Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.08.2020 у справі № 641/6686/20, починаючи з дня його видачі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що він перебував у сімейних відносинах із відповідачем [PERSON] , [INFO] в них народився син [PERSON] . Після припинення сімейних відносин син залишився мешкати разом із ним, повністю перебував на його утриманні. Однак, відповідач [PERSON] , користуючись тим, що їх спільний син був зареєстрований разом із нею, звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів. 01.09.2020 судом було видано відповідний судовий наказ. Позивач зазначає, що незважаючи на офіційну реєстрацію дитини за місцем реєстрації відповідача, син мешкав і до теперішнього часу мешкає разом із ним, повністю утримується за його рахунок, позивач несе усі витрати на утримання дитини. Враховуючи положення ст. 273 Сімейного кодексу України щодо зміни обставин, а саме зміни місця проживання дитини, позивач просить припинити стягнення з нього аліментів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.09.2022 у зв`язку із зміною територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.03.2023 дану цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2023 дану цивільну справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, з яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач [PERSON] зловживає своїми процесуальними правами, бажаючи уникнути відповідальності від виконання свого батьківського обов`язку утримання дитини. Відповідач вказує, що сімейні відносини між нею та позивачем були припинені у 2015 році, реєстрації сина за її місцем проживання в квітні 2017 року відбувалась за згодою позивача. З 2015 року син мешкав саме разом із нею, а коли вона була у відрядженні, син мешкав разом із батьком. Відповідач вказує, що [PERSON] не працевлаштований, не має постійного доходу, а тому не взмозі самостійно утримувати дитину. З початку повномасштабного вторгнення в лютому 2022 року вона була у відрядженні, а тому син знаходився у позивача, в подальшому [PERSON] почав перешкоди їй у спілкуванні із сином. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Шумейко Я.В. підтримав заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бакшеєва А.В. у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , про що 27.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 3449. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) . Згідно довідки Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 03 квітня 2017 року, разом із матір`ю відповідачем у справі [PERSON] , 1975 р.н. 01 вересня 2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова у справі № 641/6686/20 видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.08.2020. Згідно довідки Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 77 Харківської міської ради від 15.12.2020 [PERSON] , [INFO] , є учнем 4-А класу з 01.09.2020, дитина мешкає за адресою: [ADDRESS] ; батько та мати відвідували батьківські збори, вносили благодійні внески до школи та на потреби класу. Службою у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради на запит адвоката Скульського С.І. як представника позивача [PERSON] було надано відповідь від 077.02.2022, з якої вбачається що у грудні 2021 року [PERSON] зверталась до Служби з питання перешкоджання у спілкуванні з сином з боку [PERSON] та вчинення домашнього насильства. Членами комісії було проведено оцінку рівня безпеки дитини, за результатами якого визначено: «безпечно», малолітній [PERSON] оглянутий лікарем-педіатром, слідів фізичного насильства не виявлено;; для дитини створені належні умови для виховання та розвитку, фактів протиправної поведінки та неналежного виконання батьківських обов`язків з боку батька по відношенню до своєї дитини не виявлено. Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного представниками Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради 10.11.2021, встановлено що малолітній [PERSON] , 2010 р.н., мешкає за адресою: [ADDRESS] , в орендованому житлі, разом із батьком [PERSON] , 1983 р.н., співмешканкою останнього [PERSON] , 1984 р.н., та її сином [PERSON] , 2009 р.н. В квітні 2022 року позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] , 2010 р.н., виїхали до Львівської області, їх було взято на обік як внутрішньо-переміщених осіб. Згідно довідки Вишгородського ліцею № 1 Вишгородської міської ради Київської області від 25.05.2023 за № 194 [PERSON] є учнем 6-В класу з 01.09.2022, дистанційна форма навчання. Згідно довідки про відвідування школи, виданої загальноосвітньою школою м. Оберсберг, Німеччина, від 30.07.2025 [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , [INFO] , та його син [PERSON] , [INFO] , мають дозвіл на проживання на території Німеччини, їх адресою проживання зазначено: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач підтвердив, що після повномасштабного вторгнення він разом із сином був вимушений виїхати з міста Харкова, деякий час вони мешкали у Львівській області, а у 2024 році виїхали до Німеччини, у зв`язку із військовим станом згода він матері дитини на перетин кордону із батьком не вимагалась, дитина до теперішнього часу мешкає разом із ним в Німеччині. З матеріалів справи також вбачається, що 10 червня 2025 року державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 78317042 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.08.2020, інформації про хід виконання виконавчого провадження суду не надано. Відповідачем [PERSON] ініційовано слухання справи про усунення їй перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі її у вихованні та спілкуванні з дитиною, ухвалою Путівльського районного суду Сумської області від 09.02.2026 у справі № 641/9433/25 відкрито провадження у справі. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України зазначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина відповідно до судового наказу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.09.2020. Зазначений судовий наказ переданий на примусове виконання лише в червні 2025 року. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 520/21069/18 від 03.02.2021 зазначається про те, що стаття 273 СК України не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 (провадження №61-6611св22)). Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даній справі позивач вважає, що змінилися обставини, які впливають на припинення стягнення з нього аліментів на сина, оскільки він мешкає саме разом із ним. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)). Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Припинення стягнення аліментів з відповідача за встановлених судом обставин у цій справі відповідає легітимній меті - захисту прав дитини. Частиною 2 ст. 18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, з-поміж яких є, зокрема, припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Так, ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи обставини, встановлені судом у ході розгляду справи та зважаючи на наведені вище норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів на утримання сина у повній мірі, а тому приходить до висновку про задоволення позову. При цьому, враховуючи, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження, що неповнолітній [PERSON] , 2010 р.н., постійно мешкав разом із батьком на дату видачі судового наказу та в той час був на його утриманні, суд з урахуванням інтересів дитини вважає за необхідне визначити датою припинення стягнення аліментів саме дату набрання даним рішенням законної сили. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial