного рішення їй судом роз`яснено та зрозуміло і вона з ними погоджується; - після вступу в законну силу рішення суду про розірвання шлюбу, - бажає мати прізвище « [PERSON] »; - інших заяв та клопотань до суду відповідачка не подавала. В судове засідання, яке відбулося 23.02.2026 року, відповідач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність. З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку відповідача [PERSON] в судове засідання, яке відбулося 23.02.2026 року, - неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню слухання справи по суті поданої позовної заяви, - шляхом проведення заочного розгляду справи з винесенням заочного рішення. Суд, розглянувши позовну заяву, вислухавши позивачку, яка підтримала позов та просила його задовольнити, дослідивши матеріали справи, - приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення заочного рішення, (як окремого процесуального документу), обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК «Заочний розгляд справи». Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи: 1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового за\-сідання; - відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без пові\-домлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позов\-них вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Як вбачається з позиції позивачки [PERSON] , яка висловлена нею в судовому засіданні, - позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи (без участі відповідача), та, відповідно, - не заперечує проти винесення заочного рішення. Як вбачається з матеріалів справи, - відповідач [PERSON] , - неодноразово повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явився 3 (три) рази поспіль, причому кожну неявку відповідача в судові засідання, - суд визнав неповажною. Відповідач [PERSON] не надіслав на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття в судове засідання, не повідомив про причини своєї неодноразової неявки, не надіслав на адресу суду заяву про відкладення слухання справи, не подав відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності, відповідно, - його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, та такою, яка не перешкоджає розгляду справи по суті, - без участі відповідача, - з винесенням заочного рішення. Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи: 1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією гла\-вою. Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення: 1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встанов\-леним статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення: 1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заоч\-ного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення: - учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з: - Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/008179627 від 10.10.2023 року, - [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), - позивачка по справі, - зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, як вбачається з матеріалів цивільного провадження, - на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина, - син сторін по справі, - [PERSON] , [INFO] . Що стосується тієї обставини, що м. Кагарлик Київської області, - наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне: Пунктом 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про затвердження воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - м. Кагарлик, - відноситься до Обухівського району Київської області. Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як м. Кагарлик Київської області, - до адміністративно територіальної реформи, - було територіальним центром Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області. Відповідно, враховуючи місце реєстрації та місце проживання позивачки, та ту обставину, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, та враховуючи положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, - так як дана позовна заява подана за місцем проживання фізичної особи позивача, отже, - в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Позивачем по даній справі є фізична особа [PERSON] , ( [INFO] , уродженка м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянка України, паспорт громадянки України, ІD картка № [NUMBER] , виданий 28.10.2019 року органом 3242, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). Відповідачем по справі є фізична особа, [PERSON] , ( [INFO] , уродженець село Луб`янка Рокитнянського району Київської області, громадянин України, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ). Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин. - 08 жовтня 2019 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , відповідачем по справі. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 08 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Луб`янської сільської ради Рокитнянського району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] , ( [INFO] , уродженець с. Луб`янка Рокитнянського району Київської області, громадянин України), та [PERSON] , ( [INFO] , уродженка місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України), - зареєстрували шлюб 08 жовтня 2019 року, про що 08 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Луб`янської сільської ради Рокитнянського району Київської області складено відповідний актовий запис за № 06. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON] . Дружини [PERSON] . Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 22 жовтня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 22 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 203. В графі «Батьки» зазначені: - Батько [PERSON] , - громадянин України, - відповідач по справі; - Мати [PERSON] , громадянка України, - позивачка по справі. Сторони розривають шлюб вперше. Відомостей про вагітність позивачки в матеріалах справи немає. Майнового спору між сторонами немає. Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін. Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] станом на час винесення рішення не проживають спільно, як одна сім`я, - більше 6 ти місяців, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами на протязі тривалого часу (більше року) існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, відповідно, - практично не спілкуються між собою, відповідно, спільного сімейного життя не мають, спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою, а їхнє епізодична спілкування обумовлене спілкуванням відповідача з своєю малолітньою дитиною. Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, - позивачка [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно сімейні відносини з відповідачем [PERSON] , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу (що вже є здійсненим фактом на протязі більше, як 6 місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам, та інтересам малолітньої дитини. Що стосується відповідача [PERSON] , - то він не з`явився в судові засідання три рази, - поспіль, що, на думку суду, - опосередковано вказує на ту обставину, що він байдуже відноситься до існування даного шлюбу, що, в свою чергу, - розцінюється судом як опосередкована згода відповідача на розірвання шлюбу. Враховуючи як категоричну позицію позивачки, так і опосередковано позитивну позицію відповідача, які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам повнторного строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і інтересам малолітньої дитини, так як суд вважає, що споглядання дитиною сварок між батьками може нагтивно впливати на психічний розвиток дитини. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як у позивачки [PERSON] , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, та внаслідок того, що відповідач зловживає алкоголем на фоні чого здійснює психологічне насильство у відношенні позивачки, так присутня і опосередкована згода відповідача [PERSON] на розірвання шлюбу, що, на думку суду, - є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам малолітньої дитини. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше 6 місяців, - відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 6 ти місяців, - завдяки його державній реєстрації, хоча нормальних, фактичних шлюбно сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 6 ти місяців), - відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, - між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та дані негативні відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, в різних населених пунктах, - лише посилюються. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше 6 ти місяців, - не проживають як чоловік та жінка, у позивачки [PERSON] , - відсутнє бажання підтримувати будь які відносини з відповідачем [PERSON] , що є обопільним, в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, - що обумовлено тими обставинами, що сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, та не бажають більше проживати спільно, як одна сім`я, - з огляду на обставини, які судом зазначено вище. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивачки [PERSON] на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, та в опосередкованій позиції відповідача [PERSON] , який ігнорує судові засідання, тобто, на думку суду, - до розіравння шлюбу відноситься байдуже. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше 6 ти місяців, у матеріалах справи відсутні відомості по вагітність відповідачки, спорів майнового спору між сторонами немає, спору щодо місця проживання малолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - позивачкою по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам малолітньої дитини, окрім того, суд вважає, що існування даного шлюбу, - не становить цінності ні для сторін по справі, ні для держави. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується прізвища, яке буде мати позивачка після розірвання даного шлюбу, то суд зазначає, що внаслідок реєстрації шлюбу, який розривається даним рішенням, відповідачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », та після розірвання шлюбу відповідачка бажає залишити собі прізвище, (шляхом подання відповідної письмової заяви - клопотання до суду), яке вона отримала внаслідок реєстрації даного шлюбу, а тому, - суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання позивачки щодо залишення їй після розірвання шлюбу прізвища, яке отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається в судовому порядку, з огляду на наступне. Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки [PERSON] , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається судом, - « [PERSON] », причому, суд зазначає, що в даному випадку вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, як це передбачено нормою сімейного права, зокрема, - положенням ст. 113 СК України, так як під час вирішення даного питання думка відповідача [PERSON] , - судом не враховується. Що стосується порядку та способу виконання даного рішення в частині розірвання шлюбу, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка [PERSON] , - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ст.ст. 180 183, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, - позов підлягає до задоволення; - підстав для допуску рішення до негайного виконання- немає; - заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися; - судові витрати слід залишити за позивачкою (з огляду на її клопотання в судовому засіданні). Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, а тому, зважаючи на обставини справи, - суд вважає, що примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам як позивача так і інтересам відповідачки, а тому, - має бути розірваний на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved