Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (надалі також позивач, ТОВ «Новий Колектор», новий кредитор) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідачка, [PERSON] , позичальник, клієнт). Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі також ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», товариство, кредитодавець, первісний кредитор) та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 (надалі також договір № 1124-4830 від 10.12.2022, кредитний договір, договір). Кредитний договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа та підписаний позичальником електронним підписом відповідним одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4000,00 грн, на таких умовах: строк, на який надається кредит 300 днів; дата повернення (виплати) кредиту 06.10.2023; базовий період сплати відсотків 18 календарних днів. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/ або пільговою процентною ставкою). ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит, проте остання свої зобов`язання за договором щодо повернення грошових коштів не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитом у сумі 39640,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4000,00 грн, за відсотками - 35640,00 грн. 26 грудня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «Новий Колектор» укладений договір факторингу № УКФ 261224-2. Відповідно до умов означеного договору факторингу первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги грошові кошти за плату у порядку та строки, встановлені договором факторингу. Право вимоги за кредитними договорами переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру боржників. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за договором № 1124-4830 від 10.12.2022 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є [PERSON] , а саме на суму 39640,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4000,00 грн, за відсотками - 35640,00 грн. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 39640,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином. У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Новий Колектор». Відповідачка процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалася, заперечень проти позову не подала, доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, зокрема щодо несправедливості умов в частині періоду нарахування відсотків, розміру відсоткової ставки та загального розміру відсотків, заявленого до стягнення із відповідачки, останньою не заявлено/не обґрунтовано. Жодних клопотань та/або заяв від відповідачки не надходило. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 27 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», за підписом представника позивача, Овчаренка Ігоря Станіславовича (а.с. 26). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 13.11.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 11.12.2025. Судом встановлений строк для подання відповідачкою відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 59-60). Копії ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено сторонам по справі. Крім того, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 13.11.2025 судом витребувано докази із банківської установи (а.с. 61). У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 5(зворот). З огляду на означене клопотання, представник позивача в судові засідання у цій справі не з`являвся. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці повернулось із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 04.12.2025, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 64-65). 05.12.2025 до суду надійшов лист АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» вих. № 12829/2/52867-БТ від 01.12.2025, яким банківською установою повідомлено суду витребувану інформацію (із наданням виписки по картковому рахунку відповідача) (а.с. 71-72). У судове засідання 11.12.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Відповідачка не повідомила причини неявки, клопотань не надходило. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 11.12.2025 розгляд справи відкладено на 20.01.2026. Станом на 20.01.2026 в матеріалах справи було відсутнє належне повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи, відсутні будь-які відомості/поштові відмітки, які б вважалися належним повідомленням відповідачки про дату судового засідання. У судове засідання 20.01.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися, жодних заяв та/або клопотань до суду не надходило. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 20.01.2026 розгляд справи відкладено на 25.02.2026. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці повернулось із позначкою «відмова отримання», проставленою 05.02.2026, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. У судове засідання 25.02.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися, жодних заяв та/або клопотань до суду не надходило. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 10.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 (а.с. 12-13), за умовами якого кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1. договору). Згідно із п. 2.2 договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. У пункті 2.3 договору зазначено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування (більш детально див. п. 5.6 договору). Пунктом 3.1. договору передбачено, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Як встановлено із договору про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022, відповідачці було надано одноразовий ідентифікатор А2176, яким підписано кредитний договір зі сторони відповідачки (а.с. 13). Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 4000,00 (чотирі тисячі) грн. Дата надання/видачі кредиту: 10.12.2022 (п. 4.1 договору). Відповідно до п. 4.2 договору спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту. Згідно із п. 4.3 договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватись можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/ або пільговою процентними ставками. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/ або пільговою процентними ставками) (п. 4.6 кредитного договору). Пунктом 4.8 договору передбачено строк кредитування, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 06.10.2023. В реквізитах сторін (п. 12 кредитного договору) передбачені, серед іншого, номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] , а також одноразовий ідентифікатор (одноразовий пароль) [NUMBER] , яким підписано кредитний договір зі сторони відповідачки (а.с. 13). Означеним паролем відповідачкою підписано також паспорт споживчого кредиту/ інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 15), а також Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором відповідно до Методики Національного банку України (а.с. 15(зворот). На підтвердження перерахування коштів позивач надав квитанцію системи LiqPay від 10.12.2022 (а.с. 36), відповідно до якої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 10.12.2022 о 15:33 год перерахувало кошти на суму 4000,00 грн на картковий рахунок відповідачки [NUMBER] , ID операції [NUMBER] , призначення платежу: Видача кредитних коштів за договором 1124-4830, 2022-12-10. Аналогічні відомості зазначені у довідці ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с. 11). Крім того, на виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 13.11.2025 листом вих. № 12829/2/52867-БТ від 01.12.2025 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» повідомило суд, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . З виписки з рахунку відповідачки, що додана до означеного листа, вбачається надходження 10.12.2022 від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суми в розмірі 4000,00 грн (а.с. 71-72). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за договором № 1124-4830 від 10.12.2022 станом на 26.12.2024 загальна сума заборгованості становить: 39640,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 4000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 35640,00 грн (а.с. 27-35). 26.12.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № УКФ-261224-2 (а.с. 39-43), за умовами якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за плату відступило ТОВ «Новий Колектор» право грошової вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників. На підтвердження факту укладення та виконання означеного договору факторингу позивачем надано реєстр боржників №1 до договору факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024, з якого вбачається, що до ТОВ «Новий Колектор» від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідачки за договором № 1124-4830 від 10.12.2022 на суму 39640,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 4000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 35640,00 грн (а.с. 25-26), а також платіжні інструкції кредитового переказу коштів, якими підтверджується сплата ціни продажу за відступлення права вимоги, згідно із договором факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024 (а.с. 18-24). Позивачем надана довідка про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 1124-4830 від 10.12.2022 на суму 39640,00 грн (а.с. 10). ТОВ «Новий Колектор» вважає, що відповідачкою порушено умови договору про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідачки) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачку - спростувати розмір існуючої заборгованості. V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022 укладений між сторонами в електронній формі. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, зазначеного в тексті кредитного договору. Суд дійшов висновку, що при укладенні договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору. Договір про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд вважає доведеними обґрунтування позовної заяви щодо переходу до позивача прав вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022; позивачем надані належні та достатні докази для підтвердження обставин набуття ним прав кредитора за означеним договором. Суд доходить до переконання, що відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачка не здійснила розрахунок за договором в строки, визначені його умовами. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 26.12.2024 становить 39640,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 4000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 35640,00 грн. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідачки. Щодо стягнення суми основного боргу. Як встановлено судом, відповідачці були перераховані кошти у загальному розмірі 4000,00 грн на виконання умов кредитного договору. Спосіб перерахування коштів відповідає умовам договору. Перерахування суми кредиту на вказану у кредитному договорі платіжну картку, як і видачу такої картки на ім`я відповідачки, підтверджено банківською установою. Відповідачкою не спростовано факт отримання кредитних коштів та/або їх розмір (суми основного боргу). Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 4000,00 грн за договором про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022. Належних доказів того, що відповідачка повернула кошти у сумі 4000,00 грн за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 4000,00 грн основного боргу. Щодо заборгованості зі сплати процентів. За розрахунками позивача, розмір процентів, заборгованість відповідачки за якими наявна за кредитним договором, становить 35640,00 грн. Водночас, відповідно до п. 4.6, 4.8 договору про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022 дата повернення (виплати) кредиту 06.10.2023, строк кредитування 300 днів, розмір процентної ставки 3,00% за кожен день користування кредитом. Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, здійсненого позивачем, суд доходить висновку про його обґрунтованість (4000,00 грн х 3,00% в день х 300 днів = 36000,00 грн). Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідачки меншу суму відсотків, що є правом позивача та не порушує права відповідачки, а відтак, враховуючи ту обставину, що в порушення умов договору відповідачка фактично отримані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула, чим порушила права кредитора, доводів щодо несправедливості умов кредитного договору в частині строку та розміру відсотків не заявила, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі 35640,00 грн підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1124-4830 від 10.12.2022 в розмірі 39640,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 4000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 35640,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 3720477751 від 23.10.2025 (а.с. 1). Відтак, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в означеній сумі. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач із відповідача, суд зазначає та виснує таке. В обґрунтування підставності та розміру понесених позивачем ТОВ «Новий Колектор» витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, разом з позовною заявою подано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024, укладеного між АО «ВЕРІТАС ЦЕНТР» та ТОВ «Новий Колектор»; додаткової угоди № 4 від 14.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024; додаткової угоди № 17 від 03.04.2025 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024; додаткової угоди № 19 від 16.04.2025 до договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 02.07.2024; звіту про виконану роботу відповідно до договору №07/24-НК від 02.07.2024 (по клієнту [PERSON] ), платіжної інструкції від 21.10.2025 на суму 6000,00 грн про оплату за надання правничої допомоги за позовом до [PERSON] (а.с. 16, 17, 38, 44-46). Суд доходить висновку, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача його представником надано всі необхідні докази. Відповідачка ні заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, ні обґрунтувань щодо неспівмірності таких витрат не подала. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 904/3583/19), обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Відтак, зважаючи на відсутність вчинення відповідачкою дій, спрямованих на заперечення проти вимог позивача відносно відшкодування витрат на правову допомогу, суд позбавлений процесуальної можливості розглянути питання щодо зменшення та/або неспівмірності заявлених вимог про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, а тому з відповідачки, з огляду на висновки суду про задоволення позову, слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved