Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

12.06.2025 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра з цим позовом до відповідачки. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2025 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду даної справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 18.06.2025 року прийнято позовну заяву ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 30.07.2025 року через систему «Електронний суд» представник заявника, адвокат Індутний-Шматько С.М., в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», ТОВ «ЗАЙМЕР» про встановлення факту невиконання обов`язку кредитора. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 4.08.2025 року зустрічну позовну заяву залишено без руху через несплату судового збору в розмірі 605,60 грн. 27.08.2025 року від представника [PERSON] через систему «Електронний суд» на виконання ухвали від 4.08.2025 року надійшла заява разом з квитанцією про сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. Ухвалою суду від 2.10.2025 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», ТОВ «ЗАЙМЕР» про встановлення факту невиконання обов`язку кредитора, об`єднано із первісним позовом ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в одне провадження; здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. В обгрунтування позову представник ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» зазначив, що 28.01.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №174727 про надання фінансового кредиту, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи даний договір та правила, [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Умовами п. 6.1 договору визначено, що цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.6.2 договору, сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 2000,00 грн.; дата надання кредиту - 28.01.2021 року; строк кредиту - 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно п. 1.4., кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання товариством п. 1.4 кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до котрої 28.01.2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022,відповідно до умов котрого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги, зокрема, й до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10 560,00 грн., з котрих: 2 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8560,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Також представником позивача зазначено, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ»на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №174727 від 17.02.2022 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. З урахуванням наведеного, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість у розмірі 10 560,00 грн., з котрих: 2 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8560,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Через систему «Електронний суд» подав заяву про відшкодування витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в котрій просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн. Розгляд справи просив провести без участі представника позивача. Представник відповідачки, адвокат Індутний-Шматько С.М., у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», в обгрунтування чого зазначив наступне. Відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки: 1. первісний кредитор коштів по договору не переказував, а відповідач їх від нього не отримувала, а тому у нього не виникли права кредитора і не перейшли від нього до позивача. Надана позивачем копія листа ТОВ «ПрофітГід», є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом; 2. кредитний договір з додатками, надані позивачем суду у копіях, не має юридичної сили електронного документа, є нікчемним і не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій, ні в електронній, тому що не були підписані обома сторонами на дату укладання оригінали, котрих у даній суду редакції не існує. Не підписані відповідачем умови кредитування, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін; 3. нарахування процентів після закінчення строку кредитування, у період карантину є безпідставним, розрахунок вимог не відповідає змісту копії кредитного договору в якій максимальна сума до сплати по кредиту 3 500,00 грн., правовим висновкам Верховного Суду про заборону нарахування відсотків поза межами строку кредитування, за підвищеною процентною ставкою та з порушенням принципів добросовісності, розумності та справедливості; 4. 10500 грн., котрі позивач вимагає як компенсацію витрат на правничу допомогу є витратами на ведення ним основної статутної господарської діяльності і не відповідають визначеним ЦПК України та ЄСПЛ критеріям фактичності, неминучості та необхідності; 5. позивачем не надано доказів власних позовних вимог. У даній справі позивачем, котрому згідно пп. 6.2.2., 8.1. та ст. 2 Договору факторингу, ст.ст. 514, 517, 1082 ЦК України, ч. 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», первісний кредитор зобов`язаний був надати докази існування вимог, а саме, оригінал кредитного договору та первинний документ про переказ коштів, не долучено останніх в якості додатків до позову. Будучи професійною фінансовою установою, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ»розумів наслідки відсутності у первісного кредитора таких доказів, однак зважаючи на вигідність факторингу, свідомо прийняв цей ризик. Відповідно до пп. 6.1., 7.1. Договору факторингу, за право вимоги на суму 60 830 791,25 грн. позивач сплатив первісному кредитору 311 979,08 грн., тобто право вимоги відступлене за 0,005% (п`ять тисячних) від суми - 0,5 відсотка. Вказане свідчить за те, що за право вимоги конкретно до відповідача позивач сплатив 10 560,00 ? 0,005= 52,8 грн. Представник відповідача [PERSON] також зазначає, що договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Для того, щоб виник обов`язок повернути борг слід довести і факт передачі коштів. За відсутності факту передання суми позики, навіть з підписаним договором, то такий договір вважається неукладеним. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Для того, щоб виник обов`язок повернути борг слід довести і факт передачі коштів. За відсутності факту передання суми позики, навіть з підписаним договором, то такий договір вважається неукладеним. Натомість позивачем надано копію листа ТОВ «ПрофітГід», що є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом. Так, відповідно до листа-довідки ТОВ «ПрофітГід» 28.01.2021 р. останнім було проведено транзакцію №31184-97233-89773, номер платіжної інструкції №A359026B183400CLY174727T1181020, з переказу коштів на суму 2000,00 грн. Платником у листі вказано ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ», код 42146903. В листі є посилання на платіжну інструкцію «на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника» та її номер, однак самої платіжної інструкції не надано. Надана копія листа-довідки ТОВ «ПРОФІТГІД», на думку представника відповідача, не є первинним бухгалтерським документом і не є належним та допустимим доказом руху коштів по кредитному договору, бо не відповідає ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та ст. 78 ЦПК України - не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не зазначені повні реквізити сторін платежу, неможливо встановити зокрема платника та його рахунок, отримувача та його рахунок, лист не дозволяє встановити повний зміст господарської операції, не дозволяє встановити її реальне проведення та ідентифікувати осіб, які брали участь у ній. В матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ «ПРОФІТГІД» ліцензії на здійснення безготівкових фінансових операцій, як це передбачено пп. 1.4., 1.6. наданої позивачем копії тексту кредитного договору, і взагалі його спроможності виконати таку операцію в 2021 році. Доказів того, що ТОВ «ПрофітГід», лист якого надано позивачем, взагалі мало якісь правовідносини зі сторонами в 2021 році, мало ліцензію НБУ на переказ коштів безготівковим способом та/або видачу позик, кредитів від власного імені і взагалі було спроможне виконати переказ коштів від первісного кредитора чи виконало замість нього переказ власних коштів з власного рахунку суду також не надано. Представник відповідача вважає, що ТОВ «ПрофітГід» не могло бути фінансовою установою платника і в принципі не було спроможне виконати безготівковий переказ коштів за кредитним договором від первісного кредитора, оскільки не мало ліцензії на здійснення таких операцій. Позивач вказує на те, що відповідно до абзацу другого ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Однак, на думку представника відповідача, ні одного такого примірника ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» суду не надано. Момент підписання договору, відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», встановити не можливо. А довідки, візуальні форми чи інші документи, видані односторонньо кредиторами, не підтверджують підпису відповідача під наданими текстами і не замінюють його. Як зазначає представник відповідача, [PERSON] категорично заперечує укладання договору в наданих Суду текстах. Єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (незалежно, паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору, який повинен давати змогу довести його цілісність та справжність. [PERSON] не заперечує договір виключно через те, що він міг бути укладений в електронній формі, але вона заперечує проти копій електронного договору через те, що договір не був укладений і в електронній формі, тому що відсутній його підписаний обома сторонами на дату укладання оригінал. Щодо розрахунків суми заборгованості представник відповідача зазначає, що розрахунок суми вимог не є їх доказом оскільки не є джерелом доказування і не є первинним бухгалтерським документом. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. На думку представника відповідача, по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості. Відповідно до наданих позивачем копій Кредитного договору з Додатком № 1 - графіком платежів, сума кредиту становить 2000,00 грн. (п. 1.1.), кредит надається строком на 30 днів, тобто до 26.02.2021 (п. 1.2.); строк дії договору 30 днів (п. 1.2.); сума процентів - 2 % на добу (п. 1.3.). Тип процентної ставки - фіксована (п.1.3.). Всього до сплати 3 500,00 грн., з котрих: 1 200,00 грн. - проценти за 30 днів і 300,00 грн. комісія. Однак позивач вимагає 2 000,00 грн. основного боргу і 8 560,00 грн. процентів, а всього 10 560,00 грн., замість 3 000,00 грн., передбачених у наданих ним же копіях договору з додатком - графіком платежів. 8560,00 грн. процентів могли бути нараховані не за 30, а за 214 днів (8560 : (2000?0,02)). По-перше, згідно з п. 1.6. копії договору датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, з якої і починається право нараховувати проценти, однак ніяких коштів первісним кредитором ніколи не перераховувалось, тому і строк нарахування відсотків, на думку представника відповідача, не почався. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Отже в даній справі,

Outcome: partial