Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.07.2024 р. відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. 26.04.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 142438 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до індивідуальної частини договору № 142438 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 3483,07 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 142438 від 26.04.2018 року та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти в розмірі 3483,07 грн., а відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15772,52 грн., а саме: сума основного боргу 3483,07 грн, сума боргу за процентами - 1880,86 грн, сума боргу за пенею та штрафами 10408,00 грн. Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту позичальник погоджується, що кредитор має право передати персональні дані клієнта третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 512 та 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 06.12.2018 року укладено додаткову угоду № 9 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 10 від 06.12.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 142438 від 26.04.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «ВІН ФІНАНС» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач надає розрахунок інфляційних витрат та 3% річних (через калькулятор сайту https://ips.ligazakon.net/calculator/ff): Сума боргу: Основна сума заборгованості за договором: Сума боргу з 23/02/2019 до 23/02/2022 15 772,52 грн. Всього: 15 772,52 грн. Інфляційні витрати: Останній період (23/02/2019 - 23/02/2022) Індекс інфляції: березень 2019 100,90 квітень 2019 101,00 травень 2019 100,70 червень 2019 99,50 липень 2019 99,40 серпень 2019 99,70 вересень 2019 100,70 жовтень 2019 100,70 листопад 2019 100,10 грудень 2019 99,80 січень 2020 100,20 лютий 2020 99,70 березень 2020 100,80 квітень 2020 100,80 травень 2020 100,30 червень 2020 100,20 липень 2020 99,40 серпень 2020 99,80 вересень 2020 100,50 жовтень 2020 101,00 листопад 2020 101,30 грудень 2020 100,90 січень 2021 101,30 лютий 2021 101,00 березень 2021 101,70 квітень 2021 100,70 травень 2021 101,30 червень 2021 100,20 липень 2021 100,10 серпень 2021 99,80 вересень 2021 101,20 жовтень 2021 100,90 листопад 2021 100,80 грудень 2021 100,60 січень 2022 101,30 лютий 2022 101,60 Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.21866444 Інфляційне збільшення: 15 772,52 x 1.21866444 - 15 772,52 = 3 448,89 грн. 3% річних Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: Кількість днів у періоді Сума з 23/02/2019 до 31/12/2019 15 772,52 x 3 % x 312 : 365 : 100 312 404,47 грн. з 01/01/2020 до 31/12/2020 15 772,52 x 3 % x 366 : 366 : 100 366 473,18 грн. з 01/01/2021 до 23/02/2022 15 772,52 x 3 % x 419 : 365 : 100 419 543,18 грн. Всього штрафних санкцій: 1 420,82 грн. Загальна заборгованість: Період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів 15 772,52 (сума боргу) + 3 448,89 (інфляційне збільшення) + 1 420,82 (штрафні санкції) = 20 642,23 грн. На підставі наведеного позивач визначає заборгованість відповідачки за кредитним договором № 142438 від 26.04.2018 року - 15 772,52 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 1 420,82 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 3 448,89 грн. Разом заборгованість становить - 20 642,23 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Представник відповідачки [PERSON] в інтересах відповідачки [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що проценти та неустойка нараховані безпідставно поза межами строку кредитування. Відповідачка позовні вимоги визнає частково у розмірі зазначеному у власному розрахунку, заперечуючи проти решти позовних вимог. Заявлену до стягнення суму «основної заборгованості» та її складові важає необґрунтованими. Обґрунтована та законна сума вимог складає 4591,15 грн, а не 20 642,23 грн, як того вимагає позивач. Просить суд у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» відмовити в частині стягнення процентів та штрафних санкцій, нарахованих поза межами строку кредитування (після 26.05.2018 року), та в частині суми, що перевищує розмір, зазначений у контр розрахунку; стягнути з відповідачки [PERSON] , на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 142438 від 26.04.2018 року у загальному розмірі 4591 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто одна) гривня 15 копійок; у задоволенні решти позовних вимог відмовити; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідачки до 2000 (двох тисяч) гривень. Представник позивача ТОВ «ВІН ФІНАНС» у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву, у якій просив справу розглянути без його присутності та повністю задоволити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленими про день, час та місце розгляду справи з невідомих суду причин в судове засідання не з"явилися. У відповідності ст.223 ЦПК України суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, в судовому засіданні встановлено та визнано відповідачкою, що 26.04.2018 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та відповідачкою [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 142438 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до індивідуальної частини договору № 142438 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачці позику у сумі 3500 грн ( п.1.1 Договору). Відповідно до п. 1.4 індивідуальної частини договору № 142438 від 26.04.2018 року, кредит було надано строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 142438 від 26.04.2018 року та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кредитні кошти в розмірі 3483,07 грн. Однак відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту позичальник погоджується, що кредитор має право передати персональні дані клієнта третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту. Відповідно до ч.1 ст.512 та 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 06.12.2018 року укладено додаткову угоду № 9 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 10 від 06.12.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 142438 від 26.04.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). 25.07.2024 р. відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором склала 15772,52 грн., а саме : сума основного боргу 3483,07 грн, сума боргу за процентами - 1880,86 грн, сума боргу за пенею та штрафами 10408,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач надає розрахунок інфляційних витрат та 3% річних (через калькулятор сайту https://ips.ligazakon.net/calculator/ff) та визначає заборгованість відповідачки за кредитним договором № 142438 від 26.04.2018 року - 15 772,52 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 1 420,82 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 3 448,89 грн. Разом - 20 642,23 грн заборгованості. Проте, суд не погоджується з наведеним розрахунком заборгованості відповідача та зазначає наступне. Відповідно до п. 1.4 індивідуальної частини договору № 142438 від 26.04.2018 року, кредит було надано строком на 30 днів. Отже, строк користування кредитом закінчився 26.05.2018 року. Позивач просить стягнути 15 772,52 грн як основну суму заборгованості. Разом з цим сума наданого відповідачці кредиту становила 3500 грн (п. 1.1 Договору). Таким чином різниця в розмірі 12 272,52 грн (15 772,52 - 3500) є сумою незаконно нарахованих первісним кредитором процентів та штрафних санкцій поза межами строку дії договору, які позивач безпідставно включив до складу «тіла боргу». Враховуючи висновки Верховного Суду, позивач мав право претендувати лише на тіло кредиту та наслідки прострочення грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач у своєму розрахунку після закінчення строку користування кредитом продовжує нараховувати проценти та штрафні санкції, що прямо суперечить усталеній судовій практиці. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах (після спливу строку) права та інтереси позивача захищені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, будь-які нарахування за договором (окрім 3% річних та інфляційних на тіло кредиту) після 26.05.2018 року є незаконними. Відповідач надав суду контррозрахунок заборгованості , який суд вважає правильним, за яким: 1) Основна сума боргу («тіло кредиту»): 3500,00 грн. 2) Проценти за користування кредитом в межах строку договору: Відповідно до п. 1.2.1 Договору, ставка складає 0,01% на день. Строк 30 днів. Розрахунок: 3500,00 грн * 0,01% * 30 днів = 10,50 грн. 3) Розрахунок 3% річних (ст. 625 ЦК України). Розрахунок здійснюється на суму тіла кредиту (3500,00 грн) за період, заявлений позивачем, але до дати введення воєнного стану, тобто з 23.02.2019 по 23.02.2022 (1096 днів). Формула: (Сума боргу * 3 * Кількість днів прострочення) / (Кількість днів у році * 100). з 23.02.2019 по 31.12.2019 (312 днів): (3500 * 3 * 312) / (365 * 100) = 89,78 грн. з 01.01.2020 по 31.12.2020 (366 днів): (3500 * 3 * 366) / (366 * 100) = 105,00 грн. з 01.01.2021 по 31.12.2021 (365 днів): (3500 * 3 * 365) / (365 * 100) = 105,00 грн. з 01.01.2022 по 23.02.2022 (54 дні): (3500 * 3 * 54) / (365 * 100) = 15,56 грн. Всього 3% річних: 89,78 + 105,00 + 105,00 + 15,56 = 315,34 грн. 4) Розрахунок інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України). Розрахунок здійснюється на суму тіла кредиту (3500,00 грн) за період з березня 2019 по лютий 2022 року включно. Сукупний індекс інфляції за цей період становить 1,21866 (відповідно до даних, наданих Позивачем). Формула: (Сума боргу * Сукупний індекс інфляції) - Сума боргу. Розрахунок: (3500,00 * 1,21866) - 3500,00 = 4265,31 - 3500,00 = 765,31 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню: 3500,00 (тіло) + 10,50 (проценти) + 315,34 (3% річних) + 765,31 (інфляційні) = 4591,15 грн. Таким чином, обґрунтована та законна сума вимог складає 4591,15 грн, яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача за кредитним договором. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на що, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 538,78 грн ((4591,15 грн х 2422, 40 грн) / 20642,23 грн). Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону представником позивача надано: Договір № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, АКТ про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 18.07.2025, на підставі яких позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Проте суд не може погодитись із наведеним розрахунком суми судових витрат в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 2000,00 гривень. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 2000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved