Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого посилається на те, що з травня 2012 року по жовтень 2014 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, разом з [PERSON] , [INFO] . На час сумісного проживання позивачка мала прізвище [PERSON] . Під час сумісного проживання з [PERSON] , позивачка народила сина, [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком якого являвся [PERSON] . [PERSON] визнав себе батьком дитини, однак у зв`язку з відсутністю зареєстрованого з [PERSON] , шлюбу, позивачкою було зареєстровано дитину на своє прізвище та зазначено по батькові дитини [PERSON] , по імені біологічного батька. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою заявника (матері). З моменту народження сина, [PERSON] одразу визнав сина, [PERSON] своєю рідною дитиною та приймав повноцінну участь у його вихованні, навіть не зважаючи на той факт, що фактичні шлюбні відносини між ним та позивачкою в подальшому були припинені. [INFO] [PERSON] , перебуваючи у лавах Збройних Сил України, при виконанні військового обов`язку загинув. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із нерухомо майна (земельних ділянок), що перебували у власності спадкодавця: - земельна ділянка площею 1,45 га, що розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівська) сільської ради Самарівського (попередня назва Новомовського, Самарівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222382000:02:002:0669. Права власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2017, номер відомостей про речове право: 24056971; - земельна ділянка площею 5,75 га, що розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівська) сільської ради Самарівського (попередня назва Новомосковського, Самарівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:002:0028. Право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.08.2018, номер відомостей про речове право: 26502890. Після смерті [PERSON] заповіт не залишив та відповідно спадкування його прав та обов`язків здійснюється за законом. Фактично спадкоємцями прав та обов`язків після смерті [PERSON] є малолітній [PERSON] та повнолітній [PERSON] , [INFO] , які є його рідними дітьми, та відповідно до положень ст.1258, 1261 входять до переліку осіб першої черги спадкування за законом. Інших спадкоємців, які у законному порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] та відповідно відносяться до спадкоємців першої черги, немає. Позивачка, діючи в інтересах малолітнього сина [PERSON] , з метою оформлення спадкових прав на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Щока В.О. Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Щока В.О. на адресу позивачки було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою нотаріусом постановлено відмовити [PERSON] , законному представнику [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, оскільки нею не надані документи, що підтверджують факт родинних відносин малолітнього [PERSON] зі спадкодавцем. Враховуючи факт відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про спадщину, єдиним ефективним способом захисту права на спадкове майно після смерті [PERSON] у позивачки, яка діє в інтересах малолітнього сина, є звернення до суду з відповідною позовною заявою. Додатково позивач зазначає, що 02.03.2023 вона звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] в порядку окремого провадження, на підставі ст.ст.315-318 ЦПК України. 13.12.2023 в межах цивільної справи №179/328/23 Магдалинівським районним судом було винесено рішення, яким заяву [PERSON] було задоволено та встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець села Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який загинув [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №11 від 16.09.2013, складений виконавчим комітетом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. 09.10.2024 постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області у справі №179/328/23 від 13.12.2023 скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду, у зв`язку з наявністю спору про право. Таким чином, позивачка звернулася до суду в порядку позовного провадження у зв`язку з наявністю спору про право. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка просить суд: 1. Встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця села Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який помер [INFO] , відносно [PERSON] , який народився [INFO] у селі Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис про народження №11 від 16 вересня 2013 року, складений виконавчим комітетом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. 2. Внести зміни до актового запису №11, вчиненого 16.09.2013 року виконавчим комітетом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про народження [INFO] [PERSON] , вказавши, що батьком є [PERSON] , [INFO] , громадянин України. 3. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] , на частину земельної ділянки, площею 1,45 га, що розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівська) сільської ради Самарівського (попередня назва Новомосковського, Самарівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222382000:02:002:0669. 4. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] , на частину земельної ділянки площею 5,75 га, що розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівська) сільської ради Самарівського (попередня назва Новомосковського, Самарівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:002:0028. 5. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04 грудня 2026 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.В. копію спадкової справи №71/2022, відкритої після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 20 січня 2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник, адвокат Салтисюк Ю.В., не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у відсутність позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач та його представник, адвокат Бардаченко Д.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.2013. Згідно відповіді Новомосковського відділу ДРАЦС у Новомосковському районі Дніпропетровської області № 34/31.23-09 від 21.02.2023, наданої на адвокатський запит щодо підстав внесення до актового запису про народження № 11 від 16.09.2013 року відомостей про батька, державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] проведена виконавчим комітетом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області на підставі заяви матері про державну реєстрацію народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 16.09.2013 року. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 26 жовтня 2023 року, змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] не був зареєстрований. Позивач наполягає на тому, що саме [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з червня 2012 по жовтень 2014 року. [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 14.02.1976 року, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до сповіщення сім`ї № 19 та довідки про причину смерті встановлено, що молодший сержант [PERSON] 1976 р.н., призваний на військову службу 28.07.2022 року [INFO] , загинув [INFO] , н.п. Івано-Дар`ївка Донецької області, причина смерті вибухова травма внаслідок військових дій. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 10.09.2022 року, актовий запис № 1896. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок, які належали останньому на праві власності: - земельна ділянка площею 1,45 га, що розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівська) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222382000:02:002:0669. Право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2017, номер відомостей про речове право: 24056971; - земельна ділянка площею 5,75 га, що розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівська) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:002:0028. Право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.06.2018, номер відомостей про речове право: 26502890. Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. від 08.08.2022 року відмовлено позивачці, яка діє в інтересах малолітнього сина, [PERSON] , 23.08.2013 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, кадастровий номер 1222382000:01:002:0028, кадастровий номер 1222382000:02:002:0669, що належали на праві власності загиблому [PERSON] , оскільки нею не надані документи, що підтверджують факт родинних відносин малолітнього [PERSON] зі спадкодавцем. 02 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року у справі №179/328/23 заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства задоволено. Встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець села Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який загинув [INFO] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] у селі Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 11 від 16 вересня 2013 року складений виконавчим комітетом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року у справі №179/328/23 скасовано, заяву [PERSON] , заінтересовані особи: Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Щока Валентина Олександрівна, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду. Згідно висновку експерта № 1614-МГ судово-медичної експертизи, проведеної з 04 вересня 2023 року по 13 вересня 2023 року, громадянин [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що загиблий [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи, складає не менше 99,9999 %. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою. Так, згідно із ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно із ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст.128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18. У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства». Експертиза ДНК або молекулярно-генетична експертиза призначається з метою формування належної, допустимої та достатньої за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (при наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. В результаті проведення ДНК-аналізу на предмет встановлення батьківства ймовірність похибки позитивного висновку становить 0,000001%. Негативний факт батьківства встановлюється із 100% ймовірністю. Європейський Суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» («Калачова проти російської федерації», Kalachevav. russia, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається із матеріалів справи, на момент народження сина, [PERSON] , [INFO] , позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відомості про батька дитини в актовому записі про народження записані за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] . Висновком експерта № 1614-МГ судово-медичної експертизи, проведеної з 04 вересня 2023 року по 13 вересня 2023 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] , з вірогідністю не менше 99,9999 %. Тож, з огляду на висновок судово-медичної експертизи та інші досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, який помер [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст.126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи викладене, позовні вимоги про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на частку земельних ділянок в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою- четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина, яка складається з двох земельних ділянок з кадастровими номерами 1222382000:02:002:0669 та 1222382000:01:002:0028, право власності на які зареєстровано за спадкодавцем, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. 21 вересня 2022 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу дніпропетровської області Щокою В.О. заведена спадкова справа 71/2022 до майна загиблого [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 71/2022 вбачається, що за життя [PERSON] не залишив заповіту, а тому спадкування у даному випадку здійснюється за законом. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини, окрім позивачки, яка діє в інтересах малолітнього сина, [PERSON] , також до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися син спадкодавця - [PERSON] (відповідач) та рідна сестра спадкодавця [PERSON] (третя особа). В даному випадку спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти: малолітній [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які прийняли спадщину. [PERSON] , яка є рідною сестрою спадкодавця [PERSON] , відноситься до другої черги спадкоємців за законом. 08 серпня 2023 року позивачка, як законний представник малолітнього [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна загиблого [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. від 08.08.2022 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки кадастровий номер 1222382000:01:002:0028, кадастровий номер 1222382000:02:002:0669, що належали на праві власності загиблому [PERSON] , позивачці було відмовлено. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що малолітній [PERSON] , [INFO] , має право на спадкування після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, суд дійшов до висновку що його право на спадкування підлягає судовому захисту та вважає за необхідне визнати за ним право власності на частину спірних земельних ділянок в порядку спадкування за законом. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved