Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

у листопаді 2025 року до Ірпінського міського суду Київської області звернулася позивачка [PERSON] з указаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 09.08.2003 зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . Шлюб розірвано на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2018. На підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.09.2024 у справі №227/1912/24 з відповідача стягувалися аліменти на користь доньки як на повнолітню дитину, що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення або припинення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років. 01.07.2025 дочка закінчила навчання на бакалаврському рівні, отримала диплом. Відповідно, відповідач, вважаючи, що виконав судове рішення, припинив сплачувати аліменти з 30.06.2025. Виконавче провадження № [NUMBER] закінчено 08.07.2025. Проте, дочка продовжила навчання, вступивши до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на магістерський рівень здобуття освіти. Наказом ректора № 607-С від 29.08.2025 [PERSON] зараховано на дистанційну форму навчання (освітній рівень: магістр, нормативний термін навчання: 01.09.2025-31.12.2026). Наразі вона є студенткою 1 курсу другого (магістерського) рівня вищої освіти, що підтверджується Довідкою від 29.10.2025 № 3254. Дочка [PERSON] є повнолітньою особою, яка продовжує навчання до 31.12.2026 і потребує матеріальної допомоги, оскільки на дату подання позову не має самостійного доходу. Навчання на магістратурі є платним, вартість становить 53 850,00 грн за весь період навчання. Дитина проживає разом з позивачкою та з 30.06.2025 її забезпеченням опікується лише мати, хоча обов`язок по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, згідно із законом, покладений на обох батьків. Добровільно сплачувати кошти на утримання дитини відповідач відмовляється. Навчання дочки є платним і така кошти надані позивачкою. Дочка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що окрім допомоги матері та соціальних виплат для ВПО у розмірі 2000,00 грн, іншого самостійного доходу не має. Будь-яку матеріальну допомогу дочці Відповідач не надає з 30.06.2025, він жодним чином не бере участі у житті доньки, на дзвінки та повідомлення у месенджерах не відповідає більше року, зв`язки та спілкування обірвав, добровільно сплачувати аліменти відмовився, тому досудове врегулювання спору є неможливим. Гроші на навчання, оплату комунальних послуг, оренди квартири, купівлю продуктів харчування, одяг, ліки, обстеження здоров`я тощо, надає позивачка. Зазначила також, що працює у ТОВ «ФАРМАСЕЛ» на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту, дохід за період з березня 2025 до вересня 2025 склав 299 954,47 грн, тобто, середня заробітна плата складає близько 40000,00 грн. Крім того, щомісяця вона сплачує орендну плату за користування квартирою, у якій проживає разом з дочкою у розмірі 12000,00 грн та додатково комунальні послуги. Зауважила, що є людиною з інвалідністю 2 групи загального захворювання, безстроково та потребує грошових коштів на реабілітацію, також отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю та виплати для ВПО, яких не вистачає навіть на ліки. Також дочка зверталась за медичною допомогою до медцентру репродуктивної медицини задля перевірки жіночого здоров`я, оскільки мала ознаки та симптоми хвороби, яку лікувала у минулому році, обстеження у розмірі 2400,00 грн. також сплачено позивачкою. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки-студентки не надає, хоча має таку можливість, у зв`язку з тим, що отримує постійний дохід, працює/працював, є працездатним, має нерухоме майно, а також рухоме майно, яке відчужив своїй дружині. У вільному доступі у мережі Інтернет на сайті НАЗК у Єдиному державному реєстрі декларацій є декларації [PERSON] за 2015 - 2025 роки, оскільки він працював у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області на посаді слідчого. Згідно річної Декларації за 2024 рік джерелом доходу Відповідача є заробітна плата, отримана за основним місцем роботи та складала 769 779 грн. У власності Відповідач має дві власні квартири (пункт 3 Декларації відповідно). Також в мережі Інтернет на сайті НАЗК наявна ще одна декларація подана [PERSON] 15.09.2025, тип декларації «Перед звільненням», з якої убачається, що за звітний період 01.01.2025 до 10.09.2025 ним отримана заробітна плата, у сумі 467 970,00 грн. Також у пункті 11 Декларації «Інше, Виплата грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України згідно постанови КМУ №280 від 18.04.2018» указано суму 1 721 766,00 грн. У розділі інформації про членів сім`ї Відповідачем зазначено лише дочку [PERSON] . Також у відкритому доступі на сайті НААУ є інформація щодо здійснення Відповідачем адвокатської діяльності на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, тобто вірогідно [PERSON] наразі працевлаштований та має постійний дохід. Також позивачка зазначила, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.09.2024 у справі №227/1912/24 з відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на дочку [PERSON] у зв`язку з її навчанням і обставини, зазначені в указаному рішенні, на думку позивачки сприятимуть судовому процесу та розгляду порушеного у позові питання. Зауважила, що розмір аліментів 1/6 частини з доходів Відповідача цілком задовольняв базові потреби доньки у період сплати таких коштів. На разі розрахунок суми в твердій грошовій одиниці обумовлений індексом інфляції, зростанням цін, а також з метою неможливості ухилення від обов`язку зі сплати аліментів, який покладений на Відповідача. До того ж, у період сплати аліментів за вищевказаним рішенням суду донька навчалась в університеті за рахунок коштів державного бюджету та отримувала стипендію, проте зараз має витрати на отримання освітніх послуг. З огляду на наведене, враховуючи що Відповідач працював на посаді слідчого ГУ НП в Донецькій області, мав щомісячний постійний дохід приблизно у розмірі 50 000,00 грн, ймовірно працює зараз та отримує дохід, вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу в розмірі 11 000,00 грн щомісячно. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі необхідне з метою запобігання ухиленню відповідача від сплати, оскільки їй достеменно невідомо його поточне офіційне місце роботи та повний розмір його доходів. Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, має змогу отримувати постійний дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, який було продано дружині, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Указану суму обґрунтувала тим, що на підставі рішення Добропільського міського суду Донецької області Відповідач сплачував аліменти у розмірі в 1/6 частини всіх його заробітків становила близько 8000-9000 грн. На даний час, з урахуванням зросту цін на базові потреби дитини (продукти, засоби особистої гігієни, хоча б раз у півроку - огляд у жіночого лікаря, канцелярія, підручники, оплата навчання тощо), а також врахувавши індекси інфляції за цей період вважає, що сума 11 000,00 грн є об`єктивною та допоможе дитині матеріально. Також у позовній заяві позивачка навела розрахунок індексу інфляції. Покликаючись на положення статей 182, 198, 199, 200 Сімейного кодексу України просила позов задовольнити та допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, указану заяву передано для розгляду судді Білогруд О.О. Ухвалою від 09.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 14.01.2026. 26.12.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача у якому зазначено, що він, дійсно, перебував у шлюбі з позивачкою, мають спільну дочку [PERSON] . За рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.09.2024 з нього стягувались аліменти на користь позивача у розмірі 1/6 частині всіх видів його заробітку доходу щомісячно до закінчення або припинення навчання, але не більш ніж досягнення дочкою 23 років. Аліменти він сплачував, рішення суду виконав у повному обсязі. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 08.07.2025 встановлено, що рішення згідно виконавчого документа виконано фактично у повному обсязі. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 гривен. Про те, що донька вступила до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на магістерський рівень він не знав. Зазначив, що дочка є повнолітньою особою, і проходить дистанційну форму навчання. Та має вже можливість працювати та самостійно заробляти гроші. Щодо його матеріального становища, то зауважив, що 10.09.2025 звільнився з Головного управління Національної поліції в Донецької області у зв`язку з вислугою років. Отримує пенсію у розмірі 18 215,00 грн, інших доходів не має. Посилання позивача, що він працює адвокатом, не відповідає дійсності. Він дійсно отримав свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, але не працює адвокатам, а проходить лікування Так як лікування потребує певних витрат, то на наразі він сам потребує грошей. Щодо грошової компенсації, то ці кошти він отримав від держави, згідно постанови КМУ№280 від 18.04.2018 у розмірі 1 721 766,00 грн. Ця сума складається з урахуванням його та дружини, була сплачена на двох членів родини. З цієї виплати аліменти не стягуються. Зазначив, що позивач посилається у своєму позові на документи які вже втратили свою актуальність, так як були за 2023-2024 роки. Договір про оренду житла не має юридичної сили, оскільки не указана ні сума оренди, ні строк дії договору, також не має жодного доказу, що суми сплачується позивачем. Надана одна квитанція, де не має навіть призначення платежу. Тому вважає, що аргумент про оренду житла не є підтвердженим. Також, ще в попередньому суді про стягненню аліментів, мати позивача, яка була допитана у якості свідка, стверджувала, що дочка мешкає окремо з своїм хлопцем. Щодо вказаних позивачем аргументів, що до того, що йому належить рухоме та нерухоме майно, то звернув що у 2014 позивачка уклала кредитний договір для придбання автомобіля «Део-Матіз», 2013 року випуску, однак кошти вона за кредитним договором не сплачувала, у 2021 році кредитна заборгованість за кредитним договором від 10.04.2014 у розмірі 40 000 грн. була погашена ним, про що свідчать гарантійний лист № 1615 від 02.06.2021 та квитанція №1-225к від 04.06.2021. Указаний автомобіль марки «ДеоМатіз» залишився у позивачки. Щодо наявності власної квартири, то зазначив, що не мешкає в ній з 2014 року, оскільки вона знаходиться на окупованій території. Покликаючись на положення Сімейного кодексу України, ЦПК України просив у задоволені позову відмовити повністю. Через підсистему «Електронний суд» 30.12.2025 надійшла відповідь на відзив від Позивачки, у якому вона зазначила, що відповідач не знав про навчання дочки, оскільки він обірвав будь-які відносини/зв`язки з нею та не зацікавлений у її житті та досягненнях. Дочка навчається на дистанційній формі навчання, проте така форма навчання передбачає виконання практичних завдань, відвідування лекцій, а також складення заліків та іспитів. Мета цієї новоствореної форми навчання полягає в тому, що фактично відсутні семінарські заняття, вони замінені практичними завданнями на навчальній платформі вишу та мають певні «дедлайни» (кінцеві терміни виконання завдань). Все інше відбувається у звичайному форматі враховуючи безпекову ситуацію у м. Харків, оскільки НЮУ ім. Ярослава Мудрого, де навчається донька не переїжджав та фізично розташований у фактично прифронтовому місті. Тобто лекції викладаються онлайн, як і складення заліків та іспитів відповідно, за допомогою платформи «Zoom». Дистанційна форма навчання створювалась насамперед для оптимізації навчання у військовий час й уникнення непорозумінь між студентам та викладачами щодо відвідування семінарських занять, враховуючи обсяги відключень світла та безпекову ситуацію в Україні, але аж ніяк для створення можливості студентам працювати. Зазначила, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Такий обов`язок покладений на обох батьків згідно моральних принципів та норм Сімейного Кодексу України. Тим паче Відповідачем було складено іспит для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, тому він зобов`язаний знати зазначені вище юридичні обов`язки батьків по утриманню повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Звернула увагу, що Верховний суд у справі № 308/4214/18 від 13.04.2021 зазначив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий обов`язок покладається на батьків статтею 199 СК України. Визначаючи розмір аліментів, ВС керується тим, що він не обмежений розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Отже, слід вивчати і джерела доходів, і витрати платника аліментів. Також зазначено, що твердження Відповідача про те, що він адвокатом не працює й доходів з професійної діяльності не отримує майже неможливо перевірити, оскільки відповідно до правил адвокатської етики та чинного законодавства України - адвокат самостійно визначає суму гонорару. До того ж, Відповідач у соцмережах веде сторінку, як адвокат (тобто він себе так позиціонує, враховуючи його ім`я профілю). Наведений скріншот з нібито кабінету пенсійного фонду є нікчемним доказом, оскільки це не є відповідним документом, який відображає реальні доходи громадянина. Відповідач мав би надати довідку про доходи, де буде відображено всі оподатковані платежі на його користь, що і є доходами. Надані медичні довідки установлюють один і той самий діагноз (Гіпертонічна хвороба) з однаковим методом лікування та призначеними ліками, сукупна вартість яких становить близько 800 грн. (дані взято з ресурсу «Таблеткі.юа»), проте Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесені витрати на обстеження, лікування та/чи купівлю таких ліків. Вважає, що Відповідач має можливість працювати та брати фінансову участь у житті доньки. Додатково зазначила, що після звернення до суду у листопаді у неї виявили пухлину молочної залози, протягом місяця нею було понесено витрати на здачу досить коштовних аналізів у немалій кількості. Наразі діагностовано злоякісну пухлину молочної залози (ракове захворювання), триває подальше обстеження та моніторинг для її видалення у майбутньому. 11.12.2025 зроблено операцію - трепан біопсію молочної залози, задля встановлення ступеню тяжкості (розвитку) злоякісної пухлини. За результатами аналізів встановлено, що пухлина помірнодиференційована, тобто ступінь тяжкості/інтенсивності росту - G2. Також вона перебуває на обліку в Київському обласному онкологічному диспансері, де і відбувається побудова плану подальшого лікування та видалення злоякісної пухлини у майбутньому. На день подання відповіді на відзив, позивачкою вже понесено витрати лише на здачу аналізів та консультації у розмірі близько 8 000,00 грн. До того ж, за результатами аналізів від 29.12.2025 рекомендовано остаточно верифікувати тип ракових клітин, проте для цього необхідно зробити молекулярне дослідження (HER-2/neu). Вартість такого аналізу становить в середньому близько 11 000,00 грн. Попри всі ці обставини позивачка не приховує свої доходи та не ухиляється від обов`язку утримувати дитину, яка продовжує навчання на відміну від її батька. Проте, звісно, у зв`язку з хворобою суттєво погіршився матеріальне становище, оскільки в подальшому необхідно робити складну та коштовну операцію, йти на лікарняний, що також додатково вплине на моє матеріальне становище. Договір оренди житла, який долучався до позовної заяви від 03.02.2024, який долучався до позовної заяви, відсканований у якісному форматі, має читабельний вигляд. В шапці договору зазначено реквізити сторін, дату договору, його предмет, а пунктом 3.3. визначено розмір орендної плати. Відповідно п. 4.4. визначено термін дії договору, а Додатковою угодою № 1 від 06.01.2025 до вищезазначеного Договору його термін дії було подовжено до 02.02.2026. Таким чином, твердження Відповідача щодо юридичної сили зазначеного Договору є безпідставними. Твердження Відповідача щодо орендної плати без призначення платежу також не мають сенсу, оскільки не у всіх мобільних застосунках банку є функціонал вписати призначення платежу при переказі з картки на картку, до того ж факт проживання у орендованому приміщенні підтверджується й квитанціями про сплату комунальних послуг, які додавалися до позовної заяви. Твердження Відповідача про те, що дочка проживає з хлопцем спростовується записом судового засідання у справі №227/1912/24. Відповідачем дійсно погашено частину кредитної заборгованості за автомобіль марки DeaWoo моделі Matiz, однак ця виплата ним здійснена на виконання домовленостей щодо поділу спільного майна подружжя, внаслідок якої позивачки відмовилася від претензій на автомобіль марки Kia модель Rio. Указані домовленості відбулися в ході позасудового врегулювання спору у справі про поділ спільного майна подружжя. Внаслідок відповідних домовленостей вона відмовилась від позовних вимог та ухвалою Добропільського міськрайонного суду у Донецькій області від 30.06.2021 у справі №227/2130/2 провадження закрито у зв`язку з примиренням сторін. Відповідно до домовленостей їй залишився автомобіль марки DeaWoo моделі Matiz, у зв`язку з тим, що автомобіль марки Kia виплачено ще при спільному проживанні, а Відповідач у свою чергу погодився оплатити спільний кредит на автомобіль Matiz у розмірі 40 000 грн. Зауважила, що на даний момент рухомого та/чи нерухомого майна у володінні не має. Враховуючи викладене просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судове засідання 14.01.2026 не відбулося у зв`язку з неявкою відповідача, а засідання 02.02.2026 відкладено у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду. У засіданні 17.02.2026 позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку у розмірі 11 000,00 грн щомісяця до закінчення навчання дочки. Також зазначила, що на разі працює, отримує близько 40 000,00 грн заробітної плати, виплати, у зв`язку з наявністю другої групи інвалідності, а також як внутрішньо переміщеної особи. Інших доходів не має, власного нерухомого та рухомого майна не має. У судовому засіданні 17.02.2026 третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки та зазначила таке. На разі вона навчається у закладі вищої освіти, оплата за навчання проводиться за кошти фізичних та юридичних осіб. Батько матеріальної допомоги не надає, після звернення до суду телефонував їй, пропонував здійснити оплату за рік навчання, однак вона повідомила, щоб контактував з матір`ю, оскільки вона є позивачем у справі. Також звернула увагу, що спілкування з батьком призводить до її пригніченого стану, вона має панічні атака, він не коректно з нею спілкується, вживає не нормативну лексику, тому будь-яке спілкування з ним повністю обмежено. Зауважила, що батько отримує пенсію, також займається адвокатською діяльністю, брав участь у розгляді судових справ, що підтверджується відомостями з веб-сайту «Опендатабот», має у власності житло, а інших утриманців немає. Перешкод для надання їй матеріальної допомоги не має, а тому вважає розмір аліментів у сумі 11 000, 00 цілком розумним та співмірним. Також зауважила, що вона з матір`ю є внутрішньо переміщеними особами, житла власного не мають, мати працює, однак всі її доходи на разі йдуть на дороговартісне лікування онкологічного захворювання. Вони мають додаткові витрати на оренду житла, яке становить близько 16600,00 грн щомісячно з оплатою комунальних послуг. Також на питання суду відповіла, що наразі працевлаштувалася, а розмір її доходу становить приблизно 8000,00 грн, однак ці кошти не покривають її базові потреби. Вартість навчання становить 18 950,00 грн за семестр, загальна вартість 56 850,00 грн. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Чаус К.В. зазначила, що стороною відповідача подано відзив у якому просили у задоволені позовних вимог відмовити, однак після отримання додаткових відомостей про стан здоров`я позивачки, відповідач погоджується на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1/6 частини всіх його доходів (заробітку), як було ухвалено рішенням Добропільського районного суду Донецької області у 2024 році. Зазначила, що відповідач на разі є пенсіонером органів внутрішніх справ, отримує пенсію у розмірі близько 18 000,00 грн, інших джерел доходу не має. Кошти у розмірі близько 1 700 000,00 отримані відповідачем від держави як компенсація за втрачене житло внутрішньо переміщеної особи з розрахунку на самого відповідача та його дружини у другому шлюбі, ці кошти на разі витрачені на придбання житла у місті Одеса. На запитання суду відповідала, що відповідач, дійсно, брав участь у судових засіданнях у кримінальних справах, однак це не було систематично, а лише на прохання знайомих і ця участь була безкоштовною. Зауважила, що участь у двох судових справах не може свідчити про його систематичний додатковий заробіток. Раніше він сплачував аліменти за рішенням суду, заборгованість відсутня. Будь-яких грошових зобов`язань він не має, групи інвалідності не має, на утриманні лише дружина. У судовому засіданні 17.02.2026 суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, оголошено, що рішення буде проголошено 23.02.2026 о 17:25. Судом встановлено такі обставини справи. 09.08.2003 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON] ), який розірваний за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2018. У сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.02.2016 повторно. Рішенням Добропільського міського суду Донецької області від 25.09.2024 з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на дочку [PERSON] у зв`язку з її навчанням, але не довше ніж до досягнення 23 років, у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів заробітку. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №054715 від 31.10.2019 та пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] має другу групу інвалідності з 01.11.2019 безстроково. Відповідно до довідки від 06.10.2025 [PERSON] взято на облік як внутрішньо переміщену особу, місце фактичного проживання місто Ірпінь. За період з травня до вересня 2025 року [PERSON] отримано 20 656,70 грн пенсію за інвалідністю. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] з березня до вересня 2025 року нараховано 263 299,93 грн заробітної плати та 21 000,00 грн виплат внутрішньо переміщеній особі. Згідно з довідкою від 24.10.2025 [PERSON] за місцем роботи за період з квітня до вересня 2025 року отримано 170 574,18 грн (з вирахуванням податків та зборів). Відповідно до довідки від 20.03.2024 [PERSON] , [INFO] , взято на облік як внутрішньо переміщену особу, місце фактичного проживання місто Ірпінь. 29.08.2025 укладено договір про навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого зі вступником [PERSON] , а також договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця в указаному закладі вищої освіти. Відповідно до яких [PERSON] здобуває вищу освіту за дистанційною формою навчання за освітньою програмою «Право» за спеціальністю D8 Право для здобуття ступеня вищої освіти «Магістр», обсяг освітньої програми 90 кредитів ЄКТНС, фінансування за рахунок коштів фізичних осіб. Згідно довідки від 29.10.2025 [PERSON] є студенткою 04дсит-25м-04 групи 1 курсу другого (магістерського) рівні вищої освіти факультету юстиції Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Згідно платіжних інструкцій від 03.09.2025 [PERSON] здійснено оплату 17 950,00 грн, отримувач платежу «Національний юридичний університет ім.Я.Мудрого», призначення платежу «оплата за навчання, за 1 семестр 1 курс Дистанційна Магістр, факультет юстиції, № договору 1 [PERSON] ». За період з червня 2024 до вересня 2025 року [PERSON] отримувала такі види доходів: стипендія, соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі, аліменти, про що свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за указаний період. Судом досліджено: копію договору оренди житлового приміщення у [ADDRESS] (адреса за якою позивачка та третя особа зареєстровані як внутрішньо переміщені особи), від 03.02.2024 укладений з [PERSON] , яким визначено вартість оренди у сумі 12 000,00 грн; копії додатку №1 до договору оренди та додаткової угоди від 03.02.2024; платіжні інструкції про оплату житлово-комунальних послуг, перерахування коштів на рахунок фізичної особи, прізвище, ім`я та по батькові якої указано як орендодавець у договорі від 03.02.2024; копію декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, за 2024 рік, та за період з 01.01.2025 до 10.09.2025, поданих [PERSON] , роздруківки скріншотів з веб-сторінки порталу «Судова влада України», сервісу моніторингу «Опендатабот» щодо участі відповідача у розгляді судових справі, а також медичні висновки, лабораторні дослідження, квитанції про купівлю медичних препаратів позивачки [PERSON] , відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Згідно скріншоту з офіційного веб-сайту реєстру адвокатів [PERSON] обліковується як адвокат у Раді адвокатів Донецької області на підставі рішення від 24.09.2025. Відповідач [PERSON] відповідно до довідки від 20.08.2018 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Постановою від 08.07.2025 закінчено виконавче провадження №77872035 з примусового виконання виконавчого листа №227/1912/24 від 15.01.2025 у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі. Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за вислугою років довічно та йому призначено пенсію у розмірі 18 215,18 грн. Згідно з довідкою про доходи ;4567305164151524 за період з вересня до грудня 2025 року [PERSON] отримано пенсію у розмірі 66 788,99 грн. Також відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Норми права застосовані судом Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини першої статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Тобто, наведені положення закону чітко і безальтернативно вказують на те, що батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу, а потреба дитини в такій допомозі виникла та існує саме виключно у зв`язку з їх навчанням. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з частинами першою, третьою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно з частиною другою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами другою та третьою статті 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (статті 81 ЦПК України). Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17). Звертаючись до суду, позивачка [PERSON] у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують указані обставини, відповідач [PERSON] скористався правом на подання відзиву, а третя особа [PERSON] скористалася правом подати свої пояснення до позову. Разом з тим, сторонами не заявлено клопотань про вжиття заходів забезпечення доказів, не зазначено про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою чи відзивом із поважних причин, не подано клопотань про їх витребування судом. При цьому, за заявленим предметом спору у цій цивільній справі суд не має визначених законом повноважень збирати докази з власної ініціативи. Отже, позивач та відповідач на власний розсуд розпорядились своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними процесуальних дій, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. Судом зауважується, що у спорах такої категорії позивачу слід довести потребу у матеріальному забезпеченні з боку батьків, а відповідачу - можливість надання такої матеріальної допомоги. Як установлено у судовому засіданні повнолітня [PERSON] має потребу у матеріальному забезпеченні на період навчання і таку потребу відповідачем не оспорено, оскільки, як повідомлено у судового засіданні представником, [PERSON] визнає позовні вимоги, однак частково. Під час судового розгляду установлено, що відповідно до укладеного договору строк навчання становить 1,5 роки, починаючи з 01.09.2025, форма навчання дистанцій, форма оплати - кошти фізичних/юридичних осіб. Відповідачем документального підтвердження про те, що кошти ним перераховувалися добровільно, зокрема за навчання, після 01.09.2025 не надано. Позивачкою указано, що вартість її навчання у закладі вищої освіти становить 18 950,00 грн за семестр, загальна вартість 56 850,00 грн. Суд ураховує обставини зазначені відповідачем, а саме: розмір пенсійного забезпечення. При цьому, відповідач групи інвалідності немає, медичні висновки надані суду не свідчать про стійку втрату ним працездатності, водночас він має право на зайняття адвокатської діяльності, а отже має можливість отримувати доходи з іншого джерела, ніж пенсійні виплати. Доказів того, що відповідач отримує та навпаки не отримує гонорари як адвокат за участь у судових засіданнях суду не надано жодною стороною, при цьому судом ураховує, що відповідач не спростував не отримання коштів за надання юридичних послуг, зокрема надання професійної допомоги «pro bonо». Суд зауважує, що обов`язок по утриманню повнолітньої дитини, яка навчається покладено на обох батьків. Повнолітня [PERSON] разом з матір`ю зареєстровані як внутрішньо переміщені особи у орендованому житлі, про що свідчать, зокрема договір оренди, а також довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Доказів зворотного суду не надано. Відповідач в той же час має власне житло, що не заперечувалося його представником у судовому засіданні. Судом також акцентується увага на тому, що позивачка працює, отримує певний вид доходу, однак має захворювання, яке потребує дороговартісного лікування, також враховує суд те, що повнолітня [PERSON] повідомила у судовому засіданні, що на разі працює, має дохід в середньому 8 000,00 грн, хоча документальних підтверджень надано не було. З огляду на викладене, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене,

Outcome: partial