Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

27.10.2025 року заявник, [PERSON] , звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] померла її мати, [PERSON] . В період з 2001 року по день смерті, її матір [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , хоча зареєстрована була за адресою: [ADDRESS] . Встановлення даного факту необхідно їй для оформлення спадщини після смерті матері, так як вона прийняла спадщину фактичним проживанням зі спадкодавцем, однак юридично підтвердити це нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину не може, так як адреса місця реєстрації її матері не збігається з адресою її реєстрації. На підставі викладеного просить суд встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2025 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні. Заявник, [PERSON] , та її представник, адвокат Степанюк О.В., в судовому засіданні вимоги, викладені в заяві, підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Заінтересована особа, [PERSON] , у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував, як і не оспорював фактів, які в ній викладені заявником. Допитані у судовому засіданні, яке відбувалося 10.02.2026 року, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили суду той факт, що починаючи з 2001 року та по день її смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання, призначене на 02.03.2026 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в матеріалах справи від них маються заяви про розгляд справи без їх участі. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з`ясувавши позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні норми закону викладені і в ст. ст. 15, 16 ЦК України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів що мають юридичне значення, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 зазначеної вище Постанови роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого повторно Млинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24 травня 2023 року. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Острожецьким райбюро РАЦС Ровенської області 11.12.1958 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому 13.09.1996 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00053333544 від 29.08.2025 року. [PERSON] на час смерті і на протязі останніх 3 років (починаючи з 2001 року) постійно проживала із донькою, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , хоча зареєстрована була за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується довідками Острожецької сільської ради Дубенського району Ровенської області № 30 від 10.10.2025 року, № 5 від 03.02.2026 року, показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім цього, даний факт також підтверджується й повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00056719215 від 24.02.2026 року, де зазначено, що [PERSON] померла [INFO] у м. Луцьку. Для оформленні спадщини заявник звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадину, про що нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 26/02-31 від 30.01.2026 року. В обґрунтування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, зазначено про пропуск заявником строку для подання заяви про прийняття спадщини, та доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не надано. Спадкова справа нотаріусом була заведена за заявою заявника, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 35/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка надійшла на запит суду від приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області Моісєєвої А.В. Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявникові для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Перевіривши обґрунтованість вимог заяви, суд приймає до уваги те, що на підставі частин 3 та 5ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Слід зазначити, що в своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця саме по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті останньої залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку, неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника конкретні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved