Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. Представник ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №71545992 від 07.03.2025 р. в розмірі 15 007,50 грн.; стягнути судовий збір 2 662,40 грн. Позов обґрунтовувався тим, що 07.03.2025 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір №71545992 шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». 27.03.2025 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до чинного законодавства України укладений договір факторингу №27/03/25. Відповідно до цього Договору, ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до [PERSON] за кредитним договором №71545992 від 07.03.2025 р. Заборгованість [PERSON] перед ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №71545992 від 07.03.2025 р. становить 15 007,50 грн, а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 000,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками 337,50 грн; прострочена заборгованість по процентам за понадстрокове користування кредитом 4 320,00 грн., прострочена заборгованість за комісією 1 350,00 грн. Відповідач відзиву на позов не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи знаходиться клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, який повернутий до суду із зазначенням причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2026 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, який вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, ненадходження від нього відзиву на позовну заяву, суд на підставі ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 07.03.2025 р. [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали договір про надання споживчого кредиту №71545992, шляхом підписання відповідачем договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого кредитодавець надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 9 000 грн на 30 днів з фіксованою процентною ставкою 0,625 процентів, комісією за надання кредиту 15 % від суми наданого кредиту, а клієнт зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором /а.с. 6-9/. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 4% в день. 07.03.2025 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 000 грн, що стверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» /а.с. 10/ 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27/03/25 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договором /а.с.12 зв.-15/. Відповідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 27.03.2025 р. №27/03/25 відступлено право вимоги щодо [PERSON] , номер кредитного договору №71545992, заборгованість за основним боргом 9 000,00 грн, заборгованість по відсоткам 337,50 грн, заборгованість по процентам за понадстрокове користування кредитом 4 320,00 грн, заборгованість за комісією 1 350,00 грн, загальна заборгованість складає 15 007,50 грн.(а.с. 17 зв.). ІV. Оцінка Суду. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст.626,629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Судом встановлено, що 07.03.2025 р. відповідачем із застосуванням електронного підпису було укладено в електронній формі договір №71545992 про надання споживчого кредиту на суму кредиту 9 000,00 грн зі строком повернення - 05.04.2025 р. /строк кредитування 30 днів/, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Звертаючись до суду позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 15 007,50 грн., яка складається з: 9000 грн 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 337,50 грн заборгованість за відсотками; 4 320 грн сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування коштами; 1 350 грн комісія за надання кредиту. Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року), суд здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості. Оскільки відповідач не повернув коштів, наданих у позику, тому слід стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9000 грн, яку не було повернуто у строки, визначені договором позики, а також заборгованість за відсотками у розмірі 337,50 грн. Вирішуючи питання стягнення заборгованості по процентах за понадстрокове користування коштами, суд зважає на наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховним судом у постанові від 19.09.2020 року у справі № 686/18977/17 зазначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення». Згідно пункту 2.2 договору позики від 07.03.2025 року, який розташований в розділі 2 «Параметри та умови позики», процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 4%. Суд звертає увагу, що умовами вказаного договору позики не передбачено порядок продовження строку його дії і власне відсутні докази в матеріалах справи про ініціювання позичальником продовження строку дії такого договору. Проте, чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позику 05.04.2025 р. Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Умовами укладеного сторонами договору позики не передбачено розмір процентів річних від простроченої суми, як міри відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладені обставини суд вважає, що проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 4 320 грн нараховані позивачем на підставі п.2.2 договору не є процентами як мірою відповідальності, передбаченими ст. 625 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам за понадстрокове користування у розмірі 4 320 грн задоволенню не підлягають. Вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] комісії за надання кредиту в розмірі 1350 грн є безпідставними, оскільки в кредитному договорі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не зазначило та не надало докази наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Сама по собі процедура адміністрування кредиту є обов`язком кредитора і не є окремою послугою, що підлягає додатковій оплаті споживачем. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Тобто, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З врахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що відповідач, отримавши від позивача кредитні кошти, у добровільному порядку та у встановлені договором строки їх не повернув, проценти у встановленому договором розмірі не сплатив, ним не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, тому позовні вимоги ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 9 337,25 грн., з яких: 9000 грн 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 337,50 грн заборгованість за відсотками, в іншій частині позову слід відмовити. V. Розподіл судових витрат Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. /а.с.1/. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позовних вимог (62%) з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1651 грн.

Outcome: partial