Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Представник позивача - адвокат Магас Д.О. звернулася до суду із вказаним позовом в інтересах [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Внаслідок смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі й на домоволодіння, яке розташовано в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] за життя заповіту не склала, а тому в порядку спадкування за законом, позивач який проживав разом з бабою нею у спірному господарстві спадщину прийняв та звернувся до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте, нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння. За таких обставин, просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, однак за змістом позовної заяви, остання просила провести розгляд справи у її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Тереблечанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, в судове засідання свого представника не направила. Однак від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. [PERSON] також надала суду заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Щодо задоволення вимог [PERSON] не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по [ADDRESS] розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А», гараж літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральні літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», навіс літ. «Ж», криниці № 1, огорожі № 2-4. Згідно даних погосподарських книг Буківської сільської ради Герцаївського району (нині Тереблечанська сільська рада) Чернівецького району, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1972 року. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в [ADDRESS] був побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та прийнятий в експлуатацію, з 1972 року зареєстрований в сільській раді за [PERSON] , то з того часу останній була власником цього житлового будинку. Судом встановлено, що [PERSON] 12 жовтня 1998 року уклав шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований у виконкомі Буківської сільської ради Глибоцького (нині - Чернівецького) району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.51). [INFO] в с. Буківка Герцаївського (нині - Чернівецького) району Чернівецької області, у віці 64 років помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом чч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За даними Тереблечанської сільської ради Чернівецького району (довідка №161 від 05.02.2024 року) дружина покійного [PERSON] - [PERSON] , була зареєстрована та постійно проживала у господарстві, яке розташоване в [ADDRESS] . Відтак, остання, фактично вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка, що відповідає вимогам статті 549 ЦК УРСР. Пори те, що [PERSON] до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини після смерті чоловіка не зверталася, юридично на себе його не оформила, вона вважається такою, що прийняла спадщину. [INFO] у с. Буківка Герцаївського (нині Чернівецького) району Чернівецької області (на час смерті територія Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області) померла [PERSON] - баба позивача, матір третьої особи [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . У частині 1 ст. 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). З огляду на наявні письмові докази, судом встановлено що спадкодавець [PERSON] за життя заповіту не склала, а тому спадкування має місце за законом. Відповідно до статті 1581 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як виливає з довідки Тереблечанської сільської ради Чернівецького району №161 від 05.02.2024 року, позивач [PERSON] , на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із нею у господарстві, що в [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи померлої [PERSON] , позивач 04 липня 2025 року звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреславської-Стротой В.О. із заявою про прийняття спадщини за законом щодо майна яке залишилося після смерті баби [PERSON] . [PERSON] - донька померлої [PERSON] , подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. За постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреславської-Стротой В.О. від 02 жовтня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , з підстав відсутності правовстановлюючих. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті [PERSON] останньому належав вищевказаний спірний будинок, який успадкував його дружина [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняв позивач [PERSON] але не може оформити своїх прав з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, то його вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Отже, відповідно до встановлених судом обставин, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню

Outcome: approved