Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» і фізичною особою [PERSON] за допомогою веб-сайту кредитодавця: https://cashtancredit.com.ua, який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем позикодавця, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 54737893. Наголошує, що згідно Договору основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Щодо умов та порядку укладання Договору № 54737893 від 20 січня 2025 року, то кредитний договір укладений у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється зі сторони позичальника за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким позичальник засвідчується не тільки підписання кредитного договору та супутніх документів до нього, але й підтвердження ознайомлення з Правилами. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 7 000, 00 гривень; строк користування кредитними коштами - 365 днів з 20 січня 2025 року та закінчується 19 січня 2026 року (включно) та складається з дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду: проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду становлять - 1, 00 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору при застосуванні Програми лояльності та/чи акційних умов отримання кредиту відповідно до Правил можуть застосовуватися інші значення дисконтної (пільгової) процентної ставки. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 1, 0 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника/картковий рахунок позичальника. Відповідач, підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти, зобов`язався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим Договором (Графіку розрахунків (платежів), зокрема протягом дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного (пільгового) періоду кредитування, а після закінчення дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов цього Договору, зокрема, але не виключно: порушення позичальником строків оплати процентів, невжиття заходів щодо підтвердження його фінансового стану, тощо кредитор має право вимагати дострокового погашення усієї заборгованості за кредитом. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Зазначені умови є публічною пропозицією у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. 1054 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та зазначає, що електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, і положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 10 листопада 2025 року було укладено договір № 10-11/25, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 54737893. Таким чином, ТзОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 54737893. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим, у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 54737893 від 20 січня 2025 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 23 450, 00 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) складає 7 000, 00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги складає 15 750, 00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) складає 700, 00 гривень. Розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання цієї позовної заяви з урахуванням коефіцієнту пониження становить 2 422, 40 гривень. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок відповідача у судовому процесі надає договір про надання правничої допомоги та акт про надання юридичної допомоги, яким згідно умов договору підтверджується факт надання послуг, а саме сторони по договору підтверджують, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу наданих послуг в цілому один до одного не мають. З врахуванням вищенаведеного, попередня сума судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи складає 2 422, 40 гривень, яка вираховується виходячи із розміру сплати позивачем судового збору за подання даного позову та підтверджується долученим у формі додатку до позовної заяви копією платіжного доручення та 13 000, 00 гривень витрат на професійну правову допомогу. Позивачем направлялась на електронну адресу відповідача вимога про повернення заборгованості. Просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № 54737893 від 20 січня 2025 року в розмірі 23 450, 00 гривень, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422, 40 гривень та понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 13 000, 00 гривень. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому вимоги позову не визнала повністю та вважає їх необґрунтованими з тих підстав, що право вимоги у позивача є спірним, оскільки воно заявляється на підставі договору відступлення права вимоги (факторингу) № 10-11/25 від 10 листопада 2025 року, укладеного між ТзОВ «Еко Фін» та ТзОВ «Факторинг Партнерс», дійсність і законність якого оспорюється відповідачем, зокрема з огляду на порушення імперативних норм законодавства щодо обробки та передачі персональних даних споживача; розмір заявленої заборгованості за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року не доведений належними та допустимими доказами, а подані позивачем розрахунки містять істотні суперечності щодо сум боргу, періодів та підстав нарахування процентів; умови кредитного договору № 54737893 є несправедливими та такими, що суперечать законодавству України, зокрема в частині встановлення надмірної реальної річної процентної ставки, штрафних санкцій, автоматичного списання коштів з рахунків позичальника та взаємодії з третіми особами, що порушує права споживача та принципи добросовісності; звернення позивача до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості є передчасним, оскільки позов подано фактично одразу після направлення вимоги про дострокове погашення без дотримання належного порядку та строків, передбачених законодавством і на які сам позивач посилається; у позовній заяві наявні процесуальні неточності та суперечливі відомості, зокрема щодо електронного кабінету відповідача та способу її повідомлення, що має істотне значення для оцінки належності процесуальних дій і добросовісності поведінки позивача. Позивач подав до суду неточні (суперечливі фактичним даним ЄСІТС) відомості щодо наявності/функціонування електронного кабінету відповідача та порядку електронної взаємодії у справі. Позивач заявляє до стягнення заборгованість за договором про споживчий кредит № 54737893 від 20 січня 2025 року у загальному розмірі 23 450, 00 гривень, з яких 7 000, 00 гривень - основне зобов`язання та 16 450, 00 гривень - нараховані проценти. Разом із тим, подані позивачем матеріали свідчать про суттєві та необґрунтовані розбіжності у визначенні розміру боргу за одним і тим самим договором у різні дати: станом на 29 жовтня 2025 року у листуванні з відповідачем фігурує сума заборгованості 14 910, 00 гривень; станом на 31 жовтня 2025 року позивачем (або його правопопередником) зазначається сума 15 050, 00 гривень; у вимозі про дострокове погашення від 21 листопада 2025 року, а також у позовній заяві вже заявлено суму 23 450, 00 гривень. У матеріалах позову відсутній детальний розрахунок процентів із зазначенням: періодів нарахування; бази нарахування (залишок тіла кредиту на кожен день); конкретної процентної ставки, що застосовувалася у відповідні дні; дати та підстав зміни розміру заборгованості; обліку будь-яких платежів або заліків (за наявності). За таких обставин розмір заборгованості не може вважатися доведеним належними та допустимими доказами, а всі сумніви щодо обґрунтованості та правильності нарахувань відповідно до загальних засад цивільного процесу мають тлумачитися на користь відповідача. Крім того, різка зміна суми боргу упродовж короткого проміжку часу без будь-якого пояснення свідчить про відсутність належного фінансового обліку та можливі помилки або зловживання при нарахуванні процентів, що додатково підтверджує необґрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі. Позивач обґрунтовує вимоги, зокрема, положеннями договору про споживчий кредит № 54737893 від 20 січня 2025 року, укладеного між ТзОВ «Еко Фін» та відповідачем. Разом з тим, умови зазначеного договору містять положення, які за своїм змістом є несправедливими, кабальними та такими, що суперечать імперативним вимогам законодавства, а отже не можуть бути безумовною підставою для стягнення заявлених позивачем процентів і формування заборгованості у заявленому розмірі. Зокрема, кредитний договір передбачає надмірну процентну ставку - проценти за користування кредитом встановлені на рівні 1, 00 % за один день від фактичного залишку кредиту як у пільговий (дисконтний), так і у поточний період; договором також визначено реальну річну процентну ставку понад 3 000 % річних та загальну вартість кредиту, яка кратно перевищує суму отриманих коштів. Такі умови створюють істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін, покладаючи на споживача надмірне фінансове навантаження, що суперечить засадам добросовісності, розумності та справедливості у цивільних правовідносинах; штрафну санкцію у розмірі 15 000, 00 гривень (передбачену договором/ правилами) за невчинення дій, які не становлять основного зобов`язання щодо повернення кредиту, що є очевидно непропорційним розміру кредиту (7 000 грн) та фактично має каральний характер. Умови щодо автоматичного списання коштів з рахунків/карткових рахунків позичальника, що за своєю природою може означати втручання у право особи на розпорядження власними коштами без окремого волевиявлення в конкретний момент часу та створює ризик примусового списання у позасудовому порядку. Умови щодо взаємодії з третіми особами та поширення інформації про боржника, що в контексті споживчого кредитування створює ризики незаконного тиску, порушення приватності та неправомірної обробки персональних даних. Сам факт закладення в договір механізмів взаємодії з третіми особами підтверджує, що договір не відповідає стандартам захисту прав споживача та принципу мінімального втручання у приватне життя. Відповідач ще 13 квітня 2025 року офіційно зверталася до первісного кредитора із заявами щодо незаконності окремих умов договору, необхідності перегляду умов, надання кредитних канікул, реструктуризації та припинення неправомірних практик, однак, первісний кредитор не забезпечив належного та законного врегулювання ситуації. Договір відступлення права вимоги (факторингу) № 10-11/25 від 10 листопада 2025 року, укладений між ТзОВ «Еко Фін» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» є спірним з огляду на незаконну обробку та передачу персональних даних відповідача, що мали місце до та під час відступлення права вимоги. Відповідач 13 квітня 2025 року офіційно в письмовій формі шляхом направлення заяв, підписаних кваліфікованим електронним підписом, відкликала будь-яку раніше надану згоду на обробку персональних даних, а також прямо заборонила їх подальшу обробку, зберігання та передачу третім особам, у тому числі колекторським та факторинговим компаніям. У зазначених заявах відповідач також заборонила будь-яку взаємодію з третіми особами щодо її зобов`язань та поширення інформації про неї. Незважаючи на це, первісний кредитор ТзОВ «Еко Фін» після відкликання згоди здійснив передачу права вимоги за кредитним договором № 54737893 іншій юридичній особі ТзОВ «Факторинг Партнерс». Більше того, у повідомленні про відступлення права вимоги первісний кредитор прямо зазначив факт передачі персональних даних відповідача новому кредитору, що підтверджує здійснення обробки та передачі таких даних всупереч волевиявленню відповідача та вимогам закону. Відповідач не заперечує, що повідомлення про відступлення права вимоги було направлене. Разом із тим, спосіб, час та подальші дії позивача і первісного кредитора свідчать про формальний характер такого повідомлення та порушення принципів розумності і добросовісності. З матеріалів справи вбачається, що: договір відступлення права вимоги укладено 10 листопада 2025 року; повідомлення про відступлення права вимоги оформлено 17 листопада 2025 року; вимога про дострокове погашення заборгованості датована 21 листопада 2025 року; позовна заява подана 09 грудня 2025 року. Таким чином, між повідомленням про відступлення права вимоги та пред`явленням вимоги про дострокове погашення минув мінімальний проміжок часу, який не забезпечував відповідачу реальної можливості оцінити правові наслідки зміни кредитора, перевірити обсяг і підстави заявлених вимог нового кредитора, реалізувати свої права як споживача з урахуванням раніше заявленої спірності зобов`язання. Відповідач звертає увагу суду, що первісний кредитор як професійний учасник ринку споживчого кредитування зобов`язаний діяти добросовісно та відповідально, зокрема, з урахуванням оцінки кредитних ризиків та платоспроможності споживача, а також не створювати для споживача надмірного кредитного навантаження. У матеріалах справи наявні відомості кредитної історії відповідача, які свідчать про істотне кредитне навантаження, зокрема: низький кредитний рейтинг (скоринг), значна кількість активних кредитів, значний сукупний обсяг зобов`язань, а також велика кількість запитів кредитної історії у короткий період часу. Такі дані об`єктивно свідчать про підвищений ризик неплатоспроможності та повинні були враховуватися первісним кредитором при вирішенні питання про надання кредиту, умови кредитування та допустимий рівень процентної ставки. Крім того, сам кредитний договір передбачає, що обробка персональних даних позичальника здійснюється, зокрема, з метою оцінки кредитоспроможності, а кредитодавець має право відмовити у наданні кредиту у разі, якщо кредитоспроможність позичальника викликає сумнів. Отже, первісний кредитор усвідомлював необхідність такої оцінки та прийняття виваженого рішення щодо видачі кредиту. Незважаючи на наявність очевидних показників підвищеного кредитного ризику, первісний кредитор надав кредит у сумі 7 000, 00 гривень на умовах, що включають надмірну процентну ставку (1% на день) та фактичне формування зобов`язання, яке за короткий період може збільшуватися кратно сумі отриманих коштів. Відповідач просить суд критично оцінити дії первісного кредитора щодо надання кредиту та визначення його умов, а також зробити висновок про необґрунтованість і неправомірність заявлених до стягнення процентів та загальної суми позовних вимог. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000, 00 гривень, посилаючись на договір про надання правничої допомоги та акт наданих послуг. Відповідач заперечує проти стягнення зазначеної суми з огляду на те, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є явно неспівмірною з ціною позову та характером спору, не відповідає принципу розумності та співмірності судових витрат, зміст позовної заяви за своєю структурою та аргументацією має ознаки типового (шаблонного) процесуального документа, який використовується позивачем у численних однотипних спорах про стягнення заборгованості та позивач зобов`язаний довести не лише факт укладення договору про правничу допомогу, а й обсяг реально наданих послуг, час, витрачений адвокатом, необхідність та розумність таких витрат саме для цієї справи, а також факт оплати або обов`язок оплати у заявленому розмірі. У разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для компенсації витрат на правничу допомогу, відповідач просить суд застосувати принцип співмірності та зменшити розмір таких витрат до розумної суми, яка відповідає фактичній складності спору, обсягу процесуальних дій та ціні позову. Відповідач просить суд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 ,00 гривень, як таких, що є неспівмірними та належним чином не доведеними, або, як альтернативу, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розумного та співмірного рівня. Позивач ТзОВ «Факторинг Партнерс» подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що 20 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 54737893. За умовами укладеного Договору № 54737893: 2.1. За цим договором товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим Договором. 2.2. Кредит надається в загальному розмірі (сума кредиту): 7 000, 00 (Сім тисяч гривень 00 коп.) гривень. 2.3. Строк користування кредитними коштами складає 365 (днів), який починається з 20 січня 2025 року та закінчується 19 січня 2026 року (включно) та складається з дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. 2.4. Дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 02 лютого 2025 року (рекомендована дата платежу). 2.5. Поточний період складає 351 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 19 січня 2026 року (дата остаточного погашення заборгованості). 2.6. Проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 365 % відсотків річних (Денна процентна ставка - 1% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду. 2.7. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 365% відсотків річних (Денна процентна ставка - 1% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Застосування базової (стандартної) процентної ставки не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати процентів у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах базової (стандартної) процентної ставки. 2.8. Позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 02 лютого 2025 року (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 19 січня 2026 року (останнього дня строку кредитування). 2.9. Орієнтовна загальна вартість кредиту складе 32 550, 00 гривень та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 25 550, 00 гривень та суму кредиту у розмірі 7 000, 00 гривень. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору 3 701, 77%. 3.1.1.1. З метою укладення цього Договору позичальник, ознайомившись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту та іншими документами, визначеними законодавством, реєструється в інформаційно-комунікаційній системі товариства шляхом заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті. 3.1.2. Порядок укладення кредитного договору та надання коштів 3.1.2.1. Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через Вебсайт товариства. 3.1.2.2. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (смс-повідомленням) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність - комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). На Договір накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, що й визначає дату та час укладення Договору. 3.1.2.3. Укладанням цього Договору позичальник підтверджує, що ознайомився з інформацією, наведеною в Паспорті споживчого кредиту, який надано разом із офертою/проектом кредитного договору, що розміщується в його особистому кабінеті кредитодавцем. 3.1.2.4. Укладанням цього Договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що, зокрема: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил як невід`ємної його частини. 3.2.1.4.2. Протягом дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного (пільгового) періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного (пільгового) періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного (пільгового) періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору (визначеної у відповідному Додатковому договорі про пролонгацію). 3.2.1.4.3. Після закінчення дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. 3.2.2.2. Дострокове повернення кредиту за ініціативою товариства. 3.2.2.2.1. У випадку невиконання позичальником умов цього Договору, зокрема, але не виключно: порушення позичальником строків оплати процентів, невжиття заходів щодо підтвердження його фінансового стану, тощо кредитор має право вимагати дострокового погашення усієї заборгованості за кредитом - направити вимогу про дострокове погашення заборгованості. 3.2.2.2.2. Позичальник зобов`язаний виконати вимогу товариства щодо повернення кредиту, у тому числі належних до сплати процентів та інших платежів, у тому числі строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього Договору не пізніше дня наступного за днем одержання такої вимоги кредитора. 3.2.2.2.4. Одночасно з цим сторони домовились, що вимога кредитора про дострокове погашення заборгованості надсилається засобами ІКС та шляхом направлення на вказану у заяві на отримання кредиту адресу електронної пошти позичальника та вважається врученою у день її надіслання кредитором. 4.3. Обов`язки позичальника. 4.3.6. У випадку прострочення позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня після відповідної вимоги товариства подати товариству документи, що підтверджують його фінансовий стан, або документи, що підтверджують факт та причини, які унеможливлюють виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. 5.10. Позичальник підтверджує, що відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» він надає згоду на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій та/або через Кредитний реєстр Національного банку України інформації про нього, інформації про умови кредитної операції, інформації про виконання зобов`язань за кредитною операцією та іншої інформації визначеної вищевказаними законами. 5.13. Підписуючи цей Договір позичальник надає товариству беззастережну та безвідкличну згоду на збір, обробку, використання та передачу третім особам будь-якої інформації про позичальника та його персональних даних, у тому числі інформації з обмеженим доступом, зокрема, персональних даних, інформації про прострочену заборгованість за цим Договором та ін. Підписуючи цей Договір позичальник надає згоду кредитору, новому кредитору, колекторській компанії на взаємодію з ним та третіми особами при врегулюванні простроченої заборгованості за цим Договором. Отже, [PERSON] ознайомилась з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, затвердженими рішенням єдиного учасника ТзОВ «Еко Фін» від 18 червня 2024 року № 18-06/24, з Паспортом споживчого кредиту та іншими документами, визначеними законодавством, зареєструвалась в інформаційно-комунікаційній системі (далі - ІКС) Товариства шляхом заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті, обрала зручні для себе умови кредитування та уклала Кредитний договір, погодившись на всі його умови. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем, крім іншого, було надано до суду разом з позовною заявою: фото відповідача з паспортом; фото самого паспорту позичальника у формі ID-картки; скріншот з додатку Дія з витягом з реєстру територіальної громади, який містить адресу зареєстрованого місця проживання відповідача; фото картки платника податків; анкету клієнта, яка містить персональні дані позичальника; скріншоти з ІКС кредитодавця, які містять інформацію про кредит та з яких вбачається, що кредит повторний, тобто [PERSON] вже оформляла кредити у ТзОВ «Еко Фін», які успішно повернула, а також інформацію щодо логування подій (послідовності дій позичальника), з яких вбачається процес підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором «M2M3MDFi», який також відображено на кредитному договорі та всіх додатках до нього, та неодноразове здійснення відповідачем пролонгації дисконтного (пільгового) періоду кредитування. Крім того, з метою отримання додаткових доказів на підтвердження укладення вищевказаного кредитного договору саме відповідачем, позивач звернувся до первісного кредитора ТзОВ «Еко Фін», яким було надано докази проведення ідентифікації особи позичальника - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), через систему Bank-ID НБУ (довідка про ідентифікацію додається). Так, система BankID Національного банку України - це державна система віддаленої ідентифікації, що забезпечує передавання персональних даних користувачів від банку, в якому відкрито рахунок, до суб`єкта, який надає послугу користувачу. Як вбачається з наданої ТзОВ «Еко Фін» копії інформації про посвідчення особи з системи BankID НБУ від 20 січня 2025 року, дані, вказані [PERSON] при реєстрації на сайті, співпадають з тими, які отримано з системи BankID НБУ, в тому числі номер мобільного телефону [NUMBER] , на який було надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Таким чином, кредитодавцем було здійснено всі необхідні дії з метою ідентифікації особи позичальника, що виключає можливість укладення Кредитного договору № 54737893 іншою особою, а не відповідачем. Також, з метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду даної справи надають разом з цією відповіддю на відзив оригінал кредитного договору, підписаний кваліфікованим електронним підписом уповноваженою особою Кредитодавця, що відповідає п. 3.1.2.2. договору. Щодо тверджень відповідача про несправедливість умов кредитного договору, то слід зауважити, що відповідач, зазначаючи про несправедливість умов кредитного договору, не зазначає жодної вимоги законодавства, яку було порушено умовами договору. Звертає увагу суду на те, що жодних мір відповідальності до відповідача застосовано не було, а всі відсотки нараховані виключно за користування кредитом в межах погодженого сторонами та зафіксованого умовами договору строку кредитування. Так, частина 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить чіткий перелік умов, які згідно цього закону, є несправедливими, і такої умови як «надмірні та кабальні відсотки» зазначена правова норма не передбачає. До того ж, процентна ставка, що визначена умовами договору за користування кредитом, відповідає вимогам чинного законодавства щодо максимального розміру денної процентної ставки (відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, який згідно вказаної норми не може перевищувати 1 %). Таким чином, умови договору відповідають вимогам законодавства у сфері споживчого кредитування, а протилежного відповідачем не доведено. Щодо тверджень представника відповідача про непрозорість розрахунків заборгованості, хочемо зауважити, що такі не відповідають дійсності, оскільки розрахунки заборгованості є поденними, деталізованими та відображають кожне нарахування, в них чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Так, з розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором № 54737893, складеного позивачем, вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача становить 23 450, 00 гривень, з яких: 7 000, 00 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 16 450, 00 гривень - заборгованість за процентами, нарахованими за користування кредитом. При цьому, з доданих до позовної заяви розрахунків вбачається, що проценти нараховувалися з 20 січня 2025 року (дати укладення кредитного договору) до 20 листопада 2025 року (дата, що передувала складанню та направленню вимоги про дострокове повернення кредиту) за процентною ставкою, передбаченою умовами договору, а саме: 1% від фактичного залишку основного зобов`язання (тіла кредиту) за кожний день користування кредитом, тобто 70, 00 гривень (7 000*1%/100%). До того ж, у разі непогодження відповідача з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором, відповідач мала можливість надати контррозрахунок, але не зробила цього. Отже, підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Так, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважала певні умови договору несправедливими, натомість, відповідач погодилась, зі своєї сторони, на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень та визнаючи його умови, в тому числі щодо розміру процентної ставки, частково сплачуючи проценти за користування кредитом. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності вищевказаного кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано, у зв`язку з чим, підстави для його не виконання відсутні. З огляду на викладене, вважає, що нарахування процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору є правомірним, позовні вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо наявності у ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 54737893, то зазначає, що 10 листопада 2025 року між ТзОВ «Еко Фін» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року. Згідно п. 5.2 вказаного Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4). Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви ТзОВ «Факторинг Партнерс» було додано Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25 від 10 листопада 2025 року з усіма його додатками, в тому числі: Акт прийому передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді від 10 листопада 2025 року (Додаток № 4), Реєстр боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №3). А також, для зручності дослідження доказів до позовної заяви було долучено Витяг з додатку № 3, тобто з реєстру боржників, який містить відомості саме щодо відповідача. Отже, всі необхідні та належні докази, які підтверджують факт переходу права вимоги від ТзОВ «Еко Фін» до ТзОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року до [PERSON] містяться в матеріалах справи. До позову також було додано платіжну інструкцію 0577410000 від 17 листопада 2025 року, з якої вбачається перерахування ТзОВ «Факторинг Партнерс» грошових коштів у сумі 51 485, 00 гривень на рахунок ТзОВ «Еко Фін» згідно Договору відступлення прав вимоги № 10-11/25, що є підтвердженням виконання ТзОВ «Факторинг Партнерс» своїх зобов`язань за Договором про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 10-11/25 від 10 листопада 2025 року щодо сплати первісному кредитору ціни договору у розмірі 51 485, 00 гривень (п. 7.1. Договору № 10-11/25). Також, вважає за необхідне повідомити про те, що позивач готовий надати для огляду оригінал Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-11/25 від 10 листопада 2025 року у разі такої необхідності, однак, варто зауважити, що з моменту направлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за його кредитним договором від ТзОВ «Еко Фін» до позивача, відповідач жодного разу не звертався до ТзОВ «Факторинг Партнерс» для отримання додаткової інформації та не ставив під сумнів ані сам договір, ані факт переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачу. У свою чергу, пунктом 5.4. Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25 від 10 листопада 2025 року передбачено перехід до нового кредитора прав у тому обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі право нового кредитора (ТзОВ «Факторинг Партнерс») здійснювати нарахування процентів за кредитними договорами, за якими передаються права вимоги. Таким чином, враховуючи, що умовами кредитного договору № 54737893 передбачено право кредитора здійснювати нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування і таке право існувало на момент укладення Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25 від 10 листопада 2025 року, ТзОВ «Факторинг Партнерс» набуло права вимоги за кредитним договором № 54737893 в тому самому обсязі, в якому їх мав первісний кредитор, в тому числі право здійснювати нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування та вимагати виконання [PERSON] її зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 5.5. Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 02 10/25 від 02 жовтня 2025 року первісний кредитор (ТзОВ «Еко Фін») зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги за Договорами позики/Договорами про споживчий кредит/кредитними договорами протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту набрання чинності цим Договором у порядку, передбаченому цим Договором, чинним законодавством та Договорами позики/ Договорами про споживчий кредит/кредитними договорами. Отже, повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі відповідача, здійснювалось первісним кредитором, яким є ТзОВ «Еко Фін». До того ж, відповідачем самостійно було надано до суду повідомлення ТзОВ «Еко Фін» про відступлення права вимоги за договором № 54737893 та докази отримання вказаного повідомлення. Варто також зауважити, що неповідомлення боржника про перехід прав вимоги не звільняє останнього від обов`язку виконувати зобов`язання за договором. Що стосується тверджень відповідача щодо незаконного розголошення її персональних даних, то зазначає, що відповідно до п. 5.10. Договору № 54737893 позичальник підтверджує, що відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» він надає згоду на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій та/або через Кредитний реєстр Національного банку України інформації про нього, інформації про умови кредитної операції, інформації про виконання зобов`язань за кредитною операцією та іншої інформації визначеної вищевказаними законами. 5.13. Підписуючи цей Договір, позичальник надає товариству беззастережну та безвідкличну згоду на збір, обробку, використання та передачу третім особам будь-якої інформації про позичальника та його персональних даних, у тому числі інформації з обмеженим доступом, зокрема, персональних даних, інформації про прострочену заборгованість за цим Договором та ін. Підписуючи цей Договір, позичальник надає згоду кредитору, новому кредитору, колекторській компанії на взаємодію з ним та третіми особами при врегулюванні простроченої заборгованості за цим Договором. Відповідно до пункту 5.7. Договору відступлення, передача новому кредитору персональних даних боржників не порушує вимог чинного законодавства України, передача персональних даних та їх обробка новим кредитором не потребують отримання додаткової згоди боржників на обробку їх персональних даних або будь-якого додаткового повідомлення боржників. Отже, на підставі ст. 514 ЦК України та п. 5.4. Договору відступлення, позаяк товариство замінило первісного кредитора в кредитному договорі, товариство як новий кредитор не потребує додаткової згоди позичальника на обробку персональних даних. Слід зауважити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» (далі за текстом - Закон) використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Пунктами 3, 6 частини 1 статті 11 цього Закону визначено наступні підстави для обробки персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси. Тобто, однією із самостійних підстав для обробки персональних даних особи є укладення такою особою (суб`єктом персональних даних) правочину. Ознайомитись із умовами отримання кредиту, у тому числі із правилами обробки персональних даних, та прийняти їх, у разі погодження, було обов`язком відповідача. Відповідач також мала право відмовитись від таких умов до укладання договору, однак все ж таки погодилась з ними, уклавши кредитний договір. Таким чином, жодних неправомірних дій як кредитодавцем, так і позивачем стосовно розголошення персональних даних відповідача вчинено не було. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що вимога про дострокове повернення кредиту оформлена 21 листопада 2025 року, тоді як позовна заява подана позивачем до суду 09 грудня 2025 року, тобто з невеликим проміжком часу після направлення відповідачу вимоги, що на її думку порушує права позичальника на добровільне погашення заборгованості. Однак, варто зауважити, що відповідачем не наведено жодної норми діючого законодавства, яку було порушено вище вказаними діями позивача, натомість вимоги діючого законодавства не містять жодних заборон щодо звернення до суду з позовом після направлення боржнику відповідної вимоги про дострокове повернення кредиту. Так, 24 листопада 2025 року позивачем було направлено відповідачу вимогу від 21 листопада 2025 року за вих. № 16404794 про усунення порушень основного зобов`язання, відповідно до якої ТзОВ «Факторинг Партнерс» повідомило [PERSON] про те, що станом на 21 листопада 2025 року останньою допущено порушення умов Кредитного договору з прострочення оплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, товариство вимагає достроково повернути кредиту повному обсязі, а саме: суму кредиту (основну суму боргу) - 7 000, 00 гривень та заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 450, 00 гривень, що загальною сумою становить 23 450, 00 гривень (вказана вимога міститься серед додатків позовної заяви, а також її надає відповідач разом з доказами її отримання). Зазначену вимогу було направлено позивачем на адресу електронної пошти відповідача, вказану останньою при заповненні Заяви на отримання кредиту, що відповідає домовленостям сторін, закріпленим умовами кредитного договору (п. 3.2.2.2.4.). Таким чином, відповідач була належним чином повідомлена про наявність простроченої заборгованості по сплаті процентів за кредитним договором, у разі не усунення якої кредитор має право на дострокове повернення кредиту, що також відповідає домовленостям сторін, закріпленим умовами кредитного договору, та нормам діючого законодавства. Крім того, варто зауважити, що здійснення пролонгацій пільгового періоду кредитування додатково підтверджує усвідомлення відповідачем свого обов`язку щодо необхідності здійснення оплати процентів за користування кредитом щоденно, оскільки така пролонгація пропонується кредитодавцем виключно для створення зручних умов по сплаті процентів за користування кредитом. Відтак, здійснюючи пролонгацію дисконтного (пільгового) періоду позичальник на пролонгований дисконтний період звільняється від обов`язку здійснювати сплату процентів за користування кредитом щоденно, натомість набуває право здійснити сплату цих процентів за пролонгований період одноразово в останній день нової дати закінчення дисконтного (пільгового) періоду. Таким чином, здійснення пролонгації дисконтного (пільгового) періоду строку кредитування спричиняє певні покращення умов кредитування для позичальника у вигляді більш зручних умов по сплаті процентів за користування кредитом. Водночас, жодних додаткових платежів за таку пролонгацію від позичальника не вимагається, а для здійснення пролонгації позичальнику необхідно сплатити проценти за користування кредитом за попередній період, які і так встановлені умовами кредитного договору. Так, відповідачем неодноразово здійснювалась пролонгація дисконтного (пільгового) періоду кредитування за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року, що підтверджується додатковими договорами про пролонгацію № 1/54737893 від 02 лютого 2025 року, № 2/54737893 від 16 лютого 2025 року, № 3/54737893 від 02 березня 2025 року, № 4/54737893 від 16 березня 2025 року та № 5/54737893 від 30 березня 2025 року, на виконання яких відповідачем здійснювались оплати нарахованих процентів за користування кредитом, а саме: 02 лютого 2025 року 980, 00 гривень, 16 лютого 2025 року - 910, 00 гривень, 02 березня 2025 року - 1 050, 00 гривень, 16 березня 2025 року - 980, 00 гривень та 30 березня 2025 року - 980, 00 гривень. Отже, з викладеного вище висновується, що відповідач усвідомлювала свій обов`язок здійснювати сплату процентів за користування кредитом щоденно після закінчення дисконтного (пільгового) періоду кредитування, а здійснення відповідачем пролонгацій дисконтного (пільгового) періоду кредитування за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року та неодноразова сплата процентів за користування кредитом лише в черговий раз підтверджує визнання [PERSON] умов кредитного договору та обізнаність щодо порядку сплати процентів за користування кредитом та наявність простроченої заборгованості. Щодо тверджень відповідача про недостатність часу для усвідомлення правових наслідків, спричинених для неї внаслідок відступлення кредитодавцем права вимоги за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року позивачу, вважає за необхідне зауважити, що відступлення права вимоги від первісного кредитора новому жодним чином не впливає на обсяг прав та обов`язків боржника, що були передбачені самим кредитним договором, та не спричиняє жодних правових наслідків, крім того, що виконувати зобов`язання за кредитним договором необхідно перед новим кредитором. До того ж, ризик виконання боржником своїх зобов`язань за договором перед первісним кредитором несе саме кредитор, відтак, відступлення права вимоги за договором № 54737893 жодним чином не впливає на відповідача. Зважаючи на вищезазначене, просить суд звернути увагу на те, що на противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують зазначені позивачем обставини та обґрунтовують заявлені позовні вимоги, відповідачем не було долучено жодного належного, допустимого та достовірного доказу на спростування тих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Крім того, відповідач не надав суду жодного доказу, яким би підтверджувався факт відсутності у нього заборгованості. Щодо заперечень відповідача проти заявлених позивачем витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу, то на підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду було надано Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року; Прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року; Заявку на надання юридичної допомоги № 13 від 11 листопада 2025 року; Витяг з Акту № 22 про надання юридичної допомоги від 24 листопада 2025 року. Отже, факт надання правничої допомоги, її обсяг та вартість підтверджуються витягом з Акту № 22 про надання юридичної допомоги від 24 листопада 2025 року, який містить детальний опис виконаних робіт та наданих послуг та свідчить про виконання зобов`язань виконавцем. Спір виник виключно через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, враховуючи складність справи, великий обсяг доказів, які необхідно було дослідити та описати, вважаємо, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи, натомість, зворотного не доведено, а тому заява відповідача про зменшення розміру витрат ТзОВ «Факторинг Партнерс» на професійну правову допомогу, які підлягають розподілу, є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідач [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив, в якому просить за результатами розгляду справи відмовити ТзОВ «Факторинг Партнерс» у задоволенні позову повністю (або, як мінімум, у частині недоведених та/або юридично передчасних вимог) і вирішити питання судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням критеріїв співмірності витрат на правничу допомогу за ст. 137 ЦПК України. Представник позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» - Кондрат Л.Г. у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом надсилання судової повістки до електронного кабінету відповідача, а тому суд на підставі п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України справу розглянув за відсутності відповідача на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, відзиву на позовну заявута заперечення на відповідь на відзив. Заслухавши думку представника позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» - Кондрат Л.Г., дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним. Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами. Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір від 20 січня 2025 року за № 54737893. На підставі пункту 3.1.1.1 Договору з метою укладення цього Договору позичальник, ознайомившись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту та іншими документами, визначеними законодавством, реєструється в інформаційно-комунікаційній системі товариства шляхом заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті https://cashtancredit.com.ua. Згідно п. 3.1.2.1. цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через Вебсайт товариства. Згідно п. 3.1.2.2. розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (смс-повідомленням) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність - комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). На Договір накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, що й визначає дату та час укладення Договору. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до копії інформації про посвідчення особи з системи Bank-ID НБУ 20 січня 2025 року о 10 год. 11 хв. було проведено ідентифікацію особи позичальника [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) через систему Bank-ID НБУ. Відповідно до пункту 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 договору на умовах, встановлених договором, товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 7 000, 00 (Сім тисяч гривень 00 коп.) гривень. Строк кредиту становить 365 днів. Дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 02 лютого 2025 року. Поточний період складає 351 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 19 січня 2026 року (дата остаточного погашення заборгованості). Проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 365 % відсотків річних (Денна процентна ставка - 1% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі - 365% відсотків річних (Денна процентна ставка - 1% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Період користування кредитом: з 20 січня 2025 року по 19 січня 2026 року. Згідно з пунктом 3.1.2.5 договору товариство в день укладення кредитного договору, але не пізніше трьох робочих днів з дня його підписання, надає кредит шляхом перерахування коштів виключно на рахунок позичальника, зазначений позичальником при подачі заяви на отримання кредиту та зазначений у розділі 10 цього договору. Згідно з пунктом 3.1.2.6 договору датою отримання кредиту позичальником є дата зарахування коштів виключно на рахунок позичальника. Згідно квитанції № 43739-75115-04253 від 20 січня 2025 року через ТзОВ «ПрофітГід» успішно перераховано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» кошти в сумі 7 000 гривень на платіжну картку № [NUMBER] , власником якої вказано [PERSON] . Між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Еко Фін» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 10 листопада 2025 року укладеноДоговір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25. На підставі пункту 2.1 договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договором позики/договором про споживчий кредит/кредитним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Згідно п. 5.2. вказаного договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4). За змістом акту прийому-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді за Договором № 10-11/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 листопада 2025 року (Додаток № 4), складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням умов Договору № 10-11/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 листопада 2025 року, від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. На підставі витягу з реєстру боржників до договору № 10-11/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 листопада 2025 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» передано право вимоги за Кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» та [PERSON] за кредитом в сумі 7 000, 00 гривень, за відсотками в сумі 15 750, 00 гривень, а всього в сумі 22 750, 00 гривень. Платіжною інструкцією № 0577410000 від 17 листопада 2025 року підтверджено отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» плати за відступлення права вимоги згідно договору № 10-11/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 листопада 2025 року в сумі 51 485, 00 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», за Договором № 54737893 від 20 січня 2025 року, загальний розмір заборгованості становить 23 450, 00 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) складає 7 000, 00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги складає 15 750, 00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) складає 700, 00 гривень. 24 листопада 2025 року ТзОВ «Факторинг Партнерс» направило на електронну адресу [PERSON] вимогу від 21 листопада 2025 року про усунення порушень за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останньою не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернуто, у зв`язку з чим, виникла заборгованість. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) на підставі змістовного аналізу частини першої статті 1054 ЦК України прийшла до висновку, що за правилом наведеної норми позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Отже, «користування кредитом» це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Конституційний суд України у рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України дійшов наступних висновків: Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 статті 3 Кодексу). Унормовуючи питання співіснування актів цивільного законодавства і договору, Кодекс з-поміж іншого визначає, що сторони в договорі можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6). Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629). Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу. За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів. З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 Кодексу в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 365 % відсотків річних (денна процентна ставка 1% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду (пункт 2.6 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 365% відсотків річних (денна процентна ставка 1% за один день) (пункт 2.7 договору). Суд, надаючи оцінку встановленому в договорі розміру процентної ставки, виходить із наступного. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що кредитний договір № 54737893 укладено 20 січня 2025 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Окремо в цій частині суд звертає увагу, що законодавець із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» у такий спосіб визначив критерій, за яким розмір процентної ставки, який перевищує 1% є несправедливим і порушує права споживача. За таких обставин, суд вважає помилковим твердження відповідача про те, що розмір процентів за користування кредитом є явно завищеним по відношенню до суми наданого відповідачу кредиту (7 000, 00 гривень), і не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Так, згідно приписами частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Визначаючи співвідношення між загальною та спеціальною нормою, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання (такий висновок викладено в пункті 9.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19). Отже, спеціальна норма не суперечить загальній нормі та не скасовує її, а лише встановлює певні винятки із загальної норми. Тому спеціальна норма застосовується лише до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило (відмінне від загального). У решті, тобто у відносинах, які не охоплені спеціальною нормою, підлягає застосуванню загальна норма. За таких обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення Закону України «Про споживче кредитування», частина п`ята статті 8 якого надає кредитодавцю право на встановлення денної процентної ставки у розмірі, що не перевищує 1%. Умови договору про споживчий кредит від 20 січня 2025 року № 54737893 відповідають вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». У свою чергу, суд, перевіряючи обґрунтованість пред`явлених ТзОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 700, 00 гривень виходить із наступного. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Еко Фін» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 10 листопада 2025 року укладеноДоговір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-11/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 листопада 2025 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» як новому кредитору передано право вимоги за Кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року, укладеним між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» та [PERSON] за кредитом в сумі 7 000, 00 гривень, за відсотками в сумі 15 750, 00 гривень, а всього в сумі 22 750, 00 гривень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі-продажу права вимоги, то він не може одночасно бути іншим договором, зокрема договором факторингу. Так, згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини третьої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Судами у справі № 910/16579/20 установлено, що згідно з умовами спірного договору первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і зобов`язується сплатити первісному кредитору грошову суму гривневий еквівалент грошової суми 2 800 000 доларів США, що визначається за офіційним курсом НБУ. Отже, оспорюваний договір за його змістом був договором купівлі-продажу права вимоги в розумінні статті 655 ЦК України. Умова цього договору про те, що первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, а також повідомлення боржника за вимогою про її відступлення свідчить про виконання договору з боку продавця права вимоги одночасно з укладенням цього договору шляхом учинення цесії (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20, п. 27). Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому Тому купівля права вимоги за іншою ціною, ніж вартість майна або сума грошових коштів, яку боржник за вимогою має передати кредитору, не свідчить про укладення сторонами договору факторингу. Натомість обов`язковими ознаками договору факторингу є як надання фінансування фактором клієнту, так і повернення фінансування клієнтом фактору, причому з оплатою клієнтом цієї фінансової послуги. Відповідно до умов укладеного між ТзОВ «Еко Фін» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» договорупро відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25 від 10 листопада 2025 року сторони передбачили, що положення цього договору не передбачають фінансування первісного кредитора новим кредитором. З урахуванням наведеного, ТзОВ «Факторинг Партнерс» не набуло права здійснювати нарахування процентів за договором про споживчий кредит від 20 січня 2025 року № 54737893. У зв`язку з цим, вимоги у частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом після відступлення права вимоги у сумі 700, 00 гривень задоволенню не підлягають. Суд, перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок у частині нарахування процентів за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, приходить до висновку про доведеність позовних вимог ТзОВ «Факторинг Партнерс» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит від 20 січня 2025 року № 54737893 у частині процентів за користування кредитом у сумі 15 750, 00 гривень: Встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір від 20 січня 2025 року за № 54737893. На підставі п 3.1.2.1. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через Вебсайт Товариства. [PERSON] ознайомилась з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, затвердженими рішенням єдиного учасника ТзОВ «Еко Фін» від 18 червня 2024 року № 18-06/24, з Паспортом споживчого кредиту та іншими документами, визначеними законодавством, зареєструвалась в інформаційно-комунікаційній системі товариства шляхом заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті, уклала кредитний договір, погодившись на всі його умови. Договір про споживчий кредит/Кредитний договір від 20 січня 2025 року за № 54737893 [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «M2M3MDFi». За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору № 54737893 від 20 січня 2025 року. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Не можна погодитися з доводами [PERSON] про недоведеність переходу права вимоги від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», позаяк у даній справі договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-11/25, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Еко Фін» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 10 листопада 2025 року не оспорений. Отже, внаслідок укладення договору № 10-11/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 листопада 2025 року новому кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» перейшло від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» право вимоги за кредитним договором № 54737893 від 20 січня 2025 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Фін» та [PERSON] за кредитом в сумі 7 000, 00 гривень, за відсотками в сумі 15 750, 00 гривень, а всього в сумі 22 750, 00 гривень, які підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс». Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання в електронній формі позовної заяви у цій справі ТзОВ «Факторинг Партнерс» у встановленому законом порядку та розмірі сплачено судовий збір у сумі 2 422, 40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 04 грудня 2025 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги надано Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, Прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01 листопада 2023 року; Заявку на надання юридичної допомоги № 13 від 11 листопада 2025 року; Витяг з Акту № 22 про надання юридичної допомоги від 24 листопада 2025 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідками розгляду справи, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування ТзОВ «Факторинг Партнерс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000, 00 гривень є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, з врахуванням заявлення відповідачем про неспівмірність розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд вважає за доцільне обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 7 000, 00 гривень.

Outcome: partial