Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту відсутності постійного проживання на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позовній заяві та заяві по уточнення позовних вимог посилалась на те, що [INFO] після довгої хвороби померла її мати, [PERSON] , [INFO] . На час смерті [PERSON] разом з дочкою, позивачем у справі [PERSON] , проживали за адресою: [ADDRESS] , хоча залишалася зареєстрованою за місцем проживання відповідача: [ADDRESS] . Позивач була єдиною рідною людиною яка опікувалася [PERSON] за життя. З чоловіком, [PERSON] , [PERSON] не проживала з 31 жовтня 2002 року. Вона не з`являлася за адресою реєстрації свого місця проживання, уникала будь-якого спілкування з відповідачем. Батько не цікавився їхнім з матір`ю життям, не спілкувався з ними та не допомагав їм. Позивач мала відкриті, люблячі та довірливі відносини з мамою та знає, що вона уникала будь-яких, навіть випадкових зустрічей з батьком, жодні відносини між ними були виключені. Коли [PERSON] померла, відповідач не здійснив жодних дій для прийняття спадщини, та стверджував про своє усвідомлення про непричетність ні до долі матері, ні до її майна. Реєстрація на час відкриття спадщини постійного місця проживання [PERSON] , за адресою проживання відповідача по [ADDRESS] , є такою, що не відповідає обставинам реальної дійсності, та носила лише формальний характер, а тому не може спричинити будь-яких юридичних наслідків. [PERSON] є особою, яка ні постійно, ні тимчасово не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не підтримувала будь-яких відносин із спадкодавцем, а отже не є особою, яка прийняла спадщину за померлою [PERSON] . [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після матері, [PERSON] . Але позасудовим порядком позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, на яку претендує відповідач, у зв`язку з тим, що на час смерті спадкодавець була зареєстрована з ним за однією адресою. Тому позивач просила суд встановити факт відсутності постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, [INFO] , за адресою реєстрації: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на одну четверту частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 31). Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа №644/2786/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2023 року справу прийнято провадження Київського районного суду м. Полтави. Відповідач подав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві зазначив, що позовні вимоги [PERSON] вона вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач, звертаючись до суду, не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідач [PERSON] є батьком позивача, спадкодавець [PERSON] , яка [INFO] померла, - його дружина, з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 06.03.1987 року. Під час спільного проживання ними вдвох була приватизована квартира [ADDRESS] . Позивач вважає, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері, оскільки її батько, на її думку, повинен бути усунутий від спадкування, бо на день смерті її матері, [INFO] , вони в зазначеній квартирі спільно не проживали, а ще він був їй поганим батьком, та ставить питання про встановлення «факту не проживання». Доводи позивача що вони нібито не жили однією родиною з 2002 року спростовуються письмовими доказами, а саме свідоцтвом про приватизацію зазначеної квартири, її було приватизовано в 2011 році. Дружина під час хвороби стала проживати з донькою, бо та надавала їй допомогу, але дружина ніколи не мала наміру змінити своє місце реєстрації, хоча перешкод для цього не мала, право на житло вона через відсутність реєстрації не втрачала. Тобто місце постійного проживання дружини було чітко нею визначене. Зазначений позов виник через те, що відповідач відмовив доньці подати нотаріусу заяву про відмову від спадщини на її користь. Донька не має намірів з ним в подальшому спілкуватись, вона хоче отримати у спадщину 1/2 частку зазначеної двокімнатної квартири, виділити у користування одну кімнату, продати її, продати земельні паї, право на які отримала померла дружина в порядку спадкування, та впорядковувати своє життя, спосіб ведення якого він ніколи не схвалював, через що вони і сварились. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного позивачем факту без документального підтвердження та можливості підтвердження їх показань письмовими доказами. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження права власності на нерухоме майно у спадкодавця. Документально не підтверджено, що майно на момент смерті належало спадкодавцю на праві приватної власності, до позову позивачем долучено копію свідоцтва про приватизацію зазначеної квартири, ця обставина не дає можливості стверджувати, що на час розгляду справи, на даний час, існує в наявності об`єкт спадкування, що має увійти до спадкової маси. Свідоцтво про приватизацію квартири [ADDRESS] завжди було у дружини, а зараз у позивача. На підставі видаленого відповідач просив суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог [PERSON] (т. 1 а.с.155-157). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 18 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про передачу справи за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова (т. 1 а.с. 130-132) Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Орджонікідзевського районного суду м. Харкова матеріалів цивільної справи №644/3766/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 206-207). Ухвалою суду від 20 вересня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Білозьорової Ганни Анатоліївни належним чином завірену копію спадкової справи №13/2017, номер у спадковому реєстрі: 62622231, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] (т. 2 а.с.57-58). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави Самсонової О.А. від 07 березня 2025 року справу прийнято до свого провадження (т. 2 а.с. 140). Ухвалою суду від 18 березня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Зайцевої О.О. про передачу справи за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (т. 2 а.с. 161). Крім того, судом за клопотанням позивача [PERSON] , її представника [PERSON] та представника відповідача [PERSON] забезпечено їх участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Інші заяви по суті справи та клопотання від учасників справи до суду не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Зайцева О.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. При цьому посилались на обставини, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Позов просили задовольнити в повному обсязі. Після оголошеної судом перерви позивач та її представник в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник відповідача Равницька Л.С. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. При цьому посилалась на відсутність доказів не проживання відповідача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також на інші обставини, викладені у відзиві. В задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Після оголошеної судом перерви представник відповідача в засідання також не з`явилась. Третя особа приватний нотаріус Білозьорова Г.А. на виконання ухвали суду про витребування доказів надала копію спадкової справи №13/2018, відкритої після померлої [INFO] [PERSON] . Справу просила розглядати за її відсутності. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Судове засідання у справі було призначено на 19.02.2026 року. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. В судове засідання 19.02.2026 року учасники справи та їх представники не з`явились. Повний текст рішення судом складено 25 лютого 2026 року. Тому датою ухвалення рішення судом зазначено 25 лютого 2026 року. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 червня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (т. 1 а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] є її дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 14 червня 1987 року, виданим Палацом новонароджених «Орджонікідзевський» м. Харкова (т. 1 а.с. 8). До першої черги спадкоємців за законом належить також чоловік спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 20 вересня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Згідно вказаного свідоцтва [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1987 року (т. 2 а.с. 240). Судом також вставлено, що 30 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (цивільна справа №644/3766/18). Але у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] дану справу судом не розглянуто. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2018 року за заявою [PERSON] позов залишено без розгляду (цивільна справа №644/3766/18, а.с.27). Тому на час смерті [PERSON] . [PERSON] перебував з нею в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] спадщину після матері, [PERSON] , прийняла, звернувшись 25 червня 2018 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Білозьрової Г.А. з заявою про прийняття спадщини (т. 2 а.с. 217). На підставі її заяви 25 червня 2018 року нотаріусом заведено спадкову справу № 13/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] (т. 2 а.с. 221). Крім того, на час смерті [PERSON] позивач постійно проживала з нею за адресою: [ADDRESS] . Чоловік спадкодавця, [PERSON] , у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи (т. 2 а.с.217-244). Лише 05 серпня 2021 року, тобто більше ніж через три роки після відкриття спадщини, [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою, у якій повідомляв, що він є спадкоємцем після смерті його дружини [PERSON] (т. 2 а.с. 237). При цьому судом встановлено, що на час смерті [PERSON] місце її проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 17 жовтня 2018 року (т. 2 а.с. 230). Також за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] . Але та обставина, що [PERSON] на день її смерті не проживала за адресою реєстрації разом з чоловіком, а проживала разом з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, в тому числі: показаннями свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що вона є вдовою племінника [PERSON] . Свідок зазначила, що [PERSON] з [PERSON] не проживала. Вона навіть просила, щоб свідок не казала [PERSON] де вона живе. [PERSON] разом з дочкою пішла від чоловіка дуже давно, орієнтовно у 2003 році після дуже великого скандалу. [PERSON] залишився проживати зі своєю матір`ю, яка вже була дуже старенька. Свідок приносила їм продукти за власною ініціативою або на прохання бабусі. До бабусі також приходила [PERSON] . [PERSON] не приходила. Бабуся питала де вони живуть. [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] точно не проживав. [PERSON] не проживала з чоловіком. Квартиру по [ADDRESS] вона навіть не відвідувала. Вона не бажала бачити чоловіка. [PERSON] з дочкою жили по [ADDRESS] , де їх навідувала свідок; показаннями свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що перебувала в дружніх відносинах з [PERSON] з 1977 року. У 1987 році [PERSON] та [PERSON] одружилися. Приблизно у 2002 році [PERSON] з дочкою [PERSON] , якій тоді було 15 років, пішла від чоловіка «в нікуди». Вона говорила, що не хоче з ним жити. Приблизно з 2007 року [PERSON] з [PERSON] проживали у квартирі на [ADDRESS] . Свідок часто спілкувалась з [PERSON] та приходила до неї додому по [ADDRESS] . Матеріальної [PERSON] та дочці [PERSON] не надавав. Про це свідок знає з їх слів. Також свідкові відомо, що [PERSON] не знав де живе [PERSON] з дочкою. Він сам жив зі своєю матір`ю за іншою адресою. Свідок підтверджує, що на час смерті [PERSON] вона проживала разом з дочкою у квартирі по [ADDRESS] ; показаннями свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що [PERSON] багато років, не менше ніж сім років до її смерті, разом з дочкою проживали у квартирі по [ADDRESS] . Її чоловік [PERSON] не знав де вони живуть. [PERSON] з чоловіком спілкувалась дуже рідко, раз на півроку; поштовим конвертом, яким ТОВ «УкрФінанси» направлено поштову кореспонденцію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 12); даними анкети №084000007624 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» від 10 травня 2017 року, яка підписана [PERSON] , у якій вказано місце реєстрації: [ADDRESS] , місце фактичного проживання: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 13-15); даними повідомлення ТОВ «Укрфінанси» про повне погашення заборгованості за договором, що направлено 01.07.2010 року за вих. № 436 [PERSON] на адресу: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 16); даними рецепту від 20.06.2018 року на отримання ліків, у якому адреса [PERSON] вказана: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19); даними лікарського свідоцтва про смерть №1012/13270/18 від 22 червня 2018 року, яким підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] , місце смерті: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 20); даними інформаційної довідки № б/н, виданої ДОП СП відділу поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області Михайлом Шимраєвим, згідно якої [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] фактично мешкали якнайменш з 2014 року за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою [PERSON] також мешкала разом з третіми особами у зв`язку з тим, що вищевказана квартира була комунальною. За вказаною адресою [PERSON] мешкала до 2020 року, а її матір [PERSON] за життя також постійно мешкала за вказаною адресою до дня смерті (т. 1 а.с. 48); інформацією Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради від 02 серпня 2021 року №1096/0/537-21, якою підтверджується, що гр. [PERSON] , [INFO] перебувала на обліку фахівців КПП «МП №18» ХМР з приводу встановлених діагнозів… В розпорядженні поліклініки відсутня інформація про адресу, за якою відбувалось відвідування [PERSON] дільничним лікарем на дому. В медичній карті зафіксовано дві адреси перебування громадянки: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно запису від 20.06.2018 року медичний огляд громадянки [PERSON] було здійснено лікарем-терапевтом за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.181-182); даними цивільної справи №644/3766/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що ним подано 30 травня 2018 року до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова. У позовній заяві позивач зазначив, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання невідомо. Також зазначив, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2002 року, відповідачка ( [PERSON] ) одного разу забрала все своє майно і разом з дочкою пішла від нього…З того часу вони не спілкувались жодного разу. Дочка інколи йому телефонує, але де вони живуть, він не знає, вони його ігнорують. Він припускає, що відповідачка ( [PERSON] ) щасливо живе в іншій сім`ї (справа №644/3766/18, а.с. 4). Наведеними доказами в їх сукупності підтверджується та обставина, що [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на час смерті постійно проживала з дочкою, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . При цьому [PERSON] на час смерті [PERSON] з нею постійно не проживав. Та обставина, що приватизація квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] здійснена у 2011 році, а також та обставина, що вони продовжували перебувати в зареєстрованому шлюбі, не свідчить, що в цей час вони спільно проживали. Тому суд відхиляє посилання представника відповідача на вказані обставини як на докази спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] хоча був зареєстрований з [PERSON] за однією адресою, але з нею не поживав на час відкриття спадщини та не подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, він є таким, що не прийняв спадщину після смерті дружини. На ту обставину, що сам по собі факт реєстрації особи за однією адресою зі спадкодавцем не свідчить про прийняття нею спадщини, якщо спадкоємець фактично не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, неодноразово звертав увагу у своїй практиці Верховний Суд. Так, у постанові від 19.05.2021 року у справі № 937/10434/19-ц, провадження № 61-3620 св 21,Верховний Суд зазначив, що «… позивач у спірній квартирі був зареєстрований, однак не проживав з 1997 року, у тому числі на час відкриття спадщини після смерті своєї матері, що підтверджено належними доказами, а сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини». Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 204/1052/20, провадження № 61-18625 св 21,місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. На підставі викладеного судом встановлено, що спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняла її дочка, [PERSON] . Чоловік спадкодавця, [PERSON] , спадщину після [PERSON] не прийняв. Між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо спадкового майна, а саме щодо частки у спадщини, про права на яку [PERSON] заявив, звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами, долученими до матеріалів спадкової справи (т. 2 а.с.237, 243). У зв`язку з цим [PERSON] позбавлена можливості позасудовим порядком отримати свідоцтво про право на спадщину на частку, про права на яку заявляє [PERSON] . Статтею 392 ЦК України передбачено право пред`явлення позову про визнання права власності на майно у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позивач позбавлена можливості іншим чином одержати свідоцтво про право на спадщину на відповідну частку спадкового майна, що зумовило її звернення до суду, за [PERSON] необхідно визнати право власності на спадкове майно. Вирішуючи питання щодо складу спадкового майна, суд становив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 серпня 2011 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] 1/2 частка (т. 1 а.с. 64). Реєстраційним посвідченням від 20 вересня 2011 року, виданим КП «Харківське МіськБТІ», квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за гр. [PERSON] , [PERSON] по 1/2 частці за кожним (т. 1 а.с. 65). Як підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.11.2023 року №356073864, в подальшому реєстрація (перереєстрація) прав власності на вказане нерухоме майно не здійснювалась (т. 1 а.с. 215). Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначаючи, що він також прийняв спадщину після дружини, [PERSON] заявляв про свої права на спадкування 1/4 частини вказаної квартири (по 1/2 частині спадщини за кожним із спадкоємців першої черги: 1/2 / 2 = 1/4). Як встановив суд, спадщину на вказану частку [PERSON] не прийняв. Тому за позивачем [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку в спадщину не отримав [PERSON] . Перешкоди для одержання свідоцтва про право на спадщину на інші 1/4 частину у [PERSON] відсутні. На підставі викладеного позов [PERSON] підлягає до задоволення. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] не проживав з [PERSON] на час відкриття [INFO] спадщини. Проте, вказана обставина фактично є підставою для визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Тому належним способом захисту права позивача є саме визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved