Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30.05.2025 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про поділ спільного майна подружжя. 02.06.2025 від представника позивача - адвоката Ковальова Андрія Олександровича надійшла заява про розподіл судових витрат на правничу допомогу. Представник позивача в заяві просить ухвалити додаткове рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу та у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу розмірі 18 000, 00 грн. Відповідач подав заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки матеріальне становище відповідача завдяки позивачу є вкрай складним. Спільні діти сторін проживають з відповідачем, що складає 99% її обов`язків по відведенню на них свого часу, уваги та матеріальному забезпеченню, ніж у позивача.З метою дотримання пропорції прав та обов`язків сторін, буде справедливим зменшити суму витрат на правничу допомогу на 99%, а також з метою недопущення покладення на матір дітей позивача надмірного тягаря, окрім відшкодування судового збору, то розмір компенсації його витрат має дорівнювати лише 180,0 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином повідомлені Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені заяви з підстав викладених у запереченнях, а також у зв`язку з відсутністю заяви відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. У судовому засіданні проголошене про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 25.02.2026. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30.05.2025 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про поділ спільного майна подружжя -задоволений: визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . визнано за [PERSON] право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . визнати за [PERSON] право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] судовий збір у розмірі 15140 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України). За приписами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У позовній заяві позивач зазначав, що очікує понести витрати на участь у справі представника, заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 18000 грн подана -02.06.2025. Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно із ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами ст. 13 7 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту ч. 4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137ЦПК України). У ч. 3 ст. 141ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц(провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18(провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137ЦПК України). Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20). Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі надані: -Договір про надання правничої допомоги від 09.07.2024, який укладений між адвокатом Ковальовим А.О. та [PERSON] ; -Акт прийому-передачі наданих правових послуг до Договору б/н від 09.07.2024 від 17.10.2024; -Акт прийому-передачі наданих правових послуг від 23.01.2025 до Договору б/н від 09.07.2024 -платіжне доручення № @2PL628948 від 17.10.2024 на суму 10 000, 00 грн; -платіжне доручення № @2PL698466 від 23.01.2025 на суму 8 000, 00 грн. За Актами прийому - передачі наданих правових послуг до договору б/н від 09.07.2024, від 17.10.2024 та від 23.01.2025 виконавцем надані наступні послуги: -усна консультація клієнта - 2 000, 00 грн; -аналіз нормативно-правової бази, щодо поділу спільного майна подружжя та складання позовної заяви - 8 000, 00 грн; -подання додаткових пояснень по справі - 2 000, 00 грн; -участь у судових засіданнях по справі до винесення судом першої інстанції рішення по суті - 6 000, 00 грн. Вартість наданої правової допомоги у цій справі складає 18 000, 00 грн. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що позивач отримав правову допомогу від адвоката Ковальова Андрія Олександровича. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц). Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 133,137 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Отже, оцінюючи надані суду докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що представником позивача не доведено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Зокрема, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує конкретні обставини даної справи, її складність, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, на думку суду, заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їх неминучості та розумності їхнього розміру, відтак, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що визначений позивачем та її адвокатом розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони, та їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому вважає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 9 000, 00 грн, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Outcome: partial