Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

В червні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що 28 вересня 2023 року між позивачем та відповідачем в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://navse.in.uа), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем було укладено кредитний договір № 1279-0720. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 гривень строком на 300 календарних днів та сплатою процентів в розмірі 1,2% від суми кредиту в базовий період 14 днів та в подальшому 1,5% за кожен день користування. Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим допустив прострочену кредитну заборгованість станом на 23 травня 2025 року в сумі 39256 гривень, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 7000 гривень, заборгованість за відсотками 31206 гривень та комісія 1050 гривень. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з нього в примусовому порядку частину кредитної заборгованості в сумі 35000 гривень, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 7000 гривень, заборгованість за відсотками 28000 гривень, та судові витрати по справі. Відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що в нього відсутня будь-яка кредитна заборгованість, оскільки позивачем не надано жодного доказу перерахунку коштів на банківський рахунок відповідача, також вказав на незаконність нарахування комісії, більше того, наданий банком розрахунок заборгованості нарахований з порушенням вимог закону, а тому просив відмовити у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити та справу розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак просив відмовити в позові з підстав викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересняа 2023 року між позивачем та відповідачем в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://navse.in.uа), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем було укладено кредитний договір № 1279-0720. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 гривень строком на 300 календарних днів та сплатою процентів в розмірі 1,2% від суми кредиту в базовий період 14 днів та в подальшому 1,5% за кожен день користування. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (htt https:// navse.in.uа), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (Кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Згідно п. 3.2 розділу 3 «Порядок укладання договору», заявник на сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс», здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення; заявка подавалась відповідачем через особистий кабінет (п.3.3 Правил); позивач проінформував відповідача про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс - повідомлення на телефонний номер та електронним листом на адресу електронної пошти позивача та розміщення інформації в Особистому кабінеті (п. 3.11 Правил); відповідач надав відповідь позивачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, надісланим в смс - повідомлені (п. 3.8 Правил), у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»; позивач надав підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті відповідача та направлення примірника договору на адресу електронної пошти відповідача (п. 3.10 Правил). Варто зазначити, що відповідно до п. 4.8 розділу 4 «Порядок та умови надання кредиту», нарахування процентів здійснюється на залишок неповерненої суми за кожен день користування та становить 1,5% за кожен день користування кредитом (п. 4.6 Правил), строк кредитування становить 300 днів ( п. 4.9 Правил). Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Вказаний кредитний договір було підписано одноразовим ідентифікатором, який надається позичальнику на веб-сайті кредитодавця або смс - повідомленням. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Слід зазначити, що витребуваною судом випискою АТ «Ощадбанк», відповідно до якої 28 вересня 2023 року відповідачу було здійснено переказ коштів в сумі 7000 гривень саме на емітовану картку, яка належить відповідачу. З розрахунку позивача слідує, що станом на 23 травня 2025 року кредитна заборгованість відповідача становить 38206 гривень, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 7000 гривень, заборгованість за відсотками 31206 гривень, комісія 1050 гривень. З вказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування відповідачем кредитом були нараховані в межах строку кредитування, а саме до 24 липня 2024 року. В той же час, позивач в позові просив стягнути з відповідача частину кредитної заборгованості в сумі 35000 гривень, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 7000 гривень, заборгованість за відсотками 28000 гривень. Посилання відповідача, що розрахунок заборгованості наданим позивачем є необґрунтованим, та таким, що не узгоджується з матеріалами справи є безпідставним, оскільки на його спростування сторона не надала власного розрахунку, вказане узгоджується із постановою Верховного Суду України № 753/7883/15 від 11 липня 2018 року. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача частину кредитної заборгованості в сумі 35000 гривень, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 7000 гривень, заборгованість за відсотками 28000 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, що становить 2422 гривень 40 копійок. На підставі ст.ст. 526, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 625, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: approved