Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

14 листопада 2023 року близько 14:00 години, автомобіль Hyundai Sonata, д/н [NUMBER] , яким керував та який належить позивачу [PERSON] , рухаючись біля будинку №64 вул. Березинська у м Дніпрі, в напрямку з Донецького Шосе в бік вул. Генерала Захарченка, зіткнувся з автомобілем Volkswagen, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який виїжджав з території РЦ АТБ № 6 та під час маневру не надав перевагу автомобілю Hyundai Sonata, д/н [NUMBER] , який рухався по головній дорозі по відношенню до автомобіля Volkswagen, д/н [NUMBER] . Приписами п.33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, в редакції станом на 17.08.2022, яка діяла на момент пригоди, передбачено, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Учасники ДТП скористались правом, визначеним пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому зазначена схема ДТП, прізвище водіїв, назви транспортних засобів та їх пошкодження. У п.14 вказаного повідомлення відсутні зауваження, що водій транспортного засобу марки Volkswagen, д.н. [NUMBER] , [PERSON] свою вину не визнає. З висновку експерта №1471-25 від 11.12.2025 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи судом встановлено, що в умовах варіанту «Згідно пояснень водія [PERSON] », водій автомобіля Hyundai Sonata [PERSON] , за умов руху з допустимою швидкістю 50 км/год та своєчасного застосування гальмування, мав технічну можливість запобігти зіткнення, то слід дійти висновку, що в умовах даного варіанту його дії не відповідали вимогам п.12.3, п.12.4, п.12.9 «б» ПДР України та з технічної зору перебували у причинному зв`язку з ДТП. У той же час, експерт, з сукупності вихідних даних, дійшов висновку, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen Crafter [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом дотримання вимог п.10.2 Правил дорожнього руху; в даній в даній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen Crafter [PERSON] не відповідали вимогам п.10.2 Правил дорожнього руху та з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з зіткненням з автомобілем Hyundai Sonata. Окрім вказаних письмових доказів, судом проаналізовані показання допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] , та суд дійшов висновку, що вони є правдивими та послідовними, відповідають письмовим доказам по справі, а відтак, суд приймає їх до уваги та зазначає, що свідок прямо вказує, що безпосередньо бачив дорожньо-транспорту пригоду за участю сторін у справі, а саме як з прилеглої території на вул. Березинську виїжджає Volkswagen Crafter, який повертав наліво на вул. Березинську у бік ТРЦ «Караван», і у цей час Hyundai Sonata, д/н [NUMBER] , почав змінювати напрямок руху у праву смугу з метою уникнути зіткнення з Volkswagen Crafter, але зіткнення сталося лівою передньою частиною Hyundai Sonata у ліву задню частину Volkswagen Crafter. Отже, проаналізувавши в сукупності дані повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, висновок експерта, показання свідка [PERSON] , пояснення позивача та відповідача щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, суд доходить висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено, що 14.11.2023 дорожньо-транспорта пригода за участю автомобілів Volkswagen Crafter та Hyundai Sonata сталася з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем Volkswagen Crafter та порушив вимоги п.10.2 ПДР України, який встановлює, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Таким чином, суд виснуває, що саме дії [PERSON] , які полягають у порушенні пункту 10.2 ПДР України, знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП. При цьому суд не приймає до уваги варіант №3 пункту 2 висновку експерта «Згідно пояснень водія [PERSON] », оскільки [PERSON] є зацікавленою особою та його пояснення щодо обставин ДТП спростовані сукупністю інших, досліджених судом, доказів, які зазначені вище. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль зазнав механічних ушкоджень. З відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 30.04.2025, судом встановлено, що автомобіль марки Volkswagen Crafter, д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , належить [PERSON] , але [PERSON] 17.01.2023 року уклав із ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 212965296. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить 300 000,00 грн, за шкоду, завдану майну, - 160 000 грн та розмір франшизи становить 0,00 грн. У той же час, відповідно п.п. 4 п.1 Постанови Правління НБУ від 30 травня 2022 року №108 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000,00 гривень на потерпілого. 22.11.2023 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» з повідомленням №2300393904 про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. 23.11.2023 автомобіль, на замовлення [PERSON] , оглянуто аварійним комісаром [PERSON] , що підтверджено протоколом огляду транспортного засобу. 03.01.2024 страховиком складено страховий акт №2300393904, у якому зазначена сума до виплати потерпілому [PERSON] у розмірі 59 795,44 грн. З розрахунку суми матеріального збитку, якій міститься в страховій справі, та наданий на вимогу суду, випливає, що вартість відновлювального ремонту складає 59 795,44 грн. Розрахунок склав [PERSON] (посада не зазначена). 08.02.2024 [PERSON] виплачене страхове відшкодування у розмірі 59 795,44 грн, що дорівнює розрахунку суми матеріального збитку, якій міститься в страховій справі. У той же час, матеріали страхової справи не містять доказів, що страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, тобто з 22.11.2023, направив свого представника (працівника або експерта) до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Таким чином, суду не надано доказів, що працівник страховика або експерт оглянули пошкоджений транспортний засіб і саме за наслідками огляду розрахована сума матеріального збитку. Надані суду матеріали страхової справи не місять доказів узгодження розміру страхового відшкодування між страховиком та [PERSON] , як особою, яка має право на отримання відшкодування. 18.02.2024 [PERSON] , який має кваліфікацію аварійного комісара та оцінювача, за наслідками проведеного 23.11.2023 огляду, складено звіт №АК006-24 про оцінку вартості матеріального збитку завданого КТЗ [PERSON] з якого судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту, без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 397 909,28 грн; матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Hyundai Sonata, д/н [NUMBER] , внаслідок пошкодження складає 218 349 грн 23 коп з ПДВ. 01.03.2024, у зв`язку з незгодою з сумою виплаченого страхового відшкодування, [PERSON] звернувся з вимогою до ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» доплатити 20 204,56 грн страхового відшкодування, але отримав відмову. 01.04.2024 [PERSON] звернувся зі скаргою до Національного Банку України. 10.05.2024 [PERSON] отримав відповідь Національного банку України від 03.04.2024, у який НБУ повідомив, що 24.03.2023 Національний банк України прийняв рішення № 113-рш про відкликання (анулювання) ліцензій ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на продовження діяльності з надання фінансових послуг у сфері страхування. У подальшому, 29 березня 2023 року Національний банк України прийняв рішення № 21-565рк про виключення Страховика з Державного реєстру фінансових установ, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не підпадає у наглядову компетенцію Національного банку. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права 1)Щодо стягнення недоплаченого страхового відшкодування Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV в редакції станом на 17.08.2022, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. За приписами п 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, в редакції цієї статті із змінами, внесеними згідно із Законом № 1909-IX від 18.11.2021, передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Підпункт 34.2 ст. 34 Закону, в редакції цієї статті із змінами, внесеними згідно із Законом № 1909-IX від 18.11.2021, визначає, що страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України №1961-IV, зокрема ст.ст.33,34 цього Закону, випливає, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком може бути залучено свого представника, яким може бути працівник страхової компанії, або експерт. У цій справі судом встановлено, що страховик не направив свого представника (працівника або експерта) до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, як це передбачено ст.ст.33,34 Закону № 1909-IX. У той же час судом встановлено, що позивачем в порядку п. 34.4. ст.34 Закону №1961-IV для визначення розміру спричиненої шкоди залучена юридична особа ТОВ «АВАРКОМ КОНСАЛТИНГ», у складі якої є аварійний комісар/оцінювач [PERSON] , з правом проведення оцінки матеріальної шкоди відповідного напряму. За положеннями ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування передбачено в обов`язковому порядку. Суд приймає як доказ розміру заподіяної позивачу шкоди звіт ТОВ «АВАРКОМ КОНСАЛТИНГ» від 18.02.2024 №АК006-24, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 397 909,28 грн; матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Hyundai Sonata, д/н [NUMBER] , внаслідок пошкодження складає 218 349 грн 23 коп з ПДВ. Звіт має посилання про кримінальну відповідальність оцінювача за завідомо неправдивий висновок. Відповідачами суду не надано належного контррозрахунку розміру завданої позивачу шкоди. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума, це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для виплати страхового відшкодування, страховик, у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховою компанією в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством. У цій справі судом встановлено, що виплачена страховиком сума страхового відшкодування є меншою ліміту відповідальності страховика на 20 204,56 грн, а відтак ця сума підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь позивача. Крім того, з ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» відповідно до пункту 34.3 статті 34 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1909-IX від 18.11.2021, підлягають стягнення витрати на проведення дослідження у розмірі 4 500,00 грн, які [PERSON] сплатив ТОВ «АВАРКОМ КОНСАЛТИНГ», що підтверджується договором та актом прийняття-передачі виконаних послуг від 21.02.2024, оскільки представник страховика не з`явився у визначений строк, і потерпілий самостійно обрав експерта для визначення розміру шкоди. 2)Щодо стягнення з [PERSON] різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Отже страхова виплата має певні обмеження та може не у повній мірі покривати потерпілому заподіяний збиток (фізичний знос, франшиза, ПДВ, ліміт відповідальності). Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19 липня 2021 року у справі № 203/3219/15-ц, від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року та у справі № 754/5129/15-ц та постановою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16 де зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню потерпілому для відновлення його порушеного права у повному обсязі є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Відтак, розмір спричиненої матеріальної шкоди, який в порядку ст. 22, 1192, 1194, 1166 ЦК України не відшкодовується страховиком та покладається безпосередньо на винного у ДТП [PERSON] становить 94 679,38 грн (218349,23 20% ПДВ (43 669385) - 59 795,44 (сума сплаченого страхового відшкодування) 20 204,56 (сума стягнутого судом страхового відшкодування). При цьому суд зазначає, що позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП. Суд вважає, що позивач повинен був довести зазначені обставини, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП, а відтак суд дійшов висновку щодо зменшення розміру матеріальної шкоди на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє. Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 94 679,38 грн. 3)Щодо стягнення моральної шкоди Приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, окрім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч.1 ст.23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. 00 коп. позивач посилається на те, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу він переніс нервовий стрес, його життя зазнало негативних змін. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення, характеру механічних пошкоджень автомобілю, переживань [PERSON] та оцінивши поведінку [PERSON] , а також усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд доходить висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 5 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди зі страховика суд зазначає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. (ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У цій справі судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не зазнав ушкодження здоров`я, а відтак підстав для стягнення моральної шкоди зі страховика судом не встановлено, а отже позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 457 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 20.09.2024, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір та витрати, пов`язані із розглядом справи. Так, з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь позивача стягнуто 24 704,56 грн, що дорівнює 10,05% позовних вимог, а з відповідача [PERSON] стягнуто усього 99 679,38 грн, що дорівнює 40,56% позовних вимог, а відтак з ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 246,99 грн, а з відповідача [PERSON] 996,80 грн. Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем у першій заяві по суті справи та до закінчення судових дебатів, зроблена заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити позивачу строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи.

Outcome: partial