Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

До суду, за підсудністю з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява, на обґрунтування якої зазначено, що [PERSON] є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 16.01.2003. 07.06.2022 будинок було знищено внаслідок обстрілу, в зв`язку з чим позивач розпочала процедуру оформлення компенсації за знищене майно відповідно до норм Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об?єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України". За результатами розгляду звернення позивачу видали житловий сертифікат ЖС-27.05.2024-7205, відповідно до якого, в якості компенсації, на [PERSON] заброньовано кошти в сумі 1 208 485,40 грн, які можуть бути використані на будівництво чи купівлю нового житла. Для отримання компенсації необхідно припинити право власності на пошкоджене житло, у заявку з чим позивач звернулася до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради із заявою про державну реєстрацію припинення права власності на об`єкт нерухомості та 27.02.2025 отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки спірний будинок був куплений під час перебування позивача у шлюбі із [PERSON] , а тому, будинок є спільною власністю подружжя. Вказує, що позивач з 04.10.1997 по 15.05.2007 перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них народився син [PERSON] . З 2009 колишній чоловік проживав у Російській Федерації. [INFO] [PERSON] помер. Єдиним його спадкоємцем став син. Зазначає, що з сином позивач не спілкується та не володіє будь-якою інформацією щодо нього. У зв`язку з введенням воєнного стану між державою Україна та Російською Федерацією розірвані всі дипломатичні відносини, відсутній поштовий зв`язок, повідомити відповідача про існування спору неможливо. Зазначає, що будинок було знищено в 2022, проте колишній чоловік [PERSON] ніколи не заявляв жодних претензій щодо оформлення позивачкою документів на компенсацію знищеного майна. Жодним чином не користувався своїм правом власності на частку в будинку. Зазначила, що при вирішенні питання про припинення права власності слід застосовувати принцип добросовісності такого припинення. За життя [PERSON] не заявляв вимог про поділ житлового будинку, після розлучення не користувався своєю часткою, не здійснював утримання, а отже, фактично відмовився від своєї частки. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу Українн, не подав заяву про прийняття спадщин, він вважається таким, що не прийняв її. Це стосується того спадкоємця, який не перелічений серед осіб, що за законом (ст. 1268 ЦК) вважаються такими, що прийняли спадщину. Ст. 1277 ЦК України становлено, що у разі неприйняття спадщини і спадкоємцями за законом і за заповітом, спадщина визнається відумерлою. Також вказує, що позивачем вже заброньовано кошти на компенсацію через додаток «Дія». Термін бронювання 30 днів, який закінчується 10.03.2025. Якщо реєстраційний акт про припинення права власності не оформлено, бронювання автоматично скасовується, що позбавляє позивача можливості отримати компенсацію. У зв`язку з викладеним просить визнати припиненим право власності [PERSON] на спірний житловий будинок у зв`язку з його знищенням та зобов`язати Міністерство соціальної політки поновити 30 денний строк резервування коштів у особистому кабінеті [PERSON] у за стосунку «Дія» за житловим сертифікатом ЖС-27.05.2024-7205. Позивач та її представник до судового засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON] , який повідомлявся про дату та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, до судового засідання не з`явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - Міністерства соціальної політики України до судового засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки. Представник третьої особи - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради до судового засідання не з`явився, надав письмові пояснення, відповідно до яких 22.02.2025 до Департаменту звернувся представник [PERSON] із заявою щодо реєстрації припинення права власності на буд. [ADDRESS] , але подані заявником документи не відповідають вимогам законодавства через наявність факту набуття права власності в період перебування у шлюбі. З огляду на зазначене, державним реєстратором. було прийнято рішення від 27.02.2025 про відмову у проведенні реєстраційних дій. Просить прийняти рішення на розсуд суду, з урахуванням вимог діючого законодавства. Представник третьої особи - Святогірської міської територіальної громади до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що відмова державного реєстратора через презумпцію спільної сумісної власності подружжя э незаконною та обґрунтованою, оскільки будинок був придбаний у 2003 році під час перебування позивача у шлюбі з [PERSON] . Шлюб між ними було розірвано 15.05.2007. Відповідно до частини 2 статті 72 Сімейного кодексу України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Тобто сплив строк позовної давності для поділу майна подружжя. Дії [PERSON] свідчать про відмову від права власності. Після розірвання шлюбу він переїхав на постійне місце проживання до іншої держави та повністю самоусунувся від виконання обов`язку по утриманню майна. З дня смерті [PERSON] минуло більше року. Спадкоємець [PERSON] у встановлений шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її не прийняв, втратив будь-які права на спадкове майно. Друга підстава для відмови є відсутність підпису позивача на акті комісійного обстеження від 17.05.2024 є прикладом надмірного формалізму. Дії реєстратора порушують фундаментальний принцип пріоритету суті над формою та йдуть врозріз із метою спеціального законодавства про компенсацію за знищене майно. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав № 376795156 від 01.05.2024 [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 16.01.2003 належить будинок [ADDRESS] . З акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 17.05.2024, видно, що житловий будинок [ADDRESS] повністю зруйнований. Об`єкт не придатний для використання за цільовим призначенням, повністю втратив свою економічну цінність. 27.05.2024 [PERSON] отримала житловий сертифікат № ЖС-27.05.2024-7205 на житло в якості компенсації за зруйноване житло та за нею було заброньовано кошти в сумі 1208485,40 грн, які можуть бути використані на будівництво чи купівлю нового житла. Вказане також підтверджується Витягом з державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України від 20.02.2025. З рішення про відмову у проведення реєстраційних дій № 77513381 від 27.02.2025 державний реєстратором прав на нерухоме майно департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Снежинскі Н.В. було відмовлено у державній реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомості будинок [ADDRESS] , оскільки спірний будинок був куплений під час перебування позивача у шлюбі із [PERSON] , а також через відсутність на долученому акті комісійного обстеження підпису заявника. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 00000210502 від 27.02.2009, видно, що [PERSON] з 04.10.1997 перебувала у шлюбі з [PERSON] . З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що батьками останнього є є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.02.2024. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок був придбаний позивачкою в період перебування у шлюбі з [PERSON] . Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, чинного на момент укладення договору купівлі продажу будинку, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порозумінні вимог ст. 81 ЦПК України суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того факту, що відповідач [PERSON] відмовився від спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] . Навпаки, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач тривалий час проживає на території РФ, спілкувався лише з батьком, а з позивачкою відносини не підтримує, що вказує на відсутність у останньої доступу до інформації стосовно спадкових справ сина. Заперечення позивача, щодо пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини відповідачем не заслуговують на увагу суду, оскільки законодавцем передбачена можливість поновлення строку звернення з заявою про прийняття спадщини в порядку ст.1272 ЦК України. Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Суд погоджується із доводами позивача, що відповідач юридично залишається власником частини домоволодіння, якого вже не існує в об`єктивній реальності, що порушує право позивача отримати компенсацію за зруйноване майно. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 346, 349 ЦК України однією з підстав припинення права власності на майно є знищення майна. Вказана норма закону поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежно від причин настання такого результату. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.01.2019 (справа № 708/254/18) умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Матеріали справи не містять доказів звернення [PERSON] з відповідною заявою, як власника майна, до державного реєстратора щодо внесення змін до державного реєстру. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суду не надано жодного доказу, що свідчить про порушення відповідачем [PERSON] права позивачки щодо предмету позову. Сам факт перебування відповідача у іншій державі; відсутність спілкування між сторонами, які є матір`ю та сином що ускладнює процедуру отримання компенсації за зруйноване майно, на думку суду, не є таким доказом. Таким чином, задоволення позовних вимог в частині визнання права власності позивачки на спірний житловий будинок припиненим, прямо суперечить принципу непорушності права власності спадкоємця [PERSON] , встановленого ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Позовні вимоги про зобов`язання Міністерства соціальної політки поновити 30 денний строк резервування коштів у особистому кабінеті [PERSON] у застосунку «Дія» за житловим сертифікатом ЖС-27.05.2024-7205 є похідними від основних, не містять належного законного обґрунтування, тому в їх задоволенні також слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed