Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач , через представника адвоката Неофіта Д.Б., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справа дітей Новокалинівської міської ради Львівської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. В обґрунтування позову вказав, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 30 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянської міськрайонного управління юстиції Запорізької області було зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис №320. Під час перебування у шлюбі у них народилася спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У подальшому, з огляду на те, що спільне життя у подружжя не склалося, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 року у справі №310/6191/17, шлюб між Позивачем та [PERSON] було розірвано . Після фактичного припинення шлюбних відносин Позивач самостійно здійснював виховання своєї доньки, [PERSON] , яка постійно проживала разом із ним. Після початку бойових дій вони виїхали з тимчасово окупованої території та набули статусу внутрішньо переміщених осіб. Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання Позивача та його доньки є: [ADDRESS] . За наявною інформацією, мати дитини, [PERSON] , залишилась проживати на тимчасово окупованій території. З огляду на викладені обставини, Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2022 року у справі №452/1151/22 визначено місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Важливо зауважити, що Позивач є єдиним піклувальником своєї неповнолітньої доньки, [PERSON] , здійснює за нею постійний догляд, самостійно забезпечує її матеріальне утримання та виховання. [PERSON] не бере участі в утриманні, вихованні чи догляді за дитиною, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавиться та зв`язків із нею не підтримує. Позивач фактично є єдиним з батьків, який самостійно та одноособово виховує доньку, піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечує належні умови проживання, навчання й виховання. Увесь цей час дитина постійно проживає разом із Позивачем, який одноособово здійснює догляд та матеріальне забезпечення. Таким чином, Позивач фактично виконує всі батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини, забезпечуючи належні умови для її гармонійного розвитку. На підтвердження викладених обставин та з метою доведення факту самостійного виховання і утримання своєї доньки, [PERSON] , Позивач надає відповідні документи з різних навчальних та медичних закладів. Так, відповідно до довідки, виданої директором Бердянської загальноосвітньої школи ІІІ ст. №7 Бердянської міської ради Запорізької області від 11.04.2022 року №56, мати дитини, [PERSON] , жодного разу не брала участі в шкільному житті доньки: батьківські збори не відвідувала, успішністю дитини не цікавилася, виховним процесом не займалася. Це свідчить про її фактичне самоусунення від виконання обов`язків матері. Згідно з характеристикою, виданою тим же навчальним закладом, вихованням та навчанням дитини займається виключно батько, [PERSON] , який регулярно відвідує всі батьківські збори, цікавиться успішністю та поведінкою дитини, приділяє увагу її розвитку та забезпечує необхідними умовами для навчання. Крім того, довідка сімейної клініки ФОП [PERSON] підтверджує, що питання охорони здоров`я та медичного супроводу доньки повністю здійснює Позивач. Мати у цьому процесі участі не бере. Додатково, довідка амбулаторії загальної практики сімейної медицини смт. Дубляни також підтверджує, що виключно батько опікується здоров`ям дитини, забезпечує проходження необхідних медичних оглядів, вакцинацій та лікування у разі потреби. Окрім того, характеристика, видана директором гімназії смт. Дубляни Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, свідчить, що Позивач є єдиним із батьків, хто постійно бере участь у навчально-виховному процесі, забезпечує доньку необхідними підручниками, канцелярським приладдям, створює умови для навчання, контролює успішність та дисципліну. Крім наведеного, Позивач долучає Акт обстеження житлових умов на предмет фактичного проживання внутрішньо переміщених осіб з окупованих територій України, виданий виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 06.08.2025 року №42. Згідно з даним актом, підтверджено факт, що Позивач проживає разом зі своєю донькою, [PERSON] , без матері дитини. У документі зафіксовано, що саме батько забезпечує доньку усім необхідним для життя, виховання та розвитку, створює належні побутові умови та здійснює належний догляд за дитиною. Даний акт є офіційним підтвердженням того, що дитина фактично постійно проживає разом із Позивачем, який одноосібно виконує всі батьківські обов`язки та матеріально забезпечує доньку. Також, слід звернути увагу, що [PERSON] не бере жодної участі в утриманні сім`ї, у тому числі своєї доньки, [PERSON] . Водночас Позивач працює та отримує регулярний дохід. Зокрема, за 2025 рік його дохід склав 53 264,38 гривень, що підтверджується приєднаними до заяви письмовими доказами. Згідно з характеристикою, виданою ФОП [PERSON] від 10.04.2022 року, Позивач проявив себе як відповідальний та турботливий батько; після розлучення він проживає разом із донькою, яка перебуває на його повному матеріальному забезпеченні. Додатково, характеристика, видана директором ТзОВ «Барком» від 23.07.2025 року, підтверджує, що Позивач зарекомендував себе як працівник із високим рівнем професійної підготовки, сумлінно виконує свої посадові обов`язки та користується повагою в колективі. Таким чином, наведені документи підтверджують, що саме Позивач, [PERSON] , без будь-якої участі матері, [PERSON] , здійснює належне виховання, утримання, фізичного, духовного та морального розвитку своєї доньки, забезпечуючи їй стабільне та безпечне середовище для життя і навчання. Однак, у конкретному випадку факт перебування дитини на самостійному утриманні Позивача не підтверджено жодними офіційними документами. Водночас, Позивача було мобілізовано, і наразі він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . У результаті дитина залишилася без належного догляду та фактично сама. Зазначає, що встановлення в судовому порядку юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини повинно бути юридично зафіксовано задля подальшого звільнення з військової служби Позивача, захисту прав та інтересів дитини та її прав та інтересів, як батька неповнолітньої дитини, оскільки в подальшому можуть виникати питання про оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, інших необхідних документів та вирішення питань, пов`язаних із вихованням дитини, а також щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди матері, відтак, має юридичне значення та впливає на його права та обов`язки, а також інтереси неповнолітньої дитини, яка перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Прохає суд Встановити факт, що [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області 17.09.2025 року справу передано за підсудністю до Олександрівського районного суду м.Запоріжжя. 16.10.2025 року Ухвалою Олександрівскього районного суду м.Запоріжжя позовну заяву залишити без руху. 17.10.2025 року Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 17.10.2025 року Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя витребувано інформацію з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Відзив від відповідачки на позов до суду не надійшов. 14.11.2025 року Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя вирішено розгляд цивільної справи провадити в режимі відеоконференції. 18.11.2025 року Ухвалою Олександрівського районного суду м.Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач та Представник позивача, адвокат Грабовець С.В., у судовому засіданні підтримали позовну заяву, прохали суд задовольнити її у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808/ Представник органу опіки та піклування до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримують позовні вимоги позивача у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши представника позивача, позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянської міськрайонного управління юстиції Запорізької області було зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис №320, який рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 року у справі №310/6191/17 було розірвано ./а.с.21/. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с.17/. Згідно із довідкою № 1323-5000979678 від 12.04.2022 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] ./а.с.16/. Згідно із довідкою № 1323-5000980090 від 04.04.2022 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] ./а.с.19/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.08.2025 №2 року, складеного старостою Лукавського старостинського округу Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Шийко Р.І., [PERSON] (батько) та [PERSON] (донька)проживають за адресою:[ADDRESS] . Позивач до мобілізації в ЗСУ проживав за вище вказаною адресою з 03.04.2022 року без матері дитини і самостійно виховував та забезпечував. /а.с.31/. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2022 року у справі №452/1151/22 визначено місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ./а.с.23-25/. Відповідно до довідки, виданої директором Бердянської загальноосвітньої школи ІІІ ст. №7 Бердянської міської ради Запорізької області від 11.04.2022 року №56, мати дитини, [PERSON] , жодного разу не брала участі в шкільному житті доньки: батьківські збори не відвідувала, успішністю дитини не цікавилася, виховним процесом не займалася./а.с.26/. Згідно довідки сімейної клініки ФОП [PERSON] підтверджується, що питання охорони здоров`я та медичного супроводу доньки повністю здійснює Позивач. Мати у цьому процесі участі не бере. Додатково, довідка амбулаторії загальної практики сімейної медицини смт. Дубляни також підтверджує, що виключно батько опікується здоров`ям дитини, забезпечує проходження необхідних медичних оглядів, вакцинацій та лікування у разі потреби./а.с.28-29/. Характеристика, видана директором гімназії смт. Дубляни Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, свідчить, що Позивач є єдиним із батьків, хто постійно бере участь у навчально-виховному процесі, забезпечує доньку необхідними підручниками, канцелярським приладдям, створює умови для навчання, контролює успішність та дисципліну./а.с.30/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.10.2025 №39 року, складеного начальником Служби у справах дітей Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області умови проживання неповнолітньої [PERSON] адресою:[ADDRESS] . задовільні. В кімнаті батько [PERSON] створив всі належні умови для всебічного розвитку дитини. На час обстеження в будинку була присутня неповнолітня [PERSON] та сусідка , з якою була залишена дитина після мобілізації батька , яка тимчасово наглядає за нею, [PERSON] , [INFO] , з якою у дитини склалися теплі стосунки у зв`язку з відсутністю батька та відсутністю будь-яких інших родичів. Під час спілкування з працівниками служби у справах дітей з дитиною, було з`ясовано , що мати не цікавиться нею, не телефонує їй, останній раз спілкувалася ще у 2021 році. Батько їй телефонує, відправляє кошти на її потреби /а.с. 68/. Позивач працює та отримує регулярний дохід, за 2025 рік його дохід склав 53 264,38 гривень. Згідно з характеристикою, виданою ФОП [PERSON] від 10.04.2022 року, Позивач проявив себе як відповідальний та турботливий батько, після розлучення він проживає разом із донькою, яка перебуває на його повному матеріальному забезпеченні. Додатково, характеристика, видана директором ТзОВ «Барком» від 23.07.2025 року, підтверджує, що Позивач зарекомендував себе як працівник із високим рівнем професійної підготовки, сумлінно виконує свої посадові обов`язки та користується повагою в колективі./а.с.32-34/. Згідно із інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 452/3360/25/14633/2025 -вих. від 17.10.2025 р., інформація щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, громадянкою України [PERSON] , [INFO] , в період з 24.02.2022 по 20.10.2025 року в Базі даних не виявлено/а.с.61/. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Із вищенаведеного слідує, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків. Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1статті 164 СК України. Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11 вересня 2024 року. У судовому засіданні позивач суду пояснив, про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо доньки питання ще не вирішувалося, так як вважає, що донька ще остаточно не готова до цього питання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом росії, який триває і тепер. Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації. Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Статтею 22 вказаного Закону визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Отже, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком кожного військовозобов`язаного громадянина України за відсутності випадків, визначених законами України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та «;Про військовий обов`язок і військову службу» Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, потрібно для позивача задля подальшого звільнення з військової служби Позивача, захисту прав та інтересів дитини та її прав та інтересів, як батька неповнолітньої дитини, оскільки в подальшому можуть виникати питання про оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, інших необхідних документів та вирішення питань, пов`язаних із вихованням дитини, а також щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди матері. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України. Так, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право на відстрочку призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби за наведених підстав. Таке унормування зумовлене врахуванням усіх наявних життєвих ситуацій, коли особа самостійно виховує дитину (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо). Диспозиція пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Отож, удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами особи та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 127/3622/24 (провадження № 61-12634св24). Тому, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, суди мали б досліджувати обставини (події), які є виключними (непереборними / винятковими / неординарними / особливими) у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо). Враховуючи встановлені обставини, а саме перебування матері на окупованій території протягом тривалого часу, пояснення дитини щодо відсутності спілкування з матір`ю, дитина після мобілізації батька перебуває під наглядом сусідки, враховуючи інтереси дитини, оцінюючи сукупність доказів в цілому, суд дійшов висновку про доцільність встановлення факту самостійного виховання [PERSON] , [INFO] , та утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що матір дитини у разі встановлення факту самостійного виховання дитини батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування чи за рішенням суду.

Outcome: approved