Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

26.09.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Михайленко Євген Олександрович звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача, [PERSON] заборгованість за борговою розпискою в сумі 579 463,69 доларів США, з яких 559 0000 доларів США основного боргу та 3% річних, що становить 20 463,69 доларів США, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те що, 24 травня 2022 року між [PERSON] (надалі позивач) та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти сумі 559 0000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 24 травня 2024 року. Таким чином сторони погодили істотні умови договору позики. Однак на момент звернення з даним позовом до суду відповідач кошти не повернув, від виконання договору ухиляється, а відтак іншого захисту законних прав позивача, як із зверненням з даним позовом до суду, не має. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.10.2025. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Михайленко Є.О. не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю з підстав викладених у позові, просили такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи без участі відповідача, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав у борг від позивача грошові кошти сумі 559 0000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 24 травня 2024 року. Свої зобов`язання [PERSON] не виконав, кошти не повернув, від виконання договору ухиляється. Після спливу встановленого строку (24 травня 2024 року), зазначеного у розписці, відповідач борг не повернув, від виконання договору ухиляється. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками , а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості/ Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такий висновок викладений в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.05.2020р. у справі №725/4099/17 та неодноразово підтверджувався у постановах КЦС ВС від 10.12.2018р. у справі №319/1669/16, від 08.07.2019р. у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019р. у справі 3604/1038/16 та від 23.04.2020р. у справі №501/1773/16-ц. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. У постанові Великої Палати Верхового Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц зазначає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом , який боржник видає кредитору за договором позики , підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей . Досліджуючи боргові розписки чи договори позики , суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору , а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. З наданою позивачем розпискою вбачається, що між сторонами були укладений договір позики від 24.05.2022 року згідно якого відповідач зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 559 000 доларів США до 24.05.2022року (а.с.27). Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), де зазначено, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічного висновку викладений в постанові Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц де висловлено правовий висновок про те, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. За таких обставин сума заборгованості по договору позики може стягуватися у доларах США. Згідно зі ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. У відповідності до ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 627 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦКУ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦКУ, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Станом на 24.05.2024року заборгованість відповідача перед позивачем становить 559 000 доларів США. Відповідно до ст. 1049 ЦКУ, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи наявний розрахунок та розмір нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами, відповідно до якого сума 3% річних за період з 24.05.2022 по 31.12.2024 становить 222 дні в сумі 10171,97 доларів США, за період з 01.01.2025 по 12.08.2025 становить 224 дні в сумі 10291,73 долари США, разом 20463,69 доларів США. Відповідач в наданій до суду заяві не оспорював факту наявності написаної ним власноручно вищезазначеної розписки та факт невиконання ним зобов`язання за даною розпискою. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договорами позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі визначений договором (вказаний ним у розписці). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за борговою розпискою від 24.05.2022р. в сумі 579 463,69 доларів США, з яких 559 0000 доларів США основного боргу та 3% річних, що становить 20 463,69 доларів США., підлягають задоволенню. Вирішуючи даний позов, суд також вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, Відповідно до п.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору в сумі 7570,00 грн, сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно платіжної інструкції 2.315434805.1 від 18.09.2025р., підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків судового збору в сумі 7570,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved