Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, у якому просить розтлумачити заповіт №2-3722, посвідчений 10.12.2004 державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Миколенко І.М., та визнати за [PERSON] право власності на 9/20 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. У обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно після смерті спадкодавця [PERSON] , а саме: на 9/20 часток у житловому будинку по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] до цього часу не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно - 9/20 часток житлового будинку [ADDRESS] у зв`язку із допущеною помилкою при оформленні заповіту від 10.12.2004 за №2-3722, в якому вказано невірну адресу житлового будинку - [ADDRESS] (запис вчинено за зареєстрованим у паспорті місцем реєстрації заповідача [PERSON] ). Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 24.12.2024 № 2914/02-13 приватний нотаріус Черкаського МНО Алєксєєва І.Ю. відмовила у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину - на 9/20 часток житлового будинку по [ADDRESS] , який залишився після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва була мотивована тим, що за даними нотаріальної контори після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 07.04.2023 за №31/2023 заведена спадкова справа. З заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] ; [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Згідно перевірки в Спадковому Реєстрі від імені померлої [PERSON] , 1938 року народження, Миколенко І.М., державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, посвідчено заповіт від 10.12.2004 за реєстровим №2-3722. Видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 9/20 (дев`ять двадцятих) часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , неможливо у зв`язку з тим, що під час перевірки поданих документів було виявлено помилку в заповіті, а саме в номері житлового будинку, частка в праві власності якого належала спадкодавцю, оскільки померлій належала частка в праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . При посвідченні заповіту від 10.12.2004 за №2-3722 державним нотаріусом Черкаської державної нотаріальної контори Миколенко І.М. не було зафіксовано конкретно, на яку частку житлового будинку та земельну ділянку [PERSON] надавала заповітне розпорядження, та не перевірено відповідність (дійсність) вказаної спадкодавцем адреси житлового будинку: [ADDRESS] . Указана помилка (неточність) при визначенні в заповіті від 10.12.2004 за № 2-3722 адреси спадкового майна - [ADDRESS] , що заповідалося [PERSON] на користь [PERSON] , була пов`язана із невірним визначенням належного спадкодавцю нерухомого майна - 9/20 часток житлового будинку по [ADDRESS] як відокремленого об`єкту нерухомості (у зв`язку з чим у заповіті вказано адресу цього домоволодіння через «дріб один»). Також у заповіті від 10.12.2004 не було конкретизовано розмір належних [PERSON] часток у будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , які згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно становлять 9/20 домоволодіння. Указана помилка у заповіті від 10.12.2004 із визначенням адреси спадкового майна була зумовлена багаторічним фактичним розподілом житлового будинку та земельної ділянки між сусідами по [ADDRESS] на дві окремі частини - домоволодіння, в одній з яких і проживала [PERSON] , яка сприймала належне їй майно як окрему квартиру [ADDRESS] . Фактично належні спадкодавцю 9/20 часток житлового будинку по [ADDRESS] з початку 1980-х років становлять самостійне індивідуально визначене житлове приміщення з літньою кухнею, яке має окремий вхід та яке відокремлене від решти 11/20 частин домоволодіння, в наявності є також відокремлена парканом земельна ділянка. Спадкодавець за свого життя була переконана, що володіє на праві власності домоволодінням по [ADDRESS] (що по факту співпадає з її часткою 9/20 будинку по [ADDRESS] ), цьому «сприяли» її паспортні дані про зареєстроване місце проживання та решта документів [PERSON] на газифікацію будинку, оформлення субсидії в органах соціального захисту населення та ін. Саме помилкове сприйняття [PERSON] належної їй 9/20 частки будинку по [ADDRESS] як фактично відокремленого домоволодіння з окремим номером [ADDRESS] (із прилеглою земельною ділянкою), призвело до внесення помилкових й неточних реквізитів щодо нерухомого майна до заповіту від 10.12.2004, який засвідчений у Першій Черкаській державній нотаріальній конторі, реєстровий номер №2-3722. При цьому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які відомості щодо об`єктів нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою [PERSON] ніколи не володіла житловою нерухомістю, натомість мала зареєстроване право власності на 9/20 часток будинку з надвірними господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Черкаське ООБТІ» від 10.12.2024 №4081. Указані у заповіті від 10.12.2004 неточності щодо розміру частки та помилкової адреси нерухомого майна перешкоджають спадкоємцю (позивачу) реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку, є необхідність в судовому захисті спадкових прав шляхом тлумачення заповіту та визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно у вигляді 9/20 часток житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Короткий зміст заперечень відповідача Представник відповідача правом на подачу відзиву не скористався, просив справу розглядати без його участі. Пояснення третьої особи У своїх письмових поясненнях третя особа [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги позивача. Процесуальні дії у справі Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.03.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.05.2025 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [INFO] . Указана справа перебувала у провадженні судді Соснівського районного суду м. Черкаси Ватажок-Сташинської А.В. Згідно Розпорядження керівника апарату Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.07.2025 №41 призначено повторний автоматизований розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 обрано суддю Стеценко О.С. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2025 прийнято до свого провадження указану цивільну справу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.02.2026 відкладено проголошення рішення на 04.03.2026. Фактичні обставини, встановлені судом [PERSON] заповідала усю належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] (двісті сорок чотири дріб один), [PERSON] , [INFO] , про що державним нотаріусом посвідчено заповіт від 10.12.2004 за реєстровим № 2-3722. Згідно із паспортом серії [NUMBER] [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Приватним нотаріусом Алєксєєвою І.Ю. у постанові від 24.12.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку із тим, що за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . З заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок за адерсою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві спільної часткової власності частка 33/120. Відповідно до Інформації про зареєстроване право власності, видане КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 10.12.2024 за № 4081А, право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] 33/80 частки, [PERSON] 11/80 частки, [PERSON] 9/20 частки. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відсутнє зареєстроване право власності на житловий будинок за адерсою: [ADDRESS] . Судом досліджені документи, надані позивачем та третьою особою, з яких вбачається, що померла [PERSON] зазначала адресу свого проживання як: [ADDRESS] (лист Департаменту соціальної політики від 16.06.2017, технічні умови на перенос газового лічильника від 30.04.2008, повідомлення про надання субсидій, технічний паспорт, типовий договір на надання послуг електрозв`язку від 11.01.2008, паспорт на електрообладнання домоволодіння, договори на відкриття рахунку від 25.09.2012, від 18.08.2017, повідомлення про оплату послуг). Відповідно до листа приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу від 09.04.2025 № 291/01-16, з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] , інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. З наданої нотаріусом спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після [PERSON] звернулися [PERSON] як спадкоємець за законом та за заповітом та [PERSON] як спадкоємець за заповітом. Відповідно до листа Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 10.04.2023, надати інформацію щодо гр. [PERSON] та інших зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , не вбачається за можливе, оскільки відсутня в органі реєстрації інформація за цією адресою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1998 [PERSON] успадкувала 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться і [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.07.1998, посвідчено право власності [PERSON] на 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . Норми права, застосовані судом. Оцінка аргументів учасників сторін Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що в заповіті допущено помилку при визначенні адреси заповідача, а саме помилково зазначений номер будинку «244/1», тому вона не має можливості оформити своє право на спадкування. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України). Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Статтею 213 ЦК України визначено загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні правочину, які втілюються в трьох рівнях. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Указані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 757/5305/13-ц. Тлумачення заповіту судом не повинно замінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням в ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частини заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України діє підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 595/731/21. Верховний Суд у постанові від 05.12.2018 у справі № 335/9398/16-ц зазначив, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що неточності та помилки у тексті заповіту щодо адреси нерухомого майна, яке передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунути шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України (постанова ВС від 05.12.2018 у справі № 335/9398/16-ц). Відповідно до пунктів 156, 159, 160 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 № 20/5 (в редакції, чинній на час посвідчення спірного заповіту) нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Отже, доводи позивача про допущення помилки нотаріусом є необґрунтованими, оскільки законом не встановлено обов`язку нотаріуса пересвідчуватися у наявності у заповідача право на майно, що заповідається. Посилання на наявність помилки в тексті заповіту не є підставою для його тлумачення відповідно до положень ст. ст. 213, 1256 ЦК України, оскільки помилки у правочині виправляються за заявою сторони у правочині. Така правова позиція викладена у постанові ВС від 05.12.2018 у справі № 335/9398/16-ц. Ураховуючи, що заповідач невірно вказала майно, яке їй належить, а саме зазначила невірну адресу нерухомого майна, указана помилка не може бути розтлумачена, оскільки це спотворює волю заповідача. Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка відтворена в тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на випадок своєї смерті. На це вказано у постанові КЦС ВС від 22 березня 2023 року у справі № 595/731/21. Крім того, суд зазначає таке. 13 грудня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/8710/21, провадження № 61-6090св23 (ЄДРСРУ № 115680965) досліджував питання щодо визначення належного відповідача у справах про спадкування. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Якщо спадковим договором на набувачів не покладено обов`язків вчинення будь-яких дій майнового або немайнового характеру, проте визначено право отримати у власність майно після смерті відчужувача та його дружини, це право підлягає спадкуванню у визначеному законом порядку. (постанова ЦС ВС від 19 січня 2022 року в справі № 280/4/18). Отже, у спадкових справах належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за їх відсутності органи місцевого самоврядування. Як вбачається з листа нотаріуса від 09.04.2025, з дослідженої спадкової справи та постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.12.2024, з заявами про прийняття спадщини звернулися позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. У матеріалах нотаріальної справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] . Отже, [PERSON] є спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Установивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. У даному позові відповідачем виступає орган місцевого самоврядування, натомість спадкоємцями, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, є позивач і третя особа, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому у його задоволенні слід відмовити. Судові витрати Судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed