Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

23 жовтня 2025 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог позивачем [PERSON] зазначено, що: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в період часу з 16 липня 2014 року до 10 листопада 2020 року (рішення Нетішинського міського суду від 10 листопада 2020 року про розірвання шлюбу) перебували шлюбі, від якого подружжя має спільних дітей (доньок) [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження: серії [NUMBER] , виданим Відділом ДРАЦС Солом`янського РУЮ у місті Києві, 29 січня 2015 року, та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у місті Києві, 17 травня 2016 року, на утримання яких відповідач [PERSON] , на підставі судового наказу Нетішинського міського суду 21 вересня 2020 року, на користь позивача [PERSON] , зобов`язаний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття, відповідач [PERSON] аліменти сплачував в добровільному порядку, на банківський рахунок позивача [PERSON] , що підтверджується квитанціями про сплату аліментів, за період з 13 жовтня 2020 року до 01 жовтня 2025 року, крім того, відповідач [PERSON] постійно приділяв особливу увагу моральному та емоційному розвитку дітей, присвячуючи вихідні дні та вільний час спілкуванню, спільному відпочинку, проведенню дозвілля та намагаючись створити теплу, доброзичливу атмосферу, зробити їх дитинство щасливим і безтурботним, забезпечити дітям відчуття батьківської підтримки, з власної ініціативи дарував дітям подарунки, організовував спільні поїздки, завжди прагнув бути для дітей прикладом у поведінці, навчанні та ставленні до оточення, виховуючи в них повагу, доброту та відповідальність, починаючи з лютого 2022 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] примирись та почали проживати однією сім`єю, і, станом на час звернення до суду, разом ведуть побут та виховують спільних дітей, відповідач [PERSON] взяв на себе матеріальне забезпечення сім`ї та повністю покриває витрати позивача [PERSON] та дітей, пов`язані з придбанням продуктів харчування, одягу та відпочинку, активно підтримує захоплення дітей та всебічно сприяє їх розвитку, старша дочка [PERSON] займається малюванням, і батько відповідач [PERSON] постійно заохочує її до творчого самовираження, створює сприятливі умови для занять малюванням удома, забезпечує необхідними матеріалами: фарбами, полотнами, пензлями та іншими художніми засобами, молодша дочка [PERSON] займається художньою гімнастикою, і батько відповідач [PERSON] підтримує захоплення доньки не лише морально, а й фінансово, що виражається в оплаті рахунків за тренування, необхідного спортивного одягу та інвентарю, супроводах на змаганнях до інших міст, наразі, відповідач [PERSON] , дбаючи про спокій, безпеку та дітей, продовжує здійснювати перераховування грошових коштів на банківський рахунок позивача [PERSON] , і, окрім зазначеного, став справжньою опорою для родини, у якій очікують третю спільну дитину, що має істотне значення для правильного та об`єктивного вирішення справи, оскільки, свідчить про наявність між сторонами сталих сімейних відносин, взаємної підтримки та намірів продовжувати спільне сімейне життя, в тому числі, повторно офіційно зареєструвати шлюб, що підтверджується повідомленням Нетішинського відділу ДРАЦС про дату реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим, позивачем [PERSON] і було прийнято рішення про звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів через істотну зміну обставин, оскільки, відповідно до ст.55, ст.64 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом і не можуть бути обмежені, тож, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також, у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, і, відповідно, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правова позиція ВС України у постанові від 16 вересня 2015 року (№21-1465а15), відповідно до ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є: 3) припинення правовідношення, а також, визнання його недійсним, скасування (ст.18 ч.2 п.3 СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України) і відповідач [PERSON] повністю виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання спільних дітей, бере активну участь у їх житті, забезпечує необхідні умови для навчання, виховання та відпочинку, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ст.273 ч.4 СК України), у постанові ВС від 04 вересня 2019 року (справа №711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, і у цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти, наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова ВС від 03 лютого 2021 року (справа №520/21069/18 (провадження №61-1347св20), припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує, у такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова ВС від 28 вересня 2022 року (справа №686/18140/21 (провадження №61-6611св22), отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти, за таких обставин, враховуючи, що станом на час звернення до суду, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживають разом, ведуть спільне господарство, дбають про виховання своїх дітей, відсутні підстави для примусового стягнення аліментів, адже потреби дітей забезпечуються в повному обсязі, у зв`язку з чим, слід припинити стягнення аліментів з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягуються на підставі судового наказу Нетішинського міського суду 21 вересня 2020 року, починаючи з 18 вересня 2020 року. 27 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів, відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 27 жовтня 2025 року (а.с.29), відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 20 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів, відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 20 лютого 2026 року (а.с.80), підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті. У строк, встановлений судом в ухвалі Нетішинського міського суду від 27 жовтня 2025 року, відповідач [PERSON] надав до суду заяву про відсутність заперечень до позовної заяви (вх. №6452/25 від 27 жовтня 2025 року (а.с.32-33), у якій зазначив: він, відповідач [PERSON] , який є зареєстрованим по [ADDRESS] , від шлюбу з позивачем [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Нетішинського міського суду від 10 листопада 2020 року, має спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких він зобов`язаний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, на користь позивача [PERSON] , починаючи з 18 вересня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття, на підставі судового наказу Нетішинського міського суду 21 вересня 2020 року, виконуючи обов`язок щодо утримання дітей, він у добровільному порядку перераховує грошові кошти на банківський рахунок позивача [PERSON] , що підтверджується доданими до заяви квитанціями, і, окрім фінансової підтримки, на постійній основі приділяв значну увагу вихованню дітей, проводячи вільний час, вихідні дні, з власної ініціативи даруючи подарунки, після примирення він і позивач [PERSON] відновили проживання однією сім`єю, спільно організовуючи побут та виховуючи дітей, тож, відповідно, він робить все можливе задля забезпечення безпеки та психологічного спокою своєї сім`ї, прагне розвиватись, працювати та створювати майбутнє, у якому родина відчуватиме любов, захист і впевненість, на момент звернення позивача [PERSON] до суду, остання є вагітною, тож, вони очікують третю спільну дитину, і в планах мають намір повторно офіційно зареєструвати відносини, про що свідчить повідомлення про дату державної реєстрації шлюбу, тож, з огляду на викладені обставини, він, як відповідач за позовом, повністю підтримує позовні вимоги позивача [PERSON] , не висловлюючи жодних заперечень щодо їх задоволення, відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, і, на підставі викладеного, вважає, позовну заяву [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час та місце проведення судового розгляду, до суду не з`явилася, надавши відповідні заяви (вх. №ЕП-7249/25 від 28 листопада 2025 року, №ЕП-1024/25 від 20 лютого 2026 року, №ЕП-1271/26 від 03 березня 2026 року), щодо можливості проведення судового засідання за її відсутністю та прийняття рішення на підставі наявних у справі доказів, зазначивши щодо підтримання позовних вимог про припинення стягнення аліментів з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце проведення судового розгляду, до суду не з`явився, надавши відповідні заяви (вх. №ЕП-7256/25 від 28 листопада 2025 року, №ЕП-1025/25 від 20 лютого 2026 року, №ЕП- 1272/26 від 03 березня 2026 року), щодо можливості проведення судового засідання за його відсутністю, погодившись з позовними вимогами [PERSON] про припинення стягнення аліментів. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України, що визначають фіксування судового засідання технічними засобами, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: із копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 29 січня 2015 року 29 січня 2015 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 17 травня 2016 року (а.с.8-8/об) вбачається, що батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є: позивач [PERSON] матір`ю, а відповідач [PERSON] батьком, про свідчать відповідні актові записи за №349 від 29 січня 2015 року та №2037 від 17 травня 2016 року, відповідно до копій квитанцій від 13 жовтня 2020 року на суму 1000 гривень, від 02 листопада 2020 року на суму 2000 гривень, від 01 грудня 2020 року на суму 2000 гривень, від 01 січня 2021 року на суму 2200 гривень, від 01 лютого 2021 року на суму 2200 гривень, від 01 березня 2021 року на суму 2200 гривень, від 01 квітня 2021 року на суму 2200 гривень, від 01 травня 2021 року на суму 2200 гривень, від 01 червня 2021 року на суму 2200 гривень, від 01 липня 2021 року на суму 2200 гривень, від 01 серпня 2021 року на суму 2300 гривень, від 02 вересня 2021 року на суму 2300 гривень, від 05 вересня 2021 року на суму 400 гривень, від 30 вересня 2021 року на суму 500 гривень, від 30 вересня 2021 року на суму 2300 гривень, від 01 листопада 2021 року на суму 400 гривень, від 01 листопада 2021 року на суму 2300 гривень, від 01 грудня 2021 року на суму 400 гривень, від 01 грудня 2021 року на суму 2300 гривень, №4EED-M28H-PK1A від 01 січня 2022 року на суму 2400 гривень, №4KC8-8C81-84BH-E1H1 від 01 лютого 2022 року на суму 2400 гривень, №8ХКК-9ННР-435Е-СТ08 від 01 лютого 2022 року на суму 400 гривень, №75A1-EPPK-90K5-10ET від 01 березня 2022 року на суму 2400 гривень, №MMK4-A4EC-88C1-2A70 від 01 квітня 2022 року на суму 2400 гривень, №5544-95K7-320M-6B06 від 01 травня 2022 року на суму 2400 гривень, №7138-56PM-A20K-HXP7 від 01 червня 2022 року на суму 2700 гривень, №K6A7-T0E1-HTMX-7EM7 від 01 липня 2022 року на суму 2700 гривень, №AA80-10A3-8B3A-H2AP від 01 серпня 2022 року на суму 2800 гривень, №HCT1-6PPA-4816-BTMХ від 01 вересня 2022 року на суму 2800 гривень, №5312-P5H7-AK1M-42TA від 01 жовтня 2022 року на суму 2800 гривень, №С527-54TE-A01B-T2PE від 01 листопада 2022 року на суму 2800 гривень, №H12P-HTT7-3895-M8P4 від 01 грудня 2022 року на суму 2800 гривень, №BT63-A7BK-37HT-AEHX від 08 січня 2023 року на суму 2850 гривень, №C3C6-56X1-C2AC-86T2 від 01 лютого 2023 року на суму 2860 гривень, №15C8-KA8A-1T6X-XXT2 від 01 березня 2023 року на суму 2850 гривень, №XB1T-1B55-EKXA-9A52 від 01 квітня 2023 року на суму 2850 гривень, №AXB1-2H7A-AA43-83XP від 01 травня 2023 року на суму 2850 гривень, №6303-XCMP-TH1A-MH9H від 01 червня 2023 року на суму 2850 гривень, №C6KA-4HP6-91XB-P8X2 від 01 липня 2023 року на суму 2850 гривень, №3BEM-BB2X-XBAH-H62H від 01 серпня 2023 року на суму 2850 гривень, №55TT-KCC6-125E-03MX від 01 вересня 2023 року на суму 2850 гривень, №1XEH-79E9-VC98-E1MC від 01 жовтня 2023 року на суму 2850 гривень, №5HB5-A892-EA72-7134 від 01 листопада 2023 року на суму 2850 гривень, №2EX5-4MAK-H70H-3C00 від 01 грудня 2023 року на суму 2850 гривень, №60BB-A7A8-KE9H-BPH1 від 01 січня 2024 року на суму 2850 гривень, №38H1-T9P1-1KMH-M2B8 від 01 лютого 2024 року на суму 3200 гривень, №ACAP-55PT-081B-H2BT від 01 березня 2024 року на суму 3200 гривень, №009K-09KH-737M-9262 від 01 квітня 2024 року на суму 3200 гривень, №7B2T-6X0E-7BX0-TT04 від 01 травня 2024 року на суму 3200 гривень, №CC2A-KC47-01CM-8PM7 від 01 червня 2024 року на суму 3200 гривень, №12AE-E97P-8359-9BE5 від 01 липня 2024 року на суму 3200 гривень, №E786-P855-X7E3-0EP8 від 01 серпня 2024 року на суму 3200 гривень, №HC69-X664-ET8T-TB49 від 01 вересня 2024 року на суму 3200 гривень, №HA13-684C-3C2M-5CME від 01 жовтня 2024 року на суму 3200 гривень, №3P3M-16CC-TKA1-0PP9 від 01 листопада 2024 року на суму 3200 гривень, №CK6M-X25M-52E4-P178 від 01 грудня 2024 року на суму 3200 гривень, №B3MM-252M-66PM-MC31 від 01 січня 2025 року на суму 3200 гривень, №6191-5KEH-8HP9-2P1P від 01 лютого 2025 року на суму 3200 гривень, №4199-X0XT-1E7B-0TH2 від 01 березня 2025 року на суму 3200 гривень, №HKX2-ATEA-22H1-PC60 від 01 квітня 2025 року на суму 3200 гривень, №9HB4-CKH6-6438-TAH4 від 01 травня 2025 року на суму 3200 гривень, №53CK-6EKH-61E6-10P7 від 01 червня 2025 року на суму 3200 гривень, №6T17-TE8B-HHM2-EEBB від 01 липня 2025 року на суму 3200 гривень, №8H0E-KTPH-KHA8-48A0 від 01 серпня 2025 року на суму 3200 гривень, №A327-B0CC-6590-5KMK від 01 вересня 2025 року на суму 3200 гривень, №B743-T0K6-0AXT-AEB1 від 01 жовтня 2025 року на суму 3200 гривень (а.с.9-23) вбачається перерахування відповідачем [PERSON] грошових коштів у визначених сумах, в тому числі, і шляхом поповнення картки, в рахунок сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за період часу вересень 2020 року вересень 2025 року, а також, оплати занять з репетитором, із витягу з Реєстру територіальної громади №2023/000561325 від 23 січня 2023 року (а.с.7/об) та інформації відділу адміністративних послуг ВК НМР №983/ЕП від 24 жовтня 2025 року (вх №ЕП-2367/25 від 24 жовтня 2025 року (а.с.28) вбачається, що за даними Нетішинської територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] , з 11 жовтня 1993 року є зареєстрованим по [ADDRESS] , із копії повідомлення Нетішинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському раойні Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с.234/об) вбачається подача заяви позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] про державну реєстрацію шлюбу, що відбудеться 30 жовтня 2025 року, згідно копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 30 жовтня 2025 року (а.с.58), 30 жовтня 2025 року сторони у справі: позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , у Нетішинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зареєстрували шлюб, про що 30 жовтня 2025 року складено відповідний актовий запис за №109 від 30 жовтня 2025 року, відповідно до копії судового наказу Нетішинського міського суду від 21 вересня 2020 року з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, а також, практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України), оскільки, згідно із ст.9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), підлягає застосуванню в Україні, як частина національного законодавства, що повністю узгоджується з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, за якими суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства, при цьому, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 ч.8, ст.7 ч.9 СК України). Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню дітей, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема, главою 15 СК України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими (ст.8, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до положень ст.51 Конституції України та ст.150, ст.180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Крім того, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст.152 ч.1 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року та іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України, і регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 СК України). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, і, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, при цьому, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року). Тобто, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року). Відповідно до положень ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. І, у відповідності до діючого законодавства, дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Тож, з огляду на вищезазначене, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Юрисдикція судів України поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право», про що наголошено у ст.6 п.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за змістом якої п.1 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, слід зазначити, що поняття «спір про право» у розумінні Конвенції має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір, тож, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач потребує судового врегулювання та звертається за прийняттям судового рішення. Відповідно, підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу. Як убачається з матеріалів цивільного провадження та підтверджується дослідженими у судовому засіданні під час розгляду справи доказами відповідач [PERSON] , являючись батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний, на підставі судового наказу Нетішинського міського суду від 21 вересня 2020 року, до сплати аліментів на утримання останніх, у твердій грошовій сумі в розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, які сумлінно сплачує на користь позивача [PERSON] , про що свідчать відповідні копії квитанцій за період часу вересень 2020 року вересень 2025 року. Крім того, за змістом позову вбачається, що відповідач [PERSON] аліменти сплачує в добровільному порядку, на банківський рахунок позивача [PERSON] , оскільки, саме у позові зазначено про відсутність заяви з боку останньої до відповідної виконавчої служби щодо звернення судового наказу до примусового виконання, навіть наявність якої (заяви позивача [PERSON] ) не позбавляє права стягувача (позивача [PERSON] ) відкликати виконавчий документ, що передбачено ст.37 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, яка визначає підстави повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (ч.1 п.1). Відповідно, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких неврегульованих або ж спірних питань між сторонами, які б порушували або ж впливали на обсяг прав, свобод чи інтересів саме позивача [PERSON] , за захистом яких остання звернулась до суду. Не зрозумілим для суду є і те, як порушує права, свободи та інтереси позивача [PERSON] висунута за змістом позову вимога припинити стягнення аліментів з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , на підставі судового наказу Нетішинського міського суду від 21 вересня 2020 року , починаючи з 18 вересня 2020 року. І, як наслідок, саме відсутність порушення права та спору між сторонами унеможливлює вирішення справи по суті у судовому порядку, незалежно від обґрунтованості позову, оскільки, мета цивільного судочинства полягає саме у здійсненні захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу, тобто, порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, в тому числі, і думку відповідача [PERSON] у наданих до суду заявах, який повністю погодився з позовними вимогами про припинення стягнення аліментів, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів, задоволенню не підлягає, оскільки, у судовому засіданні встановлено відсутність спірних правовідносин, що потребують судового врегулювання, і з боку позивача [PERSON] не доведено, які саме права, за захистом яких остання звернулась до суду, порушені, не визнаються або оспорюються відповідачем [PERSON] , так як із досліджених у судовому засіданні доказів, в тому числі, і за змістом самої позовної заяви, не вбачається, у чому саме полягає порушення права позивача [PERSON] , яке підлягає судовому захисту, виходячи, що за змістом понятійного визначення терміну порушення права це позбавлення його суб`єкта можливості здійснити/реалізувати своє цивільне право повністю або частково. При цьому, правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, до яких, зокрема, належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача), зловживання матеріальними правами, обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу, сплив позовної давності. І, відповідно, враховуючи, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту, самостійно обираючи спосіб захисту порушеного права, який повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто, повинен бути належним та гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання відповідного відшкодування, і саме для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду, відсутність порушеного, невизнаного або оспорюваного відповідачем цивільного права (інтересу) позивача є підставою для відмови в позові, про що наголошено у постановах ВС від 15 березня 2023 року (справа №753/8671/21 (провадження № 61-550св22), від 18 вересня 2023 року (справа №582/18/21 (провадження №61-20968сво21). Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29). Водночас, суд, ухвалюючи остаточне рішення у цивільній справі, вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, і, відповідно, судовий збір, сплачений позивачем [PERSON] , згідно платіжної інструкції №08ТЗ-63ХК-ХХ7Е-КНКР від 20 жовтня 2025 року (а.с.1), при зверненні до суду з позовом, що становить 1211 гривень 20 копійок, залишити за позивачем [PERSON] , оскільки, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України). На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.ст. 7, 141, 150, 152, 180 СК України,

Outcome: dismissed