Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

27.02.2026 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшла вказана вище заява. Заява мотивована тим, зокрема, що [INFO] померла матір заявника [PERSON] , [INFO] , яка до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що матір заявника померла на окупованій території, а відділи державної реєстрації актів цивільного стану на території Луганської області не працюють, а тому отримати свідоцтво про смерть, видане органом державної влади України, неможливо так як усі документи, що підтверджують його смерть, були видані на непідконтрольній території України. Зважаючи на викладене вище, заявник просить суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у смт.Челюскінець Лутугинського району Луганської області. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 27.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник в судове засідання не з`явилась. У своїй заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Абзац 2 частини 1 статті 317 ЦПК України визначає, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8) (записи здійснено російською мовою). На підтвердження зміни прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » заявником надано до суду копію актового запису про шлюб (ідентифікатор запиту №00047898116 від 26.02.2026) сформованого через Єдиний портал державних послуг «Дія» (а.с.8). В матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Діброва Міловського району Луганської області, місце реєстрації: [ADDRESS] (а.с.9-12), На підтвердження факту смерті заявником надано до суду копію свідоцтва про смерть від 14 жовтня 2025 року виданого Міловським районним відділом записів актового стану Департаменту записів актів цивільного стану Мінюсту ЛНР (а.с.15), довідка про смерть №С-00446 видану 14.10.2025 на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Діброва Міловського району Луганської області (а.с.14) (усі записи вчинено російською мовою). Як зазначає заявник вона не може отримати свідоцтво про смерть, видане уповноваженими органами державної влади України, оскільки документи, що підтверджують факт смерті видані на території, яка є тимчасово окупованою. Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України. За правилами ст. 1, 9, 17, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. При оцінці наданих заявником письмових доказів, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст. 82 ЦПК України є та обставина, що частина Луганської області починаючи з 2014 року є тимчасово окупованою територію, у тому числі і смт. Челюскінець. Крім того, 10 квітня 2024 року Комітет Верховної Ради України з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування підтримав перейменування селища на Титаренкове[2], на честь загиблого воїна ЗСУ Сергія Титаренка в рамках дерусифікації. 19 вересня 2024 року Верховна Рада підтримала перейменування селища Челюскінець на Титаренкове. 26 вересня 2024 року перейменування набуло чинності. За таких підстав, надані заявником копії: свідоцтва про смерть від 14 жовтня 2025 року виданого Міловським районним відділом записів актового стану Департаменту записів актів цивільного стану Мінюсту ЛНР та довідка про смерть №С-00446 видана 14.10.2025 на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Діброва Міловського району Луганської області, видані органами на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відтак здійснити державну реєстрацію смерті [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва не є можливим, оскільки вказані вище документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому такі документи не є дійсними та не створюють жодних правових наслідків на території України. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, оскільки заявник не може отримати документ про смерть [PERSON] встановленої форми та на їх підставі зареєструвати її смерть, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви та встановлення факту її смерті у судовому порядку. Вказане за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є також підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Outcome: approved