Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Позов обґрунтований тим, що позивачка з чоловіком мала намір придбати житловий будинок, який знайшла по оголошенню в [ADDRESS] . Продавцем зазначеного будинку виступила відповідачка [PERSON] та домовились, що вони куплять цей будинок за 5900 доларів США. Оскільки в сім`ї позивачки не було всієї суми, вони домовились із відповідачкою, що кількома платежами розрахуються за будинок, після чого переоформлять. Однак, як виявилось власником вказаного житлового будинку була [PERSON] . Позивачка із сім`єю переїхала проживати в зазначений будинок 01.09.2023 та проживала у ньому до 22.01.2024. Згідно з розпискою від 09.10.2023 [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 3300 доларів США за будинок. Між сторонами була усна домовленість, що кожного місяця позивачка платитиме по 500 доларів США відповідачці і доплатять усю залишкову суму. 10.11.2023 позивачка дала другу суму коштів в розмірі 500 доларів США [PERSON] за будинок, що підтверджується квитанцією. 12.12.2023 позивачка дала третю суму коштів в розмірі 500 доларів США [PERSON] за будинок, що підтверджується квитанцією. Тобто, позивачка надала відповідачці в рахунок купівлі будинку кошти в сумі 4 300 доларів США. Під час проживання у будинку позивачка за власні кошти встановила лічильник для води, викачувала каналізаційний септик. В січні 2024 року між сторонами стався конфлікт, відповідачка [PERSON] зажадала від позивачки, щоб вона із чоловіком та трьома малолітніми дітьми з`їхала з будинку, тому що вона збирається продати його іншим особам. В той же час, позивачка та її чоловік неодноразово в телефонному режимі усно їй повідомляли, писали на телефон щоб остання повернула кошти, які вони дали за будинок. На це відповідачка не реагувала та сказала що в неї коштів немає, що вона нічого віддавати не буде. 29.02.2024 позивачка відправила рекомендованим листом відповідачці [PERSON] вимогу про повернення коштів в сумі 4 300 доларів США. Однак відповідачка жодним чином не відреагувала на лист і відмовилась повертати кошти. 12.04.2024 відповідачка повернула позивачці частину коштів у розмірі 2 500 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідно до цієї розписки борг відповідачки [PERSON] перед позивачкою становить 1 062 долари США. Станом на день подачі позовної заяви відповідачка [PERSON] не віддала позивачці кошти в розмірі 1 800 доларів США, тобто відповідачка заволоділа безпідставно коштами позивачки в сумі 4 300 доларів США Однак із врахуванням частини повернутої суми станом на день звернення до суду така сума становить 1 800 доларів США, що згідно курсу 41,4124 грн за 1 долар США Національного банку України еквівалентно сумі 74 542,32 грн. У зв`язку із чим, просить стягнути з відповідачки безпідставно набуті кошти в розмірі 74 542,32 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6 500 грн. Ухвалою суду від 23.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.06.2025 у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки [PERSON] . Ухвалою суду від 29.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 09.10.2025 у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки [PERSON] . Представник позивачки адвокат Мариняк М.В. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити. Вказав, що оригінал розписки знаходиться у позивачки. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що всі кошти повернула. Пояснила, що отримала 4 300 доларів США за купівлю будинку: спочатку [PERSON] дав їй 3 000 доларів США, пізніше [PERSON] додала 300 доларів США про що свідчить розписка на суму 3 300 доларів США від 09.10.2023. Далі позивачка додала ще двічі по 500 доларів США. Вказала, що по першій розписці повернула кошти [PERSON] в присутності адвоката в розмірі 1 062 долари США, іншу розписку написала позивачці в сумі 2 500 доларів США. Також 738 доларів США вирахували в рахунок оренди будинку та погашення комунальних послуг. Позивачка розписку їй не повернула і на її підставі відкрили цю справу. Кім того, домовлятися за кошти до неї завжди дзвонив [PERSON] . Останній раз вона телефонувала [PERSON] щоб віддати кошти, однак вона та не відповідала, тому віддала кошти [PERSON] при адвокатові. Також перші 3 000 доларів США давав [PERSON] , але розписку писала [PERSON] , бо його не було вдома. Зазачила, що [PERSON] та [PERSON] в`їжджали в будинок як сім`я, все разом узгоджували, про те, що вони не чоловік та жінка їй не було відомо. Також надіслала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що її донька [PERSON] , будучи власником житлового будинку по [ADDRESS] вирішила його продати, для чого була надана відповідна інформація в оголошенні. [PERSON] дав відповідачці 3 000 доларів США як завдаток за купівлю будинку. Між сторонами договору придбання будинку не було. У жовтні 2024 року позивачка додала 300 доларів США і попросила розписку на всю отриману суму (3000 доларів від її чоловіка та 300 від неї), що й було підтверджено даною розпискою від 09.10.2023 на суму 3 300 доларів США. У листопаді та грудні 2023 року позивачка додала двічі по 500 доларів за будинок. В подальшому подружжя [PERSON] з`їхали з будинку. Позивачка почала вимагати повернення 4 300 доларів США. 12.04.2024 сторони дійшли згоди, що 738 доларів США в рахунок погашення збитків від проживання покупців та несплати комунальних послуг залишаються у продавця, а до повернутих 2 500 доларів США слід додати лише 1062 доларів США. У подальшому 1 062 доларів США були отримані покупцем [PERSON] при зустрічі в офісі адвоката, що підтверджено розпискою від 18.09.2024.У ній зазначено, що залишок складає 1 062 доларів США та те, що в нього та [PERSON] немає ніяких претензій. Представник відповідачки адвокат Цвігун Т.С. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що відповідачка повернула позивачці кошти в повному обсязі. Позивачка у свою чергу не надала доказів, що вона не отримувала від відповідачки коштів. Крім того, вказала, що позивачкою обраний неналежний спосіб захисту, виходячи з доказів наведених у позовній заяві. Грошові кошти відповідачка безпідставно не утримувала, а повернула в повному обсязі. Також відповідачка розуміла, що [PERSON] та [PERSON] діяли як сім`я. щодо витрат на правову допомогу адвоката вказала, що такі підлягають зменшенню у зв`язку із не співмірністю та необґрунтованістю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки: [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та вказала, що повертати нічого позивачці не будуть, оскільки вони всі кошти повернули [PERSON] та [PERSON] . Також плату за оренду взяли з них лише за шість місяців, а повинні були взяти за вісім місяців. Крім того, [PERSON] та [PERSON] були парою, діяли як сім`я. Їй подзвонила сусідка і сказала, що нових хазяїнів у будинку давно вже немає, а про суд дізналась коли виникла заборгованість по комунальних платіжках. Також дізналась, що [PERSON] з [PERSON] розлучились. Також надіслала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що гроші, призначені для неї як продавця хати, мали передаватись через її матір [PERSON] . У липні 2023 року покупцем [PERSON] було сплачено завдаток 3000 доларів США, а в подальшому у жовтні, листопаді, грудні 2023 року покупцем [PERSON] було додано відповідно 300 і два рази по 500 доларів. Про ці платежі є розписки. Після отримання коштів у серпні 2023 року передала будинок у користування сім`ї [PERSON] , де вони жили до початку весни 2024 року. Не доплативши всю суму за купівлю будинку, вони з`їхали з хати. У подальшому одна з покупців [PERSON] з незрозумілих причин пред`явила позов до її матері про повернення коштів, нібито безпідставно набутих. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373429137 власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2018. Сторони підтвердили, що була домовленість щодо продажу вищевказаного будинку за 5 900 доларів США з подальшим розрахунком кількома платежами. Згідно з копією розписки від 09.10.2023 [PERSON] отримала від [PERSON] кошти за будинок в сумі 3 300 доларів США. Згідно з копією розписки від 09.10.2023 [PERSON] зобов`язується кожного місяця з 15 до 20 числа сплачувати 500 доларів за будинок в с. Мушкутинці. Остаточна сума до сплати будинку 2 600 доларів США. Відповідачка [PERSON] визнала отримання від [PERSON] також в подальшому коштів двічі по 500 доларів США, тобто ще 1000 доларів США. 29.02.2024 [PERSON] відправила рекомендованим листом [PERSON] вимогу про повернення коштів в сумі 4300 доларів США. Як вбачається із копії розписки від 12.04.2024 [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок повернення коштів за розпискою від 09.10.2023 2 500 доларів США. Борг до повного погашення заборгованості за неоформлений будинок становить 1 062 доларів США з урахуванням плати за проживання та комунальних послуг, які становлять 738 доларів США. Залишок коштів, які необхідно повернути до вересня 2024 року становить 1 062 доларів США. З копії розписки від 18.09.2024 вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] залишок 1062 долара, ні [PERSON] , ні колишня дружина не мають до [PERSON] ніяких претензій. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі №925/642/19). Положеннями ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких міститься застереження про те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Положеннями ст.209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зазначив, що аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали". Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 01.10.2025 у справі №907/421/24, від 02.08.2018 у справі №910/15363/17. Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. На сьогоднішній день зобов`язання відповідачки не були виконані, істотних умов щодо укладення договору купівлі-продажу між сторонами не досягнуто, жодної угоди між позивачкою та відповідачкою щодо придбання позивачкою житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не було укладено. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку за вище вказаною адресою, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами по справі укладено не було, а вони лише виразили свій намір укласти такий договір в майбутньому, то сплачені грошові кошти за житловий будинок у розмірі 4 300 доларів США, є безпідставно отримані відповідачкою. Як вбачається із матеріалів справи позивачка надала відповідачці в рахунок купівлі будинку кошти в сумі 4 300 доларів США. Згідно з копією розписки від 12.04.2024 [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок повернення коштів за розпискою від 09.10.2023 2 500 доларів США. Борг до повного погашення заборгованості за неоформлений будинок становить 1 062 долари США з урахуванням плати за проживання та комунальних послуг, які становлять 738 долари США. Залишок коштів, які необхідно повернути до вересня 2024 року становить 1 062 долари США. Тобто, відповідачка [PERSON] сплатила [PERSON] 2 500 доларів США у рахунок повернення коштів за будинок. Несплачений залишок становить 1 062 долари США. Водночас у розписці від 12.04.2024 сторони узгодили, що 738 долари США це плата за проживання та комунальні послуги, яка врахована в заборгованість. Відповідачка [PERSON] вказала, що повернула [PERSON] та [PERSON] їх кошти з урахуванням 738 доларів США, що було ними схвалено. Отже [PERSON] сплатила кошти, знаючи, що між нею та позивачкою відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів у розмірі 738 доларів США, а тому поведінка відповідачки є суперечливою, тобто особа погодилася на настання невигідних для себе наслідків. Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. При цьому з копії розписки від 18.09.2024 вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] залишок 1062 долара. Ні [PERSON] ні колишня дружина не мають до [PERSON] ніяких претензій. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні також вказала, що повернула 1 062 доларів США саме [PERSON] , оскільки останній був чоловіком [PERSON] , вважала їх сім`єю, про те, що вони не чоловік і жінка їй не було відомо. Щодо повернення коштів у розмірі 1 062 доларів США колишньому чоловіку позивачки, то відповідачка [PERSON] від нього кошти згідно з розпискою не отримувала, а в його розписці чітко зазначено, що він «колишній», тобто на час повернення даних коштів вони не були подружжям чи сім`єю. Також відповідачка [PERSON] може звернутись до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18. Виходячи з викладеного та згідно з ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, тобто відповідачка повинна повернути позивачу безпідставно отримані нею грошові кошти. Таким чином, з огляду на відсутність доказів на підтвердження обставин щодо наявності між сторонами спору договірних відносин, а також враховуючи, що відповідачка не підтвердила належними та допустимими доказами наявність у неї права користування спірними грошовими коштами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на підставі положень статті 1212 ЦК України спірних грошових коштів у розмірі 1 062 долари США, що згідно з курсом 41,4124 грн за 1 долар США Національного банку України еквівалентно сумі 43 979,97 грн. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 59 % (43 979,97 х 100 : 74 542,32), судовий збір з відповідачки на користь позивача слід стягнути в розмірі 714,61 грн (1 211,20 х 59 % : 100). Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 грн представник позивачки надає Договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.10.2024, копії прибуткових касових ордерів №6 від 01.10.2024 на суму 2 000 грн, №7 від 19.11.2024, №1 від 05.03.2025 на суму 2 500 грн. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial