Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, та просили ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що на сьогоднішній день відповідач, який зареєстрований за вище вказаною адресою, фактично за місцем своєї реєстрації не проживає фактично більше 2-х років, не забезпечує оплату комунальних послуг та не слідкує за утримання квартири, добровільно знятися з реєстрації у вказаній квартирі не бажає. Ухвалою суду від 15 січня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25 лютого 2026 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. В судове засідання позивач по справі не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів, та показів свідків, яких він просив допитати, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2016 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідач [PERSON] , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2022 року по 07.06.2024 року (шлюб було розірвано за рішення Покровського міського суду). Фактично з листопада 2023 року, ще до офіційного розлучення, відповідач [PERSON] вибула з зареєстрованого місця свого проживання і більше до нього не поверталась, що знайшло своє підтвердження під час дослідження матеріалів справи та підтвердилось показами свідків допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача у будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, відповідач [PERSON] не здійснює оплату комунальних платежів, які нараховуються за місцем її реєстрації і добровільно знятись з реєстрації не бажає. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійснення ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України у разі відсутності особи, яка не є членом сім`ї власника будинку, житлове приміщення зберігається за нею на протязі шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, вказаних у переліку до цієї статті Згідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (6 місяців) провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 520/14828/16-ц). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] станом на дату розгляду справи не проживає у житловому приміщенні по [ADDRESS] без поважних причин понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved