Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (договором приєднання) № б/н від 18.02.2011, укладеним шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Позивач зазначає, що на підставі зазначеного договору відповідачці відкрито картковий рахунок, видано кредитні картки та встановлено кредитний ліміт, яким вона користувалася, однак належним чином зобов`язання з погашення заборгованості не виконувала. У зв`язку з утворенням простроченої заборгованості позивач просить стягнути станом на 29.12.2025 заборгованість у розмірі 31 325,66 грн, що складається з 24 412,11 грн заборгованості за тілом кредиту та 6 913,55 грн заборгованості за простроченими відсотками, а також судовий збір у сумі 2 662,40 грн. Ухвалою суду від 27 січня 2026 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 06 лютого 2026 року продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом спрямування на відому адресу проживання судової повістки та розміщенням виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту клопотання представника позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 18 лютого 2011 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого відповідачці відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт (а.с. 75-106). Вказаний договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України. Станом на 29 грудня 2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 18 лютого 2011 року становить 31 325,66 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 24 412,11 грн; заборгованості за простроченими відсотками 6 913,55 грн (а.с. 38-58). Відповідачка доказів сплати заборгованості або заперечень щодо правильності наданого розрахунку не подала. Поданий позивачем розрахунок відповідає умовам договору та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим суд приймає його як належний та допустимий доказ. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки відповідачка не виконала обов`язок щодо погашення заборгованості за кредитним договором, вона порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачкою грошового зобов`язання право позивача підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості. Заяви (клопотання) відповідачки про застосування позовної давності до суду не надходило, тому підстав для її застосування суд не має. Отже, суд вважає позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2011 року в розмірі 31 325,66 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 24 412,11 грн; заборгованості за простроченими відсотками 6 913,55 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, який підлягає стягненню на його користь з відповідачки.

Outcome: approved