Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] через систему «Електронний суд» подав до Заводського районного суду міста міста Кам`янського матеріали позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Згідно до позовних вимог просить: - Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ (Ідентифікаційний код юридичної особи 13498562) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) моральну шкоду заподіяну втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 250 000 грн. (двісті п`ятдсят тисяч гривень 00 копійок), без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів. В обґрунтування позову зазначає, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.02.2012року по 04.02.2015 року за посадою прохідника підземного, з повним робочим днем та 27.09.2017 по 16.04.2024 за посадою прохідника. 16.04.2024 був звільнений за станом здоров`я. Під час виконання трудових обов`язків Позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 12 червня 2024року, в якому зазначено, що Позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.. Хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язовотонічними та стійким больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним зниженням слуху за ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та [PERSON] . Відповідно до пункту 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 12 червня 2024року, виникнення хронічного професійного захворювання сталося за такими обставинами: Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 12 червня 2024 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію до 5%, фактична концентрація в повітрі робочої зони на робочому місці складала 121,6мг/м3, при гранично-допустимому значені 10мг/м3.Фактична концентрація в повітрі робочої зони на робочому місці позивача складала 93,4мг/м3 при граничнодопустимій концентрації -10 мг/м3 (час дії протягом зміни 94,4%). Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 139,9-212,9 при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 64- 151,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 25-40 кг. При нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 300-25% зміни при нормативному значенні до 300-25% зміни. Нахили корпусу 125-185 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 81-88 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. У зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до проти-пилових респіраторів). Позивач виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, фізичне динамічне навантаження та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. Тобто Відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у Позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування професійного захворювання. Відповідач у порушенні діючого законодавства не створив не шкідливі і безпечні умови праці, не виконував передбачені законом і нормативними актами і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормами, не приймав заходів для облегшування або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. 14.07.2025 відповідно до витягу з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи , номер витягу №24/25/1248/В, дата прийняття рішення 14.07.2025, номер рішення 24/25/1248/Р [PERSON] встановлено ІІІ-групу інвалідності та 45% втрати працездатності. Стан здоров`я Позивача залишається досить тяжким, у зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Позивач зазначає, що втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя і лікування, не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, що негативно відбивається на душевному стані, відчуває душевні страждання та переживання, з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану здоров`я, стало критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вина відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є доведеною, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) П-4 від 12 червня 2024року, комісією зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у Позивача виявлено не було (п.15), професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості (в тому числі на підприємстві Відповідача, де позивач пропрацював досить тривалий термін). Вимушен був звільнитись з підприємства саме із підстав суттєвого погіршення стану здоров`я внаслідок отриманого профзахворювання. Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності Позивача настали, оскільки Відповідач, як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та безпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у виникненні у Позивача хронічного професійного захворювання. Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Отже, Позивач як працівник, який отримав профзахворювання та був вимушен звільнитись з роботи з підстав стану здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 45% своєї професійної працездатності - він визнаний інвалідом 3 групи, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності. Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя Позивача, Позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки Позивачу необхідне лікування. Незважаючи на те, що Позивачу встановлена третя група інвалідності є робочою та позивач права на працю не позбавлений, жодним чином не спростовують факту наявності у Позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла. Позивачем надані докази, які підтверджують безспірні обставини: факт отримання Позивачем професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 45% (встановлено з 14.07.2025), необхідність лікування, що свідчить, професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили зміни у способі життя, і таким чином Позивачу завдано моральну шкоду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 року, цивільну справу №208/11777/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 08.09.2025 року відкрито провадження у справі №208/11777/25 за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 30.09.2025 року представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що сума позовних вимог є завищеною та такою, що не відповідає критеріям розумності та справедливості. У своїй позовній заяві Позивач не приділяє належної уваги розрахунку розміру стягуваної моральної шкоди. Водночас, Позивач зазначає, що розумним та справедливим має стати йому відшкодування йому моральної шкоди за рахунок відповідача у розмірі 250 000 грн. При цьому, з позовної заяви незрозуміло які факти слугують обґрунтуванням саме такої суми завданої моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Наголошує на тому, що позивач не доводить, що йому взагалі було завдано моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, а з наданих лікарських документів неможливо зробити висновок про те, що Позивач пройшов тривале лікування, має істотні обмеження, пов`язані зі здоров`ям. Тобто, Позивачем не доведено сам факт завдання йому моральної шкоди. Істотний вплив на завдання Позивачу професійного захворювання мала робота на інших, аніж ПРАТ «ШУ «Покровське» підприємствах. Зокрема, з наданої Позивачем копії трудової книжки вбачається, що останній почав свій трудовий шлях ще з посади учня машиніста підземних установок в ОП «Шахта «Україна» ДП «Селидовуголь» і продовжував працювати в таких умовах до прийняття на роботу в 2012 році на підприємство Відповідача. Водночас, в лікарських документах, зокрема у Виписці з медичної картки стаціонарного хворого № 16617, наданій Позивачем, в розділі АНАМНЕЗ ХВОРОБИ вказано, що останній знаходиться під наглядом лікаря з приводу хронічного бронхіту починаючи з 2012 року. Тобто первинні ознаки захворювання у Позивача виникли ще до працевлаштування на підприємство Відповідача. Водночас, Позивач Відповідача про погіршення стану свого здоров`я не повідомляв, не сприяв переведенню його в менш шкідливі умови праці тощо. За таких умов, варто констатувати, що виникнення у Позивача професійного хронічного захворювання стало наслідком його бездіяльності та праці на інших, аніж Відповідач, підприємствах. Не зважаючи на те, що ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» не визнає позов та вважає позовні вимоги завищеними, а також такими, що не відповідають критеріям розумності та справедливості, Відповідач готовий добровільно сплатити Позивачу на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я через нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, суму у розмірі 60 (шістдесят) тисяч гривень, однак за відсутності реквізитів позивача, здійснити дане перерахування не має можливості. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 13.10.2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 02.03.2026 року у судове засідання представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв та клопотань не надав У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно до трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 27.02.2012 року по 04.02.2015 року та з 27.09.2017 року по 16.04.2024 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське». Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 11.06.2024 року, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання, а саме хронічний бронхіт ІІ стадії, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, ЛН -І-ІІ ст. (першого -другого). Хронічна радикулопатія L5, S1ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовими синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІІ ст. (помірний) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Хронічне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. О.В Куцик виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №16617, [PERSON] з 29.04.2025 по 09.05.2025 перебував на стаціонарному лікуванні, поставлено діагноз: хронічний бронхіт 2 ст., загострення. Пневмофіброз прикореневий ЛН -І-ІІ ст. (першого -другого). Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч, стадія загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, в м`язово-тонічним, корінцевим та стійким вираженим больовими синдромами на тлі деформуючого спондильозу поперекового відділу хребта, кили диску L4-L5, L5-S1.Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість з помірним ступенем пониження слуху ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та Пономарьової Н.І.Супітній ідагноз: періартроз плечових суглобів, артроз акроміально-ключових з`єднань. Артроз ліктьових суглобів І-ІІ ст. Двобічний гонартроз ІІ ст. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного захворювання від 22.05.2024 року № 21/523 у [PERSON] наявний діагноз хронічний бронхіт 2 ст., загострення. Пневмофіброз прикореневий ЛН -І-ІІ ст. (першого -другого). Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч, стадія загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, в м`язово-тонічним, корінцевим та стійким вираженим больовими синдромами на тлі деформуючого спондильозу поперекового відділу хребта, кили диску L4-L5, L5-S1.Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість з помірним ступенем пониження слуху ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та Пономарьової виникли внаслідок професійного захворювання і встановлені вперше. Як вбачається з витягу 24/25/1248/В, з рішення 14.07.2025 року № 24/25/1248/Р експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи [PERSON] з 18.05.2025 року встановлено ІІІ групу інвалідності по причині професійного захворювання із відсотком втрати працездатності 45% з 12.06.2024 року. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідност. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 червня 2024 року, професійні захворювання виникли у зв`язку з недосконалістю технічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. О.В. Куцик виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. З акту вбачається, що [PERSON] має діагноз: Хронічний бронхіт ІІ стадії, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, ЛН -І-ІІ ст. (першого -другого). Хронічна радикулопатія L5, S1ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовими синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІІ ст. (помірний) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено з трудової книжки [PERSON] : - з 27.02.2012 року по 31.12.20213 року працював прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті; - з 01.01.2014 по 04.02.2015 року переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті; - з 27.09.2017 року по 19.12.2018 року працював прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; - з 20.12.2018 рроку по 16.04.2024 року переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті; -16.04.2024 року звільнений за ст.40 ч. 2 КЗпП України за станом здоров`я. Інформація з трудової книжки [PERSON] свідчить про те, що він з 2012 року по 2024 рік майже весь час працював у шахтах з повним підземним робочим днем. У акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 11.06.2024 року також зазначено, що [PERSON] в умовах шкідливих факторів працював 11 років 9 місяців 2 дні. Отже, вбачається, що захворювання, які визнанні професійними захворюваннями [PERSON] цілком ймовірно виникли за час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське». З наданої трудової книжки вбачається, що [PERSON] після звільнення з ПАТ «ШУ «Покровське» більше не працював. У позовній заяві зазначено, що у зв`язку з отриманим невиліковного, професійного захворювання та суттєвою втратою працездатності, порушено звичайний, нормальний спосіб життя Позивача. Його стан здоров`я залишається досить тяжким, у зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт і надалі потребує лікування. Позивач зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя і лікування. Окрім того, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, що негативно відбивається на душевному стані, відчуває душевні страждання та переживання. В нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану здоров`я, стало критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні. Має уникати переохолодежння та фізичних навантажень, на постійній основі приймати медикаменти та постійною бути під котролер сімйеного та інших фахових лікарів. Роботодавець ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Таким чином, судом встановлено порушення ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» норм трудового законодавства, що призвело до появи у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди. Але судом також враховано, що до матеріалів справи не долучено медичних документів у період до моменту звільнення позивача, тобто з 27.02.2012 року і до 2024 року. Тобто, матеріали справи не містять підтвердження того, який стан здоров`я був весь цей час у позивача та як протікали отримані під час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське» хвороби. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 110 000,00 грн. буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 110 000,00 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial