Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 610 грн., судового збору у розмірі 2 422,20 та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 05.02.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9613636 на суму 5 500 грн. Відповідач приєднався до умов Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 92955, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту Позичальником, Кредитодавцем на Кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. На виконання умов Кредитного договору, 05.02.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" на платіжну картку № [NUMBER]. 21.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9613636 від 05.02.2024. У зв`язку з невиконання відповідачем умов кредитного договору, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 37 610 грн., яка складається з: 5 500 грн. - заборгованість по кредиту; 32 110 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати, та витрати пов`язані з наданням правничої допомоги. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Печериці Н.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого позовні вимоги позивача вважають безпідставними та необґрунтованими, вважають, що позов підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Вказують, що згідно п.1.2 кредитного договору та паспорта споживчого кредиту, сума кредиту становить 5 000 грн., а не 5 500 грн. , отже кредитодавець включив до основної суми кредиту також і комісію у розмірі 500 грн. Відповідач вважає, що Кредитодавцем було неправомірно включено до основної заборгованості за кредитним договором комісію у розмірі 500 грн. Представник позивача зазначає, що положення кредитного договору № 00-9613636 від 05.02.2024 про сплату Позичальником на користь Кредитора комісії в розмірі 500 грн суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості за процентами, наданим Позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС». Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 кредитного договору № 00-9613636 від 05.02.2024, строк кредитування становить 360 календарних днів; процентна ставка - 2,47% в день, дата надання кредиту - 05.02.2024, дата повернення позики (останній день) - 30.01.2025. Також, представник відповідача посилається на норми Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Проте, як убачається з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, нарахування Позикодавцю відсотків здійснено за кожен день користування кредитом не на весь строк надання кредиту (360 днів, як передбачено кредитним договором), а лише по 16.10.2024 включно (оскільки 21.10.2024 відбулась переуступка права вимоги, укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, нарахування відсотків за період із 05.02.2024 р. по 16.10.2024 р. здійснено Позивачу за відсотковою ставкою 2,47%, тобто, 123,5 грн. в день. Тобто, 5 000 грн. х 2.47% = 123,5 грн. на день, що дорівнює 32 110 грн. Проте починаючи із 22.04.2024 Кредитор продовжував нараховувати відсотки за стандартною ставкою 2,47%, не за ставкою 1,5%, починаючи з 22.04.2024 р. та за ставкою 1%, починаючи з 20.08.2024 р. Отже, на думку сторони відповідача, у період із 05 лютого 2024 року по 21 квітня 2024 року необхідно розраховувати заборгованість Позивача за процентами, виходячи із встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 2,5%, тобто, по ставці, яка і визначена умовам кредитного договору - 2,47% в день, тобто, 123,5 грн. на день. Оскільки з 05 лютого 2024 року по 21 квітня 2024 року пройшло 77 днів та у вказаний період проценти мали бути нараховані за ставкою 2,47% від суми заборгованості, що становить 123,5 грн. на день (5000,00 грн /сума залишку за тілом кредиту/ х 2,47%), то за цей час сума нарахованих процентів повинна становити 9 509,5 грн. 123,5 грн). (77 днів х У період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року необхідно розраховувати заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1,5%. Відповідно, необхідно розраховувати заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором у період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року, виходячи з встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1,5%: оскільки з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року пройшло 120 днів та у вказаний період проценти мали бути нараховані за ставкою 1,5% від суми заборгованості, що становить 75 грн. на день (5000,00 грн /сума залишку за тілом кредиту/ х 1,5%), то за цей час сума нарахованих процентів повинна становити 9 000 грн. (120 днів х 75 грн). У період із 20 серпня 2024 року по 16 жовтня 2024 року необхідно розраховувати заборгованість за процентами, виходячи з розміру максимальної ставки 1%. Тобто, оскільки із 20 серпня 2024 року по 16 жовтня 2024 року пройшло 58 днів, то у вказаний період проценти мали бути нараховані за ставкою 1% від суми заборгованості, що становить 50 грн. на день (5000,00 грн /сума залишку за тілом кредиту/ х 1%), то за цей час сума нарахованих процентів повинна становити 2 900 грн. (58 днів х 50 грн). Таким чином, загальний розмір процентів, за підрахунками представника відповідача, за кредитним договором № 00 9613636 від 05 лютого 2024 року повинен становити 9 509,5 грн. + 9 000 грн. = 2 900 грн. = 21 409,5 грн., а не 32 110,00 як зазначено Позивачем у позовній заяві. Різниця складає 9 700,5 грн. Також, стороною відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. 02.02.2026 позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно з якою заявлено клопотання про зменшення позовних вимог, та зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Таким чином, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» нарахування відсотків здійснюються наступним чином: 5 000 (сума виданого кредиту)*260(строк)*1,00(процентна ставка)/100 = 13 000 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 260 днів) 13 000,00/260=50 (сума за один день користування кредитом, що здійснювалось за період 05.02.2024 -21.10.2024. Таким чином, заборгованість по кредиту за відсотками становить 13 000 гривень. У зв`язку з чим, позивачем подано клопотання про зменшення позовних вимог. Звертають також увагу Суду на те, що як уже зазначалося раніше строк дії договору становить 360 днів. Тобто, незважаючи на право нараховувати відсотки на протязі 360 днів Первісний кредитор ТОВ «МАКС КРЕДИТ» нарахував відсотки лише за період тривалістю 260 днів. При цьому Позивачем нарахування відсотків не здійснювалося. Тобто твердження Відповідача про несправедливість та кабальність відсотків є безпідставним. Зважаючи на викладене, представник позивача зазначив, що загальна сума заборгованості складає 18 500 грн (5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 500 грн. - заборгованість за комісією, 13 000 грн -заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом). 02.02.2025 представником позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» - Поляковим О.В. подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 31 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, витребувано в Банка-емітента АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» докази на підтвердження отримання кредитних коштів. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Встановлено, що 05.02.2024 між ТОВ«МАКС КРЕДИТ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9613636 на суму 5 000 грн. Відповідач приєднався до умов Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 92955, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Згідно п. 1.1 вказаного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, сума кредиту становить 5 000 грн. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Згідно п. 1.3 кредитного договору, строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит Кредитодавцю (дата повернення кредиту) 30 січня 2025 року. Згідно п.1.4.1. договору, стандартна процентна ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.3 даного договору. На виконання умов Кредитного договору, 05.02.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" на платіжну картку № [NUMBER]. У відповідності з наданих АТ «Універсал Банк» відомостей від 01.12.2025 вбачається, що банком було ініційовано перевірку та встановлено, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , за період з 05.02.2024 по 10.02.2024 на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано грошові кошти у розмірі 5 000 грн. Також зазначено, що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за картковим рахунком маска картки [NUMBER] та знаходиться вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] 21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9613636 від 05.02.2024. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024, вбчається, що позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9613636 від 05.02.2024 на загальну суму 37 610 грн. .яка складається з: 5 500 грн. - тіло кредиту, 32 110 грн. - проценти за користування кредитом. У відповідності до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості за Кредитним договором № 00-9613636 від 05.02.2024, становить - 37 610 грн., яка складається з: 5 500 грн. - заборгованість по кредиту; 32 110 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Водночас, суд враховує подане позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» клопотання про зменшення позовних вимог, відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 500 грн., що складається з: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 500 грн. - комісія, 13 000 грн. - заборгованість за процентами. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження переходу до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9613636 від 05.02.2024. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Суд, при обрахуванні розміру процентів, що підлагають до стягнення з відповідача, враховує норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що Договір споживчого кредиту № 00-9613636 укладено 05 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому до договору слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням перехідних та прикінцевих положень. У відповідності з матеріалами справи, заборгованість відповідача за кредитним договором №00-9613636 від 05.02.2024 складає 18 500 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 500 грн. - заборгованість за комісією, 13 000 грн. - заборгованість за процентами. Оскільки первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів, натомість відповідач не надав доказів повернення суми кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитними коштами, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості у загальному розмірі 18 500 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 500 грн. - заборгованість за комісією, 13 000 грн. - заборгованість за процентами. .Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. При цьому, позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 20.08.2025, виписку з особового рахунку за кредитним договором від 05.02.2024. Представником відповідача у поданому до суду відзиві на позовну заяву, заявлено клопотання про зменшення позовних вимог. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а отже не відноситься до складних справ. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 3 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягає стягненню заборгованість за Договором №00-9613636 від 05.02.2024 складає 18 500 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 500 грн. - заборгованість за комісією, 13 000 грн. - заборгованість за процентами. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved