Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Хмельницької районної державної нотаріальної контори, про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 17.05.2018 згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №С-212-008195-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, згідно якої позичальник отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку [NUMBER] . Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 7000 грн. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних. 19.10.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Р24.00212.008840231, згідно якого нанесення власноручного підпису під договором позичальник акцептував Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, яка зберігається на офіційному сайті Банку. Таким чином підтвердив, що в день укладення цього договору у відділенні Банку або Кредитного посередника за його вибором йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Згідно умов кредитного договору позичальник отримав кредит в розмірі 50476,00 грн., зі сплатою 1,99 % річних, строком на 48 місяців. Позивач виконав свої зобов`язання, згідно умов кредитних договорів, що підтверджується копіями меморіальних ордерів та виписками по рахунках. Разом з тим, [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданим 27.09.2023 (актовий запис №95) Віньковецькою селищною радою. Станом на дату смерті у позичальника існувала непогашена заборгованість перед позивачем за Угодою №С-212-008195-18-980 в розмірі 58406,04 грн., за договором кредиту та страхування №Р24.00212.008840231 в розмірі 34294,19 грн. Невідкладно після отримання інформації про смерть позичальника, АТ «Ідея Банк» направлено до Хмельницької районної державної нотаріальної контори претензію кредитора, у відповідь на запит нотаріальна контора повідомила, що претензія отримана, спадкоємці померлого до нотаріальної контори не звертались, у разі звернення останніх, їм буде повідомлено про наявність заборгованості перед банком. Згідно з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №350908407 від 18.10.2023 позичальнику на дату смерті належало наступне нерухоме майно: земельна ділянка за кадастровим номером 6820681000:03:007:0062, площею 0,92 га із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Хмельницька обл., Віньковецький р., с/рада Великоолександрівка. Оскільки, спадкоємці позичальника вимоги щодо погашення заборгованості за кредитними договорами не виконали, АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до спадкоємців позичальника. Позивач просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.09.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Окрім того, ухвалою суду витребувано у Віньковецької селищної ради інформації стосовно зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 24.09.2023, та у Хмельницької районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №119/2023, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 07.10.2025 на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2025 Віньковецька селищна рада Хмельницької області надала довідку Великоолександрівського старостинського округу №75 від 06.10.2025. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.10.2025 за клопотанням представника позивача відкладено розгляд справи. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2025 за клопотанням представника позивача відкладено розгляд справи. 29.10.2025 на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2025 Хмельницька районна державна нотаріальна контора надала копію спадкової справи №119/2023, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та відкладено розгляд справи для надання залученому відповідачу строку на підготовку та скерування відзиву на позовну заяву. 23.12.2025 адвокат Побережна І.В., яка діє в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» подала заяву про вступ у справу як представника. 01.01.2026 адвокат Побережна І.В., яка діє в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 33950,48 грн. та стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в сумі 6800 грн. В обгрунтування відзиву покликається на те, позовні вимоги [PERSON] визнає частково - у сумі 12399,64 грн., в решта частини вимог щодо стягнення заборгованості у сумі 33950,48 грн. вважає необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Звертає увагу, так як спадкоємець має обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна, тому повідомляє, що до спадкового майна померлого [PERSON] входить земельна ділянка з кадастровим номером 6820681000:03:007:0062 площею 0,92 га, що підтверджується копією державного акту та інформаційною довідкою. Іншого спадкового майна немає. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до витягу №НВ-9990519922025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, станом на 22.12.2025 становить 27420 грн. Таким чином, оскільки вартість спадкового майна померлого [PERSON] становить 27420 грн., то саме ця сума є граничною межею можливої відповідальності спадкоємців, що прямо випливає зі статті 1282 ЦК України та правових позицій Верховного Суду. А оскільки спадкоємцем [PERSON] є і окрім дружини, його син [PERSON] , то і нести відповідальність кожен із спадкоємців має в межах свого успадкованого майна, а саме від 27420 грн. = 13710 грн. Окрім цього, заперечує щодо нарахованої позивачем заборгованості, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. При цьому, зазначає, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також, що саме цей договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 17.06.2018 угоду №С-212-008195-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та їх умови. Окрім цього, беручи до уваги виписку по рахунку клієнта № 100000-2025/0902, вважає, що за весь період користування [PERSON] кредитними коштами, останній фактично використав кредитних коштів на суму 86262,75 грн., разом з тим у вказаний період повернув Банку кредитні кошти у сумі 56600,25 грн. З огляду на зазначене, вважає, що відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором від 17.06.2018 №С-212-008195-18-980, з урахуванням нарахованих та сплачених [PERSON] відсотків за користування кредитними коштами, а тому з відповідачів підлягає до стягнення лише сума фактично отриманих та не повернутих грошових коштів у розмірі 29662,50 грн. Щодо заборгованості за договором від 19.10.2021 №Р24.00212.008840231, покликаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування» та практику Верховного Суду, вважає, що положення укладеного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Позивач вказує про наявність за вказаним кредитним договором заборгованості на суму 34294,19 грн. Проте, як вбачається з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] з 19.10.2021 по 02.09.2025 позичальником сплачувалась плата за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 39156,91 грн., вказана сума є більшою за ту суму, яку позивач визначає у позові на 4862,72 грн. Таким чином, з урахуванням нікчемності умови кредитного договору щодо необхідності сплати плати за обслуговування кредиту, враховуючи те, що позичальником була сплачена плата за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 39156,91 грн., відтак вважає, що позовна вимога щодо стягнення заборгованості за договором від 19.10.2021 №Р24.00212.008840231 задоволенню не підлягає. Окрім цього, зазначає, що до вказаного договору необхідно застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме обов`язок позивача повернути все одержане за нікчемним договором, а саме передплату у розмірі 4862,72 грн. На підставі вищевикладеного, також просить при прийняті рішення не брати до уваги надані позивачем довідки-розрахунку заборговансоті [PERSON] у кількості 4 шт., оскільки такі не містять жодних даних, що дають можливість перевірити правильність та обгрунтованість визначених сум. У кожній з довідок зазначено лише кінцеві показники, однак повністю відсутні дані про механізм їх формування: не наведено жодної формули розрахунку, не конкретизовано періоди нарахування, процентні ставки, базу для нарахування процентів, не ідентифіковано окремі операції, з яких складаються заявлені суми. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.01.2026 прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про зміну предмета позову, викладену позовну заяву про стягнення боргу за кредитним договором в новій редакції, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням такої. Поновлено представнику відповідача Побережній І.В. строк на подання відзиву на позовну заяву, розгляд справи проводити з урахування позиції відповідача, викладеної у відзиві та відкладено розгляд справи для надання відповідачу [PERSON] строку на підготовку та скерування відзиву на позовну заяву. 22.01.2026 від представника позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначає, що відповідно до вимог ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, аналіз вказаної норми права із урахуванням судової практики свідчить про те, що визначальним є встановлення реальної вартості спадкового майна. Відповідач, обґрунтовуючи обмеження своєї відповідальності, посилається виключно на нормативну грошову оцінку, однак така не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст.5 Закону України «Про оцінку земель», нормативно грошова оцінка за своєю природою застосовується виключно для цілей оподаткування, визначення розміру платежів та інших публічно-правових правовідносин і не відображає реальної (ринкової) вартості майно. У цивільних правовідносинах, зокрема, у спорах щодо виконання грошових зобов`язань та визначення меж відповідальності спадкоємця значення має ринкова вартість майна, оскільки використання нормативно грошової оцінки як єдиного критерію визначення меж відповідальності спадкоємця порушує баланс інтересів сторін та фактично позбавляє кредитора можливості реального захисту права. Таким чином, для визначення реальної (ринкової) вартості майна, та відповідно обсягу зобов`язання відповідачів, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності у сфері оцінки земель - [PERSON] , відповідно до розрахунку якої орієнтовна вартість земельної ділянки становить 128800 грн., а отже на думку позивача має братись до уваги вартість майна, визначена саме експертом. Окрім цього, АТ «Ідея Банк» із розрахунком відповідача не погоджується, оскільки такий не здійснений відповідно до умов договору. При розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач користується математичною формулою (використані кошти - сплачені кошти), однак не враховує, що за користування коштами кредитної лінії позичальник повинен був сплачувати 48% річних. Окрім цього, з метою спростування доводів відповідача та уникнення будь-яких сумнівів щодо правильності розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором, долучив до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором С-212-008195-18-980 від 17.05.2018, який виконаний станом на 02.09.2025. Щодо нікчемності комісії, встановленої умовами кредитного договору №Р24.00212.008840231 від 19.10.2021, а саме як вказує сторона відповідача заборгованість за цим кредитним договором відсутня, а переплата становить 4862,72 грн., заперечує, оскільки відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Разом з тим, враховуючи вказану норму права, [PERSON] не відмовився від укладення такого кредитного договору. Тобто, позичальник погодився з усіма умовами кредитного договору та з власної волі, на власний розсуд взяв на себе зобов`язання їх виконувати, у зв`язку з чим не зрозумілим є, яким чином були порушені права відповідача під час укладення такого кредитного договору. На думку позивача, відповідач не може заперечувати позовні вимоги АТ «Ідея Банк», у тому числі шляхом зарахування сплаченої позичальником за життя плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості по кредитному договору, оскільки така сплачена позичальником. Проте, якщо суд дійде висновку про нікчемність умови договору щодо «плати за обслуговування кредитної заборгованості» (комісія), і застосує наслідки нікчемності, у тому числі шляхом зарахування сплаченої комісії в погашення іншої заборговансоті по кредитному договору відповідно до його умов, відтак просить врахувати та долучити до матеріалів справи детальний розрахунок заборговансоті за кредитним договором №Р24.00212.008840231 від 19.10.2021 із перерахунком сплаченої позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок інших платежів (тіла та процентів) виконаний відповідно до умов кредитного договору, та відповідно до якого переплата становить 4302,22 грн., а не 4862,72 грн., як зазначає відповідач. Просить позов задоволити. 05.02.2026 від представника відповідача Побережної І.В. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення (на відповідь на відзив), відповідно до яких просить не приймати до розгляду докази, подані позивачем разом з відповіддю на відзив, а саме: розрахунок орієнтовної вартості земельної ділянки за підписом [PERSON] , свідоцтво суб`єкта оцінювача, розрахунки заборгованості, та відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Хмельницької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Представник відповідач Побережна І.В. в судовому засіданні зазначила, що сторона відповідача визнає позовні вимоги в розмірі 12364 грн., оскільки позовні вимоги можуть бути задоволені лише в межах вартості спадкового майна. В іншій частині позовних вимог в розмірі заборгованості по кредитних договорах заперечує. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 17.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №С-212-008195-18-980 про відкриття Крдитної лінії та обслуговування Кредитної картки, згідно якої позичальник отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку [NUMBER] . Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 7000 грн. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних /а.с.10-11/. Підписавши кредитний договір, а також паспорт споживчого кредиту, позичальник власноручним підписом підтвердив, що з умовами та тарифами банку ознайомлений, згідний, вони йому зрозумілі та їх приймає. Зокрема, в паспорті споживчого кредиту викладена інформація про основні умови кредитування, процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача /а.с.12/. 19.10.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Р24.00212.008840231, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 50476 грн., зі сплатою 1,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів /а.с.32-35/. Пунктом 1.4. кредитного договору передбачено, що строк кредиту становить 48 місяців. Згідно п.1.9. договору кредиту та страхування №Р24.00212.008840231, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами банку. Тарифи є невід`ємною частиною договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та розміщені на веб-сайті банку: https://ideabank.ua. /а.с.32/. Відповідно до п.9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно до закінчення строку Договору кредиту, в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо /а.с.45/. Разом з тим, судом встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.09.2023 серії [NUMBER] . /а.с.57/. Станом на дату смерті позичальника існувала непогашена заборгованість перед позивачем: за Угодою №С-212-008195-18-980 від 17.05.2018, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 02.09.2025 становить 58406,04 грн. та складається із наступного: прострочений борг 55552,33 грн. та прострочені проценти 2853,71 грн. /а.с.31/.; за договір кредиту та страхування №Р24.00212.008840231 від 19.10.2021, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 24.09.2023 становить 34294,19 грн. та складається із наступного: строковий основний борг 29270,34 грн., строкові проценти 320,06 грн. та строкова плата за обслуговування кредиту 4703,79 грн. /а.с.55/. Згідно з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №350908407 від 18.10.2023 позичальнику на дату смерті належало наступне нерухоме майно: земельна ділянка за кадастровим номером 6820681000:03:007:0062, площею 0,92 га із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Хмельницька обл., Віньковецький р., с/рада Великоолександрівка /а.с. 61/. 12.10.2023 позивачем направлено претензію кредитора до Хмельницької районної державної нотаріальної контори /а.с.122-123/. 19.06.2024 позивачем направлено запит кредитора до Хмельницької районної державної нотаріальної контори щодо розгляду претензії Банку /а.с.147/. 18.07.2024 завідувачем Хмельницької районної державної нотаріальної контори Кравчук Ю. повідомила, що претензію кредитора АТ «Ідея Банк» отримано та долучено до спадкової справи №119/2023. Додатково зазначила, що спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, у разі звернення останніх, їм буде повідомлено про претензію кредитора./а.с.58/. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першоїстатті 1282 ЦК України. Вказаний висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Як вбачається з матеріалів справи, AT «Ідея Банк» пред`явлено позовні вимоги у даній справі до [PERSON] , яка є його дружиною та [PERSON] , який є сином померлого, а отже відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Як вбачається з копії спадкової справи №119/2023, скерованої Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою, [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини або із заявами про відмову прийняття спадщини не зверталась./а.с.120-152/. Окрім того, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями, які постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частин першої та четвертої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Так, згідно з частинами третьою та четвертою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що не заважаючи на те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину (відповідно до статті 1296 ЦК України) є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , АТ «Ідея Банк» до спадкоємців такого пред`явило вимогу 12.10.2023, шляхом надсилання вище вказаної претензії кредитора, суд дійшов висновку, що позивачем було дотримано строки пред`явлення вимоги до спадкоємців померлого позичальника, передбачені ст.1281 ЦК України. Разом з тим спадкоємці позичальника вимоги АТ «Ідея Банк» щодо погашення наявної заборгованості за Угодою №С-212-008195-18-980 від 17.05.2018 та договором кредиту та страхування №Р24.00212.008840231 від 19.10.2021 не задоволили, що свідчить про порушення прав та інтересів АТ «Ідея Банк», як кредитора у даних правовідносинах. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , вони разом з правами спадкодавця прийняла і його обов`язки, в тому числі, зобов`язання щодо погашення заборгованості спадкодавця за Угодою №С-212-008195-18-980 від 17.05.2018 та договором кредиту та страхування №Р24.00212.008840231 від 19.10.2021, суд вважає, що позивач АТ «Ідея Банк» набув права на стягнення з відповідачів заборгованості за Угодою №С-212-008195-18-980 від 17.05.2018. Однак доводи сторони відповідача про відсутність підтвердження умов публічної пропозиції є безпідставними, оскільки позичальник підписав договір, акцептував умови ДКБОФО, протягом тривалого часу виконував договір (вносив платежі) та не оспорював договір за життя. Разом з тим, в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було включено строкову плату за обслуговування кредиту за договором кредиту та страхування №Р24.00212.008840231 від 19.10.2021 в розмірі 4703,79 грн./а.с.55/. Проте, як вбачається з виписки по особовому рахунку [NUMBER] , IBAN № [NUMBER] та детального розрахунку заборгованості позичальником сплачувалась плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 33170,36 грн. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, з урахуванням нікчемності умови кредитного договору №Р24.00212.008840231 від 19.10.2021 щодо необхідності сплати плати за обслуговування кредиту, враховуючи детальний розрахунок заборгованості за вказаним Договором кредиту та страхування, який проведено банком із перерахунком заборгованості за Кредитним договором з моменту його укладення, з зарахуванням сплаченої позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок інших платежів (тіла та процентів) виконаний відповідно до умов Кредитного договору, станом на 02.09.2025, відповідно до такого переплата становить 4302,22 грн., відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, та вважає за необхідне зарахувати суму передплати в розмірі 4302,22 грн. в погашення заборгованості за Угодою №С-212-008195-18-980 від 17.05.2018. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачем доведено, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори, згідно з якими банк надав позичальнику грошові кошти у кредит. Станом на день смерті у позичальника була заборгованість за вищевказаними кредитними договорами. Відповідачі, у встановлений законом строк, із заявами про відмову від прийняття спадщини не звертались, а тому спадщина належить їм з моменту її відкриття, навіть якщо відповідачі не отримували свідоцтва про право на спадщину. Відтак, останні несуть зобов`язання перед банком щодо погашення кредитної заборгованості у сумі, наявній на день смерті позичальника, у межах вартості прийнятого у спадщину майна. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, необхідно вказати, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, якщо такий заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16. Судом встановлено, що до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,92 га. Відповідач посилається на нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 22.12.2025 становить 27 420 грн., згідно витягу № НВ-9990519922025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, проте таку суду не надано. Позивачем подано висновок суб`єкта оціночної діяльності, відповідно до якого орієнтовна ринкова вартість земельної ділянки становить 128 800 грн. Відповідач не подав альтернативної експертної оцінки, не заявив клопотання про призначення судової експертизи та не спростував висновок оцінювача належними доказами. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку земель», грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, плати за суборенду (у разі передачі в суборенду земельних ділянок державної власності, які орендуються акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, що утворилося шляхом перетворення державного підприємства, у постійному користуванні якого перебували такі земельні ділянки), втрат лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами. У постанові Верховний Суд від 26 жовтня 2022 року у справі № 195/1369/21, звернув увагу на необхідність визначення ринкової вартості спадкового майна, оскільки саме вона має враховуватися для визначення меж відповідальності спадкоємців, а не формальні оцінки чи нормативні показники, не досліджені судами нижчих інстанцій. Таким чином, суд бере до уваги саме ринкову вартість майна, визначену суб`єктом оціночної діяльності у сфері оцінки земель - [PERSON] , відповідно до розрахунку якої орієнтовна вартість земельної ділянки становить 128800 грн. Щодо заперечень сторони відповідача, про те, що докази подані стороною позивача з порушенням норм процесуального права, а саме ст.83 ЦПК України, а тому не можуть бути прийняті, суд зазначає наступне. Подані позивачем разом із відповіддю на відзив докази не є новими самостійними доказами у розумінні ч. 2 ст. 83 ЦПК України, а подані на підтвердження обставин, які стали предметом заперечень відповідача у відзиві. Необхідність їх подання виникла саме після отримання відзиву та ознайомлення з новими доводами і запереченнями сторони відповідача, які не були відомі позивачу на момент подання позовної заяви. Також, відповідно до принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного процесу, закріплених у ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона має право подати докази на підтвердження своїх доводів та заперечень. Відповідь на відзив є процесуальним документом, подання якого прямо передбачено ЦПК України, а отже, сторона вправі надати докази саме на цій стадії, якщо вони спрямовані на спростування доводів відзиву. Навіть у разі визнання, що відповідні докази не були подані разом із позовом, їх неподання на початковій стадії було зумовлено об`єктивними причинами, а саме відсутністю необхідності їх подання до моменту отримання заперечень відповідача. Таким чином, наявні підстави для застосування ч. 8 ст. 83 ЦПК України, оскільки подання доказів обумовлено обставинами, що не залежали від позивача. Крім того, неприйняття зазначених доказів призведе до порушення принципу повного та всебічного з`ясування обставин справи та може обмежити право позивача на ефективний судовий захист, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, подані разом із відповіддю на відзив докази є належними, допустимими та такими, що подані з дотриманням вимог процесуального закону, а тому підлягають прийняттю та дослідженню судом. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідачів заборгованості за Угодою №С-212-008195-18-980 від 17.05.2018 в розмірі 54103,82 грн. (58406,04 грн. (загальна заборгованість) - 4302,22 грн. (сума передплати за договором кредиту та страхування №Р24.00212.008840231) = 54103,82 грн.). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1767,27 грн. (з розрахунку 54103,82 грн./92700,23 грн. х 3028 грн. = 1767,27 грн.), тобто по 883,64 грн. з кожного.

Outcome: approved