Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Зимнівської сільської ради про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок та реєстрації права власності в порядку спадкування за законом Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, а саме на земельну ділянку, загальною площею 0,35 гектарів, в тому числі на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства; в тому числі на земельну ділянку орієнтованою площею 0,20 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства, які розташована в межах населеного пункту села Селець Володимирського району Волинської області, які згідно з рішенням сесії Селецької сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 02 лютого 1994 року № 17/39, були передані для приватизації [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину останнього за законом прийняв та частково оформив на себе його син, а позивача батько [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , заповіту на належне йому на праві особистої власності майно, а також на майно яке він у встановленому законом порядку прийняв, але не оформив на себе після смерті свого батька [PERSON] , він не залиши, а тому після його смерті відкрилася спадщина за законом, на належне йому майно. Після смерті [PERSON] , спадщину останнього у встановленому законом порядку прийняв і частково оформив на себе його син позивач [PERSON] . На даний час виникла необхідність дооформити право власності на спадщину за законом покійного [PERSON] , який був спадкоємцем майна покійного [PERSON] , однак у Володимирській нотаріальній конторі позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки загальною площею 0,35 гектарів, в тому числі на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства; в тому числі на земельну ділянку орієнтованою площею 0.20 гектарів, для ведення особистого селищенського (бувшого особистого підсобного) господарства, які розташована в межах населеного пункту села Селець Володимирського району Волинської області, які згідно з рішенням сесії Селецької сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 02 лютого 1994 року № 17/39, були передані для приватизації [PERSON] , спадкоємцем якого був його батько [PERSON] . Позивач належить до першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна, яке залишилося після смерті його батька [PERSON] , та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки у встановлений строк зверонувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім нього, у покійного [PERSON] є ще один спадкоємець першої черги за законом-його син [PERSON] , який у встановленому законом порядку відмовився від вказаної вище спадщини, і на спадщину свого покійного батька не претендує. Зважаючи на викладене позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на земельну ділянку, загальною площею 0,35 гектарів, в тому числі на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства; в тому числі на земельну ділянку орієнтованою площею 0.20 гектарів, для ведення особистого селищенського (бувшого особистого підсобного) господарства, які розташована в межах населеного пункту села Селець Володимирського району Волинської області, які згідно з рішенням сесії Селецької сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 02 лютого 1994 року № 17/39, були передані для приватизації [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися, однак клопотали проводити розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення. Відповідач в судове засідання свого представника не забезпечив, від Зимнівської сільської ради надійшла заява про визнання позову, просили розгляд справи проводити у відсутність їх представника. Враховуючи те, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з архівного витягу з протоколу сімнадцятої сесії Селецької сільської Ради народних депутатів Володимир-Волинського району від 02 лютого 1994 року №17/39, [PERSON] виділено земельну ділянку, загальною площею 0,35 гектарів, в тому числі земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства; в тому числі земельну ділянку орієнтованою площею 0.20 гектарів, для ведення особистого селищенського (бувшого особистого підсобного) господарства, які розташовані в межах населеного пункту села Селець Володимирського району Волинської області Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2007 року, [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, в тому числі на право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на земельну ділянку, загальною площею 0,35 гектарів, в тому числі на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства; в тому числі на земельну ділянку орієнтованою площею 0,20 гектарів, для ведення особистого селищенського (бувшого особистого підсобного) господарства, які розташовані в межах населеного пункту села Селець Володимирського району Волинської області, які згідно з рішенням сесії Селецької сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 02 лютого 1994 року № 17/39, були передані для приватизації [PERSON] . Матеріалами спадкової справи №635/2008 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.10.2008 року стверджується, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.11.2009 року, [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, в тому числі на право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на земельну ділянку, загальною площею 0,35 гектарів, в тому числі на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства; в тому числі на земельну ділянку орієнтованою площею 0.20 гектарів, для ведення особистого селищенського (бувшого особистого підсобного) господарства, які розташовані в межах населеного пункту села Селець Володимирського району Волинської області, які згідно з рішенням сесії Селецької сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 02 лютого 1994 року № 17/39, були передані для приватизації [PERSON] . Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №31/2010 щодо спадщини померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадщину після його смерті на спадкове майно прийняв його син позивач [PERSON] . Інший спадкоємець майна відповідач [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька відмовився. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2011 року, позивач [PERSON] прийняв спадщину на частину належного [PERSON] майна. Однак зазначеним свідоцтвом не охоплено право позивача на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на земельну ділянку, загальною площею 0,35 гектарів, в тому числі на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,15 гектарів, для ведення особистого селянського (бувшого особистого підсобного) господарства; в тому числі на земельну ділянку орієнтованою площею 0.20 гектарів, для ведення особистого селищенського (бувшого особистого підсобного) господарства, які розташовані в межах населеного пункту села Селець Володимирського району Волинської області, які згідно з рішенням сесії Селецької сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 02 лютого 1994 року № 17/39, були передані для приватизації [PERSON] . Судом встановлено, що крім позивача по справі є ще один спадкоємець за законом, який є сином померлого [PERSON] , а саме [PERSON] , який є відповідачем по справі. Проте останній відмовився від прийняття частки у спадковому майні у встановленому законом порядку на користь позивача, що підтверджується його письмовою заявою, яка знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень ст. 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 81 ч.1 п. «г» Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено ст. 152 ч. 3 п. «а» Земельного Кодексу України. Відповідно до ст. 1225 ч.1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно положень ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених у п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК Україн право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). При цьому, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Статтею 126 Земельного Кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Листом Вищого спеціалізованого Суду України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визначається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що позивач [PERSON] є єдиною особою, що претендує на спадкове майно після померлого [PERSON] , а відтак має право на успадкування всіх прав та обов`язків останнього, тож вимоги про визнання за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки є цілком обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved