Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та заявлені вимоги мотивує тим, що 25 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (у зв`язку зі зміною типу банку змінено найменування банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк») та позивачем відбулось підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Цією заявою сторонами були визначені такі умови надання кредитних коштів: тип карти: Visa Gold Основна. Вид карти: особиста. Валюта: Долари США. Строк дії: 2 роки. Тип кредитного ліміту: фінансовий. Сума кредитного ліміту: 2 000 дол. США. Базова відсоткова ставка: 1,5 % на місяць з розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту: 27 вересня 2017 року. Дата відкриття рахунку 27 вересня 2007 року.В січні 2011 року у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права, тобто обрав саме судовий спосіб. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року у справі № 2-994/11, яке набрало законної сили 21 лютого 2011 року, стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3598 доларів 33 центів США, що дорівнює 28498 грн 81 коп., вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Вказаний розмір заборгованості був нарахований відповідачем заперіод з 27 вересня 2007 року по 27 вересня 2010 року, і станом на 27 вересня 2010 року становив 3598,33 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 2000 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1345,18 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 21,68 доларів США; а також штрафи: фіксована частина - 63,13 доларів США; процентна складова - 168,34 доларів США. На цей час згідно з постановою державного виконавця від 08 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № 67363403 з примусового виконання вказаного вище рішення. За заявою ПАТ КБ «Приват Банк» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. 13 лютого 2018 року вчинив виконавчий напис щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі 8 979,93 доларів США, що за курсом 26,35 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 травня 2017 року складає 236 621 грн 16 коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту - 1912,96 доларів США; заборгованості за відсотками - 6621,28 доларів США; заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 18,98 доларів США; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 426,71 доларів США. Стягнув витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1 800,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення, - 3 532 дні, а саме: з 27 вересня 2007 року по 29 травня 2017 року (майже за десять років.). Вказаний виконавчий напис пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження № 65694539. Позивач наголошує, що за виконавчим написом проведено повторне стягнення заборгованості за період, визначений заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року, тобто проведено подвійне стягнення суми заборгованості за вказаний у рішенні суду період. Позивач зазначає, що у нього відсутні документи, що підтверджують наявність заборгованості перед АТ КБ «Приват банк» саме в такому розмірі, його не було повідомлено про підстави стягнення вказаної заборгованості, вважає, що вказаними діями порушено його права. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, оскільки вчинений нотаріусом з порушенням норм діючого законодавства.Приватний нотаріус не переконався в тому, що боржником було отримано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Жодної вимоги кредитора він не отримував.Також відсутні докази, які б підтверджували факт безспірності заборгованості перед відповідачем (стягувачем), а саме щодо сум, нарахованих та заявлених до стягнення, після 27 вересня 2010 року. Із заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року у справі № 2-994/11 вбачається, що кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, кредитор, звернувшись із позовом до суду про дострокове повернення кредиту (шляхом стягнення заборгованості), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку кредитування, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Рішення суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку кредитування. Тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. 13 лютого 2018 року та зареєстрований в реєстрі за №878. Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Від представник відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що дійсно між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н від 27 вересня 2007 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в порядку та на умовах, визначених цим договором. Станом на 29 травня 2017 року позивачем не були виконані умови кредитного договору та заборгованість становила 8979,93 доларів США, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1912,96 доларів США; заборгованості за відсотками 6621,28 доларів США, заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 18,98 доларів США; заборгованість по штрафам (відсотки від суми заборгованості) у розмірі 426,71 доларів США. Зазначає, що для вчинення виконавчого напису були надані всі необхідні документи. Відповідач направив на адресу позивача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором цінним листом з описом вкладення. А тому твердження позивача про неотримання письмової вимоги про усунення порушень за договором є необґрунтованим. Також позивачем порушено строк позовної давності. Те, що позивач нехтував інформацією про наявність заборгованості, не здійснював жодних дій щодо її погашення, не може бути свідченням того, що він не знав про її існування, а тому є його недобросовісною поведінкою. З часу вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років, строк позовної давності минув, тому вказане є підставою для відмови у задоволенні позові. Від позивача [PERSON] надійшло заперечення на клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, в якому він зазначив, що його право є порушеним з моменту вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису №878 від 13 лютого 2018 року, про порушення свого права він міг дізнатися не раніше моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису, оскільки порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачає обов`язку або права нотаріуса надавати копію виконавчого напису боржнику (боржник не є учасником нотаріальної дії, якою є вчинення виконавчого напису). З 12 березня 2020 року на всій території України установлений карантин відповідно до постанови КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2" із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року. Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України, були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-ІХ набрав чинності 17 березня 2022 року.Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився. Відновлення дії строку позовної давності в Україні відбулося з 04 вересня 2025 року згідно із Законом №4434-ІХ, який скасував призупинення строків, що діяло з 2020 року через карантин та воєнний стан. Перебіг строків продовжується з того дня, на якому був зупинений (04 вересня 2025 року), а не обнуляється, і тепер застосовуються як загальні норми (ст. 267 ЦК України) для поновлення пропущених строків, так і норми про їх зупинення в разі форс-мажорних обставин. Зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану і лише з 4 вересня 2025 року вказане положення Закону скасоване і перебіг позовної давності продовжився. Таким чином, станом на час подання позовної заяви позовна давність не сплила, а тому підстави застосовувати наслідки спливу відсутні. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що укладений між банком та [PERSON] кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. І саме ця обставина свідчить про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також між сторонами наявний спір щодо заборгованості, оскільки за виконавчим написом проведено повторне стягнення заборгованості за період, визначений заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року, тобто проведено подвійне стягнення суми заборгованості за вказаний у рішенні суду період. У судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приват банк», який брав участь в режимі відеоконференції, підтримав раніше подані письмові пояснення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених вище. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3598,33 доларів США, що дорівнює 28498 грн 81 коп., 120 грн 00 коп. в рахунок відшкодування витрат з інформаційно-технічного забезпечення та 284 грн 99 коп. в рахунок відшкодування судового збору, а разом 28903 грн 80 коп. (а.с. 10). 08 листопада 2021 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Табулою Ю. О. відкрито виконавче провадження №ВП №67363403 з примусового виконання виконавчого листа №2-994/2011 року щодо стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «Приват банк» заборгованості в розмірі 28903,80 грн (а.с. 12). 13 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис №878 про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ Комерційний банк «Приват банк» заборгованості в розмірі 8 979,93 доларів США, що за курсом 26,35 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 травня 2017 року складає 236 621 грн 16 коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту - 1912,96 доларів США; заборгованості за відсотками - 6621,28 доларів США; заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 18,98 доларів США; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 426,71 доларів США, та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800,00 грн (а.с. 11). 04 червня 2021 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Табулою Ю. О. відкрито виконавче провадження №ВП №65694539 з примусового виконання виконавчого напису №878, виданого 13 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., щодо стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «Приват банк» заборгованості в сумі 238421,16 грн (а.с. 13). Виконавчий напис не містить інформації про те, що кредитний договір нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п. 1.1. вказаної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. За вимогами п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Пунктом 1 розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» вказаного Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 визначено, що оскільки у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] заборгованості був вчинений на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально, що не заперечувалось в судовому засідання представником відповідача. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Представником відповідача надано до суду підтвердження того, що 27 червня 2017 року на адресу позивача направлено письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором цінним листом з описом вкладення (а.с. 39), проте самої претензії до матеріалів справи не долучено, тому суд позбавлений можливості пересвідчитись, яка сума підлягала сплаті, за який період вона нарахована, чи враховано при визначенні суми заборгованості заочне рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року у справі №2-994/11 і чи не допущено у зв`язку з цим подвійне стягнення заборгованості за період, зазначений у рішенні суду. Тобто, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, що такі суми є безпірними. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у цьому випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, а також вчинив виконавчий напис на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, що свідчить про порушення норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , і вважає необхідним визнати виконавчий напис №878 від 13 лютого 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват банк» заборгованості в сумі 236621,16 грн таким, що не підлягає виконанню. З приводу доводів відповідача про сплив строків позовної давності суд зазначає, що постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України, були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24 лютого 2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 01 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27 червня 2023 року). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11 березня 2020 року продовжувались до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Закон №4434-ІХ скасував призупинення цих строків та відновив дію строку позовної давності з 04 вересня 2025 року. Виконавчий напис №878 був вчинений 13 лютого 2018 року, тому з вищепереліченого слід вважати, що строки позовної давності у вказаному випадку повністю дотримані.

Outcome: approved