Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Договором позики №75633549 у розмірі 26103,37 грн, з яких: 7750,00 грн борг за основною сумою, 18353,37 грн борг за відсотками, а також судові витрати (судовий збір у сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 21.07.2021р. між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний Договір позики у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора. За умовами даного Договору товариство надає відповідачу в позику грошові кошти в сумі 7750,00 грн строком на 30 днів з можливістю пролонгації чи автопролонгації до 90 днів та зі сплатою процентів у розмірі 1,99% у день. Позикодавець за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК «Фінекспрес» перерахував кошти в загальній сумі 7750,00 грн на банківський картковий рахунок позичальника № [NUMBER] , цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання. Однак відповідач свої фінансові зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, не здійснивши жодних платежів, у зв`язку з чим допустив заборгованість у розмірі 26103,37 грн, з яких: 7750,00 грн борг за основною сумою, 18353,37 грн борг за відсотками. У подальшому за договорами факторингу від 21.12.2021р. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а те за договором факторингу від 31.03.2023р. - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», як новому кредитору, право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за Договором позики №75633549 від 21.07.2021р. Оскільки вищевказану заборгованість відповідач не погасив ні перед первісним кредитором, ні перед наступними факторами, то позивач просить стягнути її з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 13 січня 2026 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.1, 2 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 13 січня 2026 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1). Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками (ч.2). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Приписами ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2). Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено Договір позики №75633549 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), згідно умов якого товариство зобов`язувалося передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а той повинен був повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1); сума позики 7750,00 грн; (п.2.1) строк позики (строк договору) 30 днів (п.2.2); базова процентна ставка фіксована 1,99% в день, знижена процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) 0,80%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% за день (не застосовується в період карантину), дата надання позики 21.07.2021р.; дата повернення позики 20.08.2021р. (п.2.3); додатком №1 до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (п.3); позичальник також підтвердив, що до моменту підписання Договору він вивчив його та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ і є невід`ємною частиною Договору позики, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення Договору, а також зазначену в Правилах процедуру і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п.5.1, 5.2). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» підтвердило, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №75633549 від 21.07.2021р., ідентифікований товариством; акцепт цього договору здійснено позичальником шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Оскільки вказаний Договір позики створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинені в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника позикодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника (vEjeYdj5Dj), особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного Договору позики на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаному Договорі позики досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, якау цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» вищезазначені свої договірні зобов`язання виконало належним чином та своєчасно, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.07.2021р. про перерахування коштів у сумі 7750,00 грн на банківський картковий рахунок відповідача [NUMBER] , що вказаний у договорі, довідками ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 15.07.2025р. про проведення безготівкового переказу ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» коштів у сумі 7750,00 грн на вказаний [PERSON] електронний платіжний засіб, а також довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 15.02.2026р. про емітування [PERSON] банківської карти № [NUMBER] із випискою по картковому рахунку про зарахування на нього 21.07.2021р. коштів у сумі 7750,00 грн. Натомість, [PERSON] позику та відсотки за її користуванням у відповідності до умов договору в повному обсязі та своєчасно не повернув. Згідно наданого позивачем розрахунку позичальник не вніс жодного платежу і його заборгованість за Договором позики №75633549 від 21.07.2021р. станом на 13.08.2025р. складає 26103,37 грн, з яких: 7750,00 грн борг за тілом позики, 18353,37 грн борг за нарахованими та несплаченими процентами. За договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Фактор) і ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (Клієнт), останнє відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами», як Новому кредитору, право грошової вимоги до третіх осіб (боржників), пов`язаними з кредитними коштами, зазначених у Реєстрі заборгованостей (Додаток №1), зокрема й до [PERSON] за Договором позики №75633549 від 21.07.2021р. у сумі 26257,00 грн, з яких: 7750,00 грн борг за тілом позики, 18507,00 грн борг за процентами. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги (п.5.2 договору факторингу) і дана обставина підтверджена актом прийому-передачі реєстру заборгованостей від 21.12.2021р., витягом із реєстру прав вимоги №4 від 21.12.2021р. Право позикодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника Договором позики не обмежено. Надалі згідно договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (Фактор) і ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Клієнт), останнє відступило позивачу, як Новому кредитору, право грошової вимоги до третіх осіб (боржників), пов`язаними з кредитними коштами, зазначених у Реєстрі заборгованостей (Додаток №1), зокрема й до [PERSON] за Договором позики №75633549 від 21.07.2021р. у сумі 26257,00 грн, з яких: 7750,00 грн борг за тілом позики, 18507,00 грн борг за процентами. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги (п.5.2 договору факторингу) і дана обставина підтверджена актом прийому-передачі реєстру заборгованостей від 31.03.2023р., витягом із реєстру боржників від 31.03.2023р. При цьому, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» і ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не здійснювали ніяких додаткових нарахувань за вказаним Договором позики. [PERSON] всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного та своєчасного виконання ним своїх фінансових зобов`язань та спростування позовних вимог позикодавця, зокрема й щодо укладення договору позики та отримання позики, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення заборгованості. ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у позовній заяві пред`явило до стягнення з [PERSON] заборгованість за Договором позики у загальній сумі 26103,37 грн, визначивши її складовими елементами: 7750,00 грн боргу за тілом позики та 18353,37 грн боргу по відсотках, при цьому без розмежування їх правової природи (у межах строку кредитування та після закінчення строку дії договору). Водночас Велика Палата Верховного Суду у п.78 постанови від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16 зазначила, що поняття «користування кредитом» є лише окремим випадком «користування чужими коштами», тоді як термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 ЦК України (регулятивні відносини). Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані ч.2 ст.625 ЦК України (охоронні відносини). Отже, «користування кредитом» це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору (п.80 постанови ВП ВС). Для вирішення спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п.122 постанови ВП ВС). За умовами п.2.2 Договору позики сторони погодили строк позики (строк договору) у 30 днів, положень про порядок пролонгації (автопролонгації) даний договір не містить і згідно з п.2.3 договору та додатку №1 до нього (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) сума процентів за користування позикою виходячи з її розміру в 7750,00 грн становить 1850,70 грн. Водночас наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що проценти за позикою нараховані за 120 днів (за період з 21 липня 2021 року по 17 листопада 2021 року). У своїй позовній заяві ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» посилається на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», які містять положення про пролонгацію (автопрлонгацію) Договору позики на 90 днів. Так, згідно з п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених наказом директора №14/05/2021 від 14.05.2021р., у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Розділ 7 вказаних Правил містить положення про порядок продовження строку користування позикою. Однак, у п.6.5 даних Правил ідеться мова про проценти за понадстрокове користування позикою, тоді як розділ 7 цих Правил визначає нарахування відсотків за продовжений строк користування позикою, що дає підстави для застосування принципу contra proferentem. Крім того, зазначені Правила позичальником підписом, у тому числі й електронним (аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Договір позики №75633549 від 21.07.2021р., а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем позикових коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації (автопролонгації) строку дії Договору позики. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), відсутність у Договорі позики домовленості сторін про пролонгацію (автопролонгацію) строку дії такого договору, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем Договору позики як його невід`ємна частина, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді можливість продовження строку договору. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності (ст.3 ЦК України) та уможливив би покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту Договору позики. Такий висновок також узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20, і судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відтак, оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право нараховувати проценти, то після 20.08.2021р. позикодавець і позивач не мають законних підстав нараховувати відсотки, передбачені Договором позики №75633249 від 21.07.2021р. При цьому позивач не звертався з вимогою про захист свої прав в порядку, передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищенаведене унеможливлює визнання ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», ТОВ «Фінансова компанія управління активами» і ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» кредиторами [PERSON] в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування. Крім того, суд констатує, що в п.2.3 Договору позики сторони обумовили три види фіксованої процентної ставки: базова 1,99% в день, знижена (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) 0,80%, за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% за день (не застосовується в період карантину). У додатку №1 до договору (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) сторони погодили розмір відсотків за 30-денний строк користування позикою в 1850,70 грн, що відповідає зниженій процентній ставці в 0,80% та узгоджується з розділом 9 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених наказом директора №14/05/2021 від 14.05.2021р Натомість наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про нарахування позичальнику відсотків за базовою процентною ставкою 1,99% у день. При цьому, позивачем у заяві не наведено жодних обгрунтувань на підставу нарахування позичальнику відсотків саме за базовою процентною ставкою 1,99% в день, а не за зниженою процентною ставкою 0,80% у день, яка погоджена сторонами в п.2.3 договору та додатку №1 до нього. Тому в даному випадку суд також застосовує принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Водночас питання дійсності щодо цієї частини грошової вимоги за Договором позики, право якої відступалося за договорами факторингу від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а потім від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Крім того, оцінюючи поведінку та спосіб ведення справи ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», суд враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою фінансовою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Отже, обґрунтованим є нарахування процентів за користування позикою за Договором позики №75633549 від 21.07.2021р. за період з 21.07.2021р. по 20.08.2021р. у розмірі 1850,70 грн. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики підлягає частковому задоволенню на суму 9600,70 грн, з яких: 7750,00 грн борг за тілом позики, 1850,70 грн борг за процентами за користування позикою. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу адвоката Ткаченко Ю.О. в сумі 3500,00 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024р. із додатком №1 (акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги), додатком №2 (акт №15-П від 26.06.2025р. приймання-передачі наданої правничої допомоги, у яких міститься детальний опис виконаних робіт і їх вартість у розмірі 3500,00 грн), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність від 12.12.2024р., ордер на надання правничої допомоги від 01.11.2024р., платіжна інструкція від 26.06.2025р. про перерахування ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Ткаченко Ю.О. коштів. При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19, від 03.10.2019р. у справі №922445/19та ЄСПЛ (п.115 рішення в справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У зв`язку з цим, суд вважає, що заявлений у цій справі позивачем до відшкодування з відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн відповідає критеріям реальності, співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності. Також прикметно, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених позивачем до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 890,95 грн (9600,70 : 26103,37 х 2422,40) судового збору та 1287,28 грн (9600,70 : 26103,37 х 3500,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 2178,23 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial