Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві представник позивача зазначив, що 27.02.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів у розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США. Факт укладення договору позики, а також отримання Відповідачем від Позивача визначеної грошової суми підтверджується Розпискою, складеною 27.02.2021 р. [PERSON] , оригінал якої наявний у [PERSON] . За умовами Розписки від 27.02.2021 р., яка написана власноручно Відповідачем, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму в розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США терміном на 1 рік. В свою чергу, в обумовлені Розпискою від 27.02.2021 строки, тобто в строк до 27.02.2022, взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконано, суму позики [PERSON] не повернуто, що свідчить про порушення Позивачем умов договору позики та, відповідно, прав та законних інтересів Позивача. Зважаючи на вищевказане, представник позивача просив сягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 6 000 доларів США та суму судового збору. 22.09.2025 р. відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.02.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.03.2026 р. представником позивача надано клопотання в якому він просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач, [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: З розписки від 27.02.2021 р. вбачається, що [PERSON] , взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США строком на 1 рік. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (ВПВС справа № 373/2054/16-ц, 16.01.19). Судом встановлено, що сторони уклали договір позики у встановленому законом порядку, за якими боржник вказав, що зобов`язується виплатити позивачу суму отриманих грошей у обговорений між сторонами термін, сторони, як доказ підтвердження склали розписку, в якій вказали кількість переданих у позику грошей позичальникові, строк виконання обов`язку позичальника повернути власнику таку суму, тобто укладений договір є дійсним та, в свою чергу, породжує між сторонами відповідні дійсні зобов`язальні правовідносини. Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обов`язок відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 6000 доларів США відповідно до умов укладеного між ними договору та наслідків його невиконання, а позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 3, 11, 12, 15, 16, 202-204, 207, 526, 530, 610, 612, 1046-1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved