Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що у листопаді 2007 року він придбав у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 07.11.2007 серії BKA №046527 за реєстр.№1358, технічним паспортом на житловий будинок від 10.10.2007. Попереднім власником житлового будинку була [PERSON] , у якої він і придбав це нерухоме майно. Для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку продавець [PERSON] надала державному нотаріусу довідку Царичанського відділу ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про наявність реєстрації земельної ділянки від 06.11.2007 №7037/30-0439п, відповідно до якої у Державному реєстрі земель не зареєстровано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у листопаді 2007 року він придбав у [PERSON] житловий будинок, розташований на неприватизованій земельній ділянці. Рішенням виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 19.02.2016 №7 «Про перейменування вулиць на території Ляшківської сільської ради» вулицю Свердлова перейменовано на «Січеславська». [PERSON] померла [INFO] та її спадкоємцем за законом першої черги є дочка [PERSON] . Спадкова справа №192/2013 після померлої [PERSON] заведена в Царичанській державній нотаріальній конторі, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.11.2013. У березні 2025 року він вирішив приватизувати присадибну земельну ділянку під своїм будинком та з цією метою звернувся до землевпорядної організації для розроблення технічної документації із землеустрою. На підставі такої документації було сформовано земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , кадастровий номер 1225683001:02:006:0003, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.03.2025. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.03.2025 вбачається, що земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акта від 12.02.2002 III-ДП 041477, у зв`язку з чим він не може оформити право власності на спірну земельну ділянку в порядку безоплатної приватизації. Відповідно до приписів земельного законодавства, земельна ділянка, що вже перебуває у приватній власності іншої особи, не може бути приватизована повторно. Приватизація землі можлива лише для тих земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності. Після чого він одразу звернувся до спадкоємця померлої [PERSON] - її дочки [PERSON] та повідомив їй про виникнення проблеми з приватизацією присадибної ділянки під його будинком, пов`язаної з існуючим правом власності на землю її померлої матері. [PERSON] надала йому копію державного акта на право приватної власності на землю серії III-ДП №041477, виданого Ляшківською сільською радою 12 лютого 2002 року на ім`я [PERSON] . З державного акта на землю вбачається, що право власності [PERSON] на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, госпспоруд - 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,4518 га (загальна площа 0,7018 га) по [ADDRESS] , виникло 12 лютого 2002 року, тобто з моменту посвідчення права власності. Він та [PERSON] зверталися до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори з проханням про вирішення цього питання у позасудовому порядку. Однак, державний нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку спадкоємцю [PERSON] за таких обставин не може, оскільки вчинення такої нотаріальної дії не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з цим рекомендувала вирішити питання про право власності на спірну земельну ділянку в судовому порядку.Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , кадастровий номер 1225683001:02:006:0003. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.36). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Галушко С.С. витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 01 червня 2013 року) (а.с.53). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року у прийнятті заяви відповідачки [PERSON] про визнання позовних [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки відмовлено та відкладено підготовче засідання, продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки (а.с.100-101). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Галушко С.С. відкладено підготовче засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки та продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі (а.с.110). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Галушко С.С. залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки співвідповідача [PERSON] , відкладено підготовче засідання у справі та надано відповідачу строк для підготовки відзиву на позов (а.с.115-116). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2026 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.127). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Галушко С.С. в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та прохають їх задовольнити (а.с.147-149). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с.43). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с.128). Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Так, судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу серія ВКА №046527 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазай І.П., зареєстрований в реєстрі за 1358 (а.с.10-11). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16570551 від 07.11.2007, виданого ОКП "Царичанське БТІ", право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серія ВКА №046527 від 07.11.2007 (на зовроті а.с.11). З Довідки про наявність реєстрації земельної ділянки від 06.11.2007 №7037/30-0439п, виданої Царичанським відділом Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" [PERSON] , вбачається, що у Державному реєстрі земель не зареєстровано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області "Про перейменування вулиць на території Ляшківської сільської ради" №7 від 19.02.2016р., в [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3201133882025 від 18.03.2025, земельна ділянка площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1225683001:02:006:0003, зареєстрована за [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП №041477 від 12.02.2002р. (а.с.18-23, 24). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 01 червня 2013 року (а.с.42). Відповідачка [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку, подавши до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори? ? заяву про прийняття спадщини за заповітом, зареєстровану в реєстрі за № 516 від 27 листопада 2013 року (на звороті а.с.58-59). Відповідачка [PERSON] , дочка померлої [INFO] [PERSON] , від прийняття належної їй частки спадщини за законом відмовилася на користь [PERSON] , подавши до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, зареєстровану в реєстрі за № 517 від 27 листопада 2013 року (на звороті а.с.62). 12 липня 2016 року відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,3000 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, що належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №147238 від 14.06.2007р., померлій [INFO] [PERSON] (на звороті а.с.89). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , інших спадкоємців на спірне спадкове майно ні за законом, ні за заповітом, які у встановленому порядку прийняли спадщину, не має, що підтверджується копією спадкової справи №192/2013 від 27.11.2013 року, Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наявними у спадковій справі №192/2013 (а.с.56-91). Крім того, судом встановлено, що позивач не може оформити право власності на земельну ділянку в межах, на якій розташований належний йому житловий будинок, оскільки поперідній власник житлового будинку та земельної ділянки помер, а видача свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку спадкоємцеві суперечить вимогам Закону України "Про нотаріат". Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній станом на листопад 2007 року, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. До? ? особи,? ? яка? ? придбала? ? житловий? ? будинок, будівлю або споруду,? ? переходить право власності на земельну ділянку,? ? на якій? ? вони розміщені,? ? без зміни її цільового призначення, у? ? розмірах, встановлених договором. ? ? ? ? ? Якщо договором про відчуження житлового будинку,? ? будівлі або? ? споруди? ? розмір земельної? ? ділянки? ? не? ? визначено,? ? до? ? ? набувача? ? переходить? ? право? ? власності на ту частину земельної ділянки,? ? яка зайнята житловим будинком,? ? будівлею або спорудою,? ? та на? ? частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічні норми закріплені у ч.1 ст.377 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин). Разом із тим за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Під час застосування статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16. Таким чином, судом встановлено, що позивач, набувши право власності на нерухоме майно, має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розташовано, та необхідну для обслуговування нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала про те, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18 (пункт 8.17); від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, провадження № 14-458цс18 (пункт 61); від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, провадження № 14-438цс19 (пункт 42)). Крім того, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України, викладений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). Для подальшого утримання та збереження майна позивачу необхідно оформити право власності на спірну земельну ділянку, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказану земельну ділянку як в судовому порядку не існує. Виходячи з того, що позивач законно набув у власність житловий будинок, а тому у нього як набувача останнього виникає право власності на відповідну земельну ділянку одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці та в межах, що є необхідним для обслуговування такого нерухомого майна, що відповідає принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку та споруд, а тому його вимоги ґрунтуються на законному праві та не суперечать правам та інтересам інших осіб,суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судового збору, судом враховується позиція позивача не стягувати судовий збір із відповідачів.

Outcome: approved