Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ КОЛЕКТ" через свого представника Варшавського К.А.(що діє на підставі довіреності від 15.10.2025 № ДВ-20251015/001) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 3481116 від 22.02.2023 у сумі 20 820,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22.02.2023 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено Договір № 3481116 у відповідності до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 4 000,00 гривень загальним строком на 360 днів, з процентною ставкою, що становить 2.0% за кожен день користування коштами з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 3481116 від 22.02.2023 про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на день формування позовної заяви, має заборгованість в розмірі 20 820,00 грн., а саме: 4 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 16 820,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Також, позивач зазначає, що було укладено договір факторингу від 09.09.2025 відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ КОЛЕКТ" наділена правом вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 3481116 від 22.02.2023 року. Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 07.01.2026 відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилася, через електронний суд направив клопотання про розгляд справи у відсутність представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначив що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направила заяву про розгляд справи у її відсутність зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує протии їх задоволення, просила зменшити витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача та відповідач скористалися наданим правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. У відповідності до ч. 8 ст.178 та ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, 22.02.2023 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено Договір № 3481116 у відповідності до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 4 000,00 гривень загальним строком на 360 днів, з процентною ставкою, що становить 2.0% за кожен день користування коштами з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Таким чином, 22.02.2023 року між [PERSON] та ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" укладено Договір № 3481116 який підписаний відповідачем електронним підписом шляхом внесення одноразового ідентифікатора, що складається з набору цифр та букв К941, що підтверджується копією договору та паспортом споживчого кредиту (а.с.11-22). У відповідності до умов кредитного договору № 3481116 від 23.02.2023 [PERSON] отримала строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] , який вона вказала в особовому кабінеті при оформленні електронного договору, грошових коштів в розмірі 4 000 грн. на строк 360 днів (а.с.11-22). ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" свої зобов`язання перед відповідачем виконало за кредитним договором, надавши останньому кредит у розмірі 4 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки (а.с.26) Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, що спричинило заборгованість. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на день формування позовної заяви, за кредитним договором № 3481116 від 23.02.2023 [PERSON] має заборгованість в розмірі 20 820 грн. 00 коп., а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 4 000,00 грн.; 16 820,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.22-26). З копії договору відступлення прав вимоги № 26102023 від 26.10.2023 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ «ФК ПРОФІТ» вбачається перехід права вимоги до боржників в тому числі й за договором № 3481116 від 23.02.2023 (а.с.30-31). З договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року встановлено, що ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило, за певну плату право грошової вимоги до боржників, на користь ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ КОЛЕКТ" право вимоги в тому числі за договором № 3481116 від 23.02.2023 (а.с.32-36). Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ КОЛЕКТ" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 3481116 шляхом дистанційного підписання документу, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на зазначений картковий рахунок грошових коштів в розмірі 4 000,00 грн. Однак, відповідачка [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у неї перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 20 820 грн. 00 коп. Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом "Фінансова компанія "СІТІ КОЛЕКТ", сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 1016 від 04.12.2025 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до задоволених вимог. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «Фінансова компанія "СІТІ КОЛЕКТ" витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги від 17.10.2025, прас лист, заявку про надання правової допомоги, витяг з акту про надання правової допомоги № 915 від 26.11.2025 (а.с.44-47). Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved