Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Адвокат Новак А.М., в інтересах [PERSON] звернувся до Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригодою. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача посилається на те, що 06 жовтня 2023 року з вини водія [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу [PERSON] були завдані легкі тілесні ушкодження. 22 листопада 2023 року Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 13 травня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, 13 травня 2025 року із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язаною з тілесними ушкодженнями, чим завдано матеріальних збитків, однак у виплаті позивачу було відмовлено, оскільки «електроскутер» у розумінні Закону не є транспортним засобом, і, відповідно, обов`язку у МТСБУ зі сплати відшкодування за шкоду, заподіяну таким пристроєм не виникає. Разом з цим, внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду, яку останній оцінює у 50 000, 00 грн. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою від 09.01.2026 року Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення розгляду справи у заочному порядку не заперечували. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди сторони позивача, судом вирішено про проведення розгляду справи у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача та його представника розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив. 06 жовтня 2023 року об 14 год. 15 хв., водій [PERSON] , керуючи електроскутером «Jcadi», реєстраційний номер [NUMBER] , на регульованому перехресті вулиці Балхаська та пр. Миру в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою на забороняючий сигнал світлофору виїхав на перехрестя, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який переходив проїзну частину дороги на дозволяючий зелений сигнал світлофору. Висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 1761 від 02 листопада 2023 року встановлено, що у [PERSON] , [INFO] , виявлені ушкодження у вигляді: саден правої верхньої кінцівки, тулуба; синця правої верхньої кінцівки; забійної ранки правої верхньої кінцівки за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року по справі № 216/7458/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 13 травня 2025 року позивач [PERSON] звернувся у строки встановлені законодавством до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду, 13 травня 2025 року із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язаною з тілесними ушкодженнями, чим завдано матеріальних збитків. У відповідь на звернення [PERSON] було повідомлено, що в розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «електроскутер» не є транспортним засобом, і, відповідно, обов`язку у МТСБУ зі сплати відшкодування за шкоду, заподіяну таким пристроєм не виникає. Вислухавши, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного заподіювача шкоди зв`язку між ними. Разом з цим, згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У даному випадку, саме неправомірні дії відповідача [PERSON] , які виразились у порушенні правил дорожнього руху, призвели до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач отримав легкі тілесні ушкодження. З огляду на вищевикладене, враховуючи глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, пропорційності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15 000, 00 грн. У зв`язку з цим, вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є такими, що підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних із розглядом справи зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Разом з цим, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та часткове задоволення позовних вимог в розмірі 15 000 грн (15000*100%/50000=30%) з відповідача на користь позивач підлягають стягненню 3000 грн (10000*30%/100%). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеній частині позову. Враховуючи викладене, часткове задоволення позовних вимог в розмірі 15 000 грн (15000*100%/50000=30%), а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави належить стягнути 363 грн 36 к. (1211,20 *30%/100%).

Outcome: partial