Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви [PERSON] знаходився на обліку в Управлінні соціального захисту населення Добропільської міської ради з 03.02.2023р. як внутрішньо переміщена особа та як отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі Порядок). Зазначене фактичне місце проживання в заяві: [ADDRESS] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Допомога призначена з 01.02.2023р. по 29.02.2024р. в сумі 2000 грн. Відповідно до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, [PERSON] перебував на обліку як ВПО в Вознесенівському районі м. Запоріжжя з 09.04.2022р. по 03.02.2023р. Згідно листа УСЗН по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 21.03.2023р. № 07-08/0706 [PERSON] перебував на обліку в цьому управлінні з 09.04.2022р. В складі сім`ї неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] була призначена та виплачена допомога з 01.03.2022р. по 28.02.2023р. у розмірі 8 000 грн. щомісячно, в т.ч. на заявника 2 000 грн., на сина [PERSON] 3 000 грн., на доньку [PERSON] 3 000 грн. Також встановлено, що довідки про взяття на облік ВПО на дітей в УСЗН по Вознесенівському району Запорізької міської ради зняті з обліку 23.09.2022р.. Таким чином, з 01.10.2022р. [PERSON] мав право на допомогу тільки на себе в розмірі 2 000 грн. Станом на жовтень 2022 року програмним комплексом АСОПД не було передбачено автоматичне припинення або перерахунок розміру допомоги у разі зняття з обліку ВПО осіб зі складу сім`ї. Відповідно п. 3 Порядку (в редакції від 24.08.2022), допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Відповідно п. 5 Порядку, внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги. [PERSON] приховав зміни в складі сім`ї, а саме зняття з обліку ВПО двох дітей з 23.09.2022р. Згідно листа УСЗН по Хортицькому району Запорізької міської ради від 11.04.2023р. № 02-08/1802 [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , перебувала на обліку в цьому управлінні з 23.09.2022р. по 30.09.2024р. Разом з заявницею з 23.09.2022р. по 08.03.2023р. на обліку в управлінні як ВПО перебували її неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] . Управлінням було призначено [PERSON] допомогу на період з 01.09.2022р. по 31.03.2023р. в розмірі 8 000 грн. щомісячно, в т.ч. на заявницю 2 000 грн., сина [PERSON] 3 000 грн., на доньку [PERSON] 3 000 грн. Таким чином, згідно отриманих відомостей встановлено, що [PERSON] не мав право отримувати допомогу на дітей [PERSON] та [PERSON] за період з 01.10.2022р. по 28.02.2023р., оскільки вони були зареєстровані як ВПО та отримували допомогу в іншому управлінні. Загальна сума надміру виплачених коштів 30 000,00 грн. Відповідач [PERSON] 08.06.2023р. написав заяву щодо добровільного повернення з суми призначеної допомоги надміру виплачених коштів в розмірі 100 %. За його заявою було утримано 18 000,00 грн., востаннє утримання відбулося в лютому 2024 року. Станом на 01.03.2025р. залишок заборгованості по неповернутим надміру сплаченим коштам складає 12 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради заборгованість за договором у розмірі 12 000 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідач правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористався. Рух справи. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 22.07.2025р. справу передано за підсудністю до Соборного районного суду міста Дніпра (а.с. 25). Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 18.08.2025р. відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному провадженні без виклику сторін (а.с. 33). Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України. Відповідач [PERSON] двічі повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання поштової кореспонденції на підтверджену адресу місця його фактичного проживання як внутрішньо переміщена особа, конверти, якими направлялась поштова кореспонденція повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився на обліку в Управлінні соціального захисту населення Добропільської міської ради з 03.02.2023р. як внутрішньо переміщена особа та як отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що підтверджується копією заяви про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (а.с. 5) та копією довідки від 03.02.2023р. №1422-5002555705 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. зворот 5). Зазначене фактичне місце проживання в заяві про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам: [ADDRESS] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Рішенням 1259850770-2023-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 06.02.2023р. [PERSON] призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.02.2023р. в сумі 2000 грн. (а.с. 6). Згідно листа УСЗН по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 21.03.2023р. № 07-08/0706 [PERSON] перебував на обліку в цьому управлінні з 09.04.2022р. В складі сім`ї неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] була призначена та виплачена допомога з березня 2022 року по лютий 2023 року у розмірі 8 000 грн. щомісячно. [PERSON] та [PERSON] 23.09.2022 р. та [PERSON] 03.02.2023р. зняті з обліку в УСЗН по Вознесенівському району Запорізької міської ради. Виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам зупинена 28.02.2023р. (а.с. зворот 6-7). Згідно листа УСЗН по Хортицькому району Запорізької міської ради від 11.04.2023р. № 02-08/1802 [PERSON] , перебувала на обліку в цьому управлінні з 23.09.2022р. Разом з заявницею з 23.09.2022р. по 08.03.2023р. на обліку в управлінні як ВПО перебували її неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] . Управлінням було призначено [PERSON] допомогу на період з 01.09.2022р. по 31.03.2023р. в розмірі 8 000 грн. щомісячно, в т.ч. на заявницю 2 000 грн., сина [PERSON] 3 000 грн., на доньку [PERSON] 3 000 грн (а.с. зворот 9). 08.06.2023р. [PERSON] написав заяву щодо добровільного повернення переплати по допомозі на проживання ВПО в розмірі 6 000 грн. за період з 01.02.2023р. по 28.02.2023р., та переплати по допомозі на проживання ВПО на його дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 24 000 грн. за період з 01.10.2022р. по 31.01.2023р., яку виплачено йому як батьку дітей (а.с. 11). Станом на 01.03.2025р. залишок заборгованості по неповернутим надміру сплаченим коштам складає 12 000,00 грн. 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Відповідно до п. 3, 5 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. №332 в редакції, що діяла станом на 01.01.2023р., допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги. Відповідно до п. 9 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. №332 уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису або використанням засобів електронної ідентифікації з високим або середнім рівнем довіри відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги») орган Пенсійного фонду України, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або адміністратора центру надання адміністративних послуг. Якщо отримувачів, яким призначено допомогу, відбулися зміни, які впливають на право на отримання допомоги, розмір допомоги перераховується з місяця, що настає за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженої особи або згідно з інформацією, наданою компетентним органом, та/або за результатами проведеної додаткової перевірки рекомендацій, наданих Мінфіном, відповідно до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат. Таку заяву уповноважена особа має право надіслати з використанням поштового або електронного зв`язку органу Пенсійного фонду України, уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або адміністратору центру надання адміністративних послуг. Відповідно до п. 18 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. №332 уповноважена особа несе відповідальність за достовірність інформації, зазначеної у заяві. Відповідно до п. 29 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. №332 в редакції, що діяла станом на дату подання позову, у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 (провадження №61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21 (провадження №61-1022 св 22) та від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження №61-18405 св 23). У даній справі встановлено, що нараховані відповідачу кошти є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, тому при вирішенні питання повернення вказаних коштів застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), інших постановах Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі №173/166/17, від 25 квітня 2018 року у справі №524/2029/17, від 20 червня 2018 року у справі №501/2500/15 від 26 червня 2018 року у справі №174/404/16-ц. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача щодо вказаного предмету спору, відповідачем по справі суду надано не було. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. (а.с. 12). На підставі наведеного та

Outcome: approved