Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №002/18627038- SP від 17 січня 2023 року у розмірі 60074,54 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 29955,83, заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена) 30118,71 грн., а також стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.01.2023 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано заяву-анкету №002/18627038- SP щодо приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». [PERSON] відкрито поточний рахунок у гривні № [NUMBER] , надано кредит у розмірі 30000 грн. та встановлено кредитний ліміт максимальний розмір якого складає 100000 грн. Згідно з заяви-анкети [PERSON] приєднався до публічної пропозиції, погодився та просив надати банківські та фінансові послуги, а саме: відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті, надати послугу кредитування рахунку та встановити ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування, що складає 100000 грн.. Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, а відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути із відповідача. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.12.2026 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Дану ухвалу суду [PERSON] отримав за адресою зареєстрованого місця проживання 18.01.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 17.01.2023 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано заяву-анкету №002/18627038-SP про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank. Відповідно до даної заяви-анкети [PERSON] відкрито поточний рахунок у гривні № [NUMBER] . Згідно Заяви-Анкети №002/18627038-SP [PERSON] приєднався до публічної пропозиції, погодився та просив надавати йому електронні довірчі послуги, що включають створення його удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані банку або третім особам (які мають право використовувати мобільний додаток) та доступні (формуються) з використанням мобільного додатку. При здійсненні взаємодії між ним та банком погодився на використання банком аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та аналогу печатки банку, погодився на використання ним удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані банку та доступні (формуються) з використанням мобільного додатку. Відповідач підтвердив, що створений удосконалений електронний підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення, що ініційоване ним в мобільному додатку буде мати рівнозначні юридичні наслідки з накладенням його власноручного підпису на правочини та документи складені на паперових носіях. Відповідач просив надати банківські та фінансові послуги, а саме: відкрити поточний рахунок [NUMBER] , у національній валюті, надати послугу кредитування рахунку та встановити ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування, що складає 100 000 грн. Згідно із випискою по особовому рахунку кредитного договору 002/18627038-SP [PERSON] здійснював фінансові операції, що підтверджує фактичне використання кредитних коштів. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 16.10.2025 року становить 60074,54 грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 29955,83 грн.; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена) 30118,71 грн. У Заяві-Анкеті №002/18627038-SP, яка підписана ВЦП [PERSON] вказано, що строк кредиту на вимогу (з урахуванням особливостей передбачених договором), тип процентної ставки фіксована, розмір процентної ставки визначається у декількох випадках на операції з оплати товарів та на операції з видачі готівки та перекази. Водночас, Заява-Анкета №002/18627038-SP не містить положень щодо строку нарахування відсотків. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідно до Заяви-Анкети №002/18627038-SP про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» [PERSON] підтвердив, що приймає (акцептує) всі умови Публічної пропозиції (оферти) AT «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», яка розміщена разом з додатками, в тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту на сайті банку за посиланнями https://tascombank.ua/ та https://sportbank.com.ua, які він разом з додатками отримав в мобільному додатку «Sportbank» та з якими він ознайомлений, повністю згодний, зміст розуміє, положень якої зобов`язався неухильно дотримуватися. До позовної заяви позивачем надано копію витягу з публічної пропозиції /оферти/ АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» /а.с.12-15/ та Тарифні умови, введені в дію з 07.10.2021. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач АТ «Таскомбанк», просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.01.2023 року, посилався на «Публічну пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank»» та «Тарифи», які розміщені на сайті Банку https: //tascombank.ua/, як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучену до матеріалів справи Публічну пропозицію (оферту) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також Тарифи та умови обслуговування розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім цього, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та несвоєчасне погашення кредиту, надана банком Публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також тарифи та умови обслуговування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані АТ «ТАСКОМБАНК» умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» і Тарифи та умови обслуговування, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки, долучені до матеріалів справи Публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», Тарифи та умови обслуговування, розміщені на сайті: https: //tascombank.ua/, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 січня 2023 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-у пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Із урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року винесеній у справі № 342/180/17. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем АТ «Таскомбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім цього, суд враховує, що до матеріалів справи долучено копію повідомлення-вимоги від 12.09.2025 року №210019/70.2., скеровану на ім`я [PERSON] про дострокове повернення кредиту, згідно якої заборгованість [PERSON] станом на 11.09.2025 року становить: 29955,83 грн. основний борг та 28141,63 грн. заборгованість за відсотками. Велика Палата Верховного суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 і постанові від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, проаналізувавши положення ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050, ч.1 ст.1048 ЦК України дійшла висновків, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому за ст.1048 ЦК. Незважаючи на те, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту право кредитора нараховувати проценти припиняється, з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.10.2025 року, вбачається, що заборгованість [PERSON] за Заявою-Анкетою №002/18627038-SP складає 60074,54 грн., з яких 29955,83 грн. заборгованість по тілу кредиту та 30118,71 грн. заборгованість по відсоткам. Також у наданій суду виписці по особовим рахункам кредитного договору 002/18627038-SP вказано про нарахування відсотків з 01.09.2025 по 30.09.2025. Таким чином, після направлення вимоги про дострокове погашення кредиту від 12.09.2025 року, позивач продовжив нарахування процентів ,що не ґрунтується на вимогах закону та судовій практиці щодо застосування вищевказаних норм права, наведеній у правових позиціях Верховного Суду . Також судом встановлено, що Заява-Анкета №002/18627038-SP не містить відомостей щодо домовленості сторін про строк повернення кредитних коштів та автопролонгацію. Із наданих позивачем доказів неможливо перевірити правильність розрахунку заборгованості з відсотків, оскільки у матеріалах справи відсутні достовірні і допустимі докази щодо порядку їх нарахування, тривалості початку і закінчення пільгових періодів. Відтак, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення, та присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 29955,83 грн. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1207,92грн.

Outcome: partial