Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [PERSON] з заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Лановецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області. Свої вимоги мотивують тим, що згідно сповіщення сім`ї про обставини зникнення безвісти поліцейського, [PERSON] , [INFO] , заступник командира взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області проходив службу в Національній поліції України з 07.11.2015, в посаді з 11.03.2025, 01.06.2025 року, перебуваючи в районі населеного пункту Неліпівка Краматорського району Донецької області під час виконання бойового завдання зник безвісти. Під час проведення спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що 01.06.2025, близько 14.00 год., перебуваючи поблизу населеного пункту Неліпівка Краматорського району Донецької області, під час виконання бойового завдання внаслідок обстрілу з боку військовослужбовців та інших збройних формувань російської федерації отримав поранення, несумісне із життям, заступник командира взводу № 2 роти №1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області капітан поліції [PERSON] , тіло якого евакуювати з поля бою не представилось за можливе. Відомості за даним фактом внесено до ЄРДР за № 12025052380001067 від 03.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Тіло [PERSON] досі не знайдено, що позбавляє заявників можливості отримати свідоцтво про його смерть та одержати грошову допомогу. 26.12.2025 року за результатами допиту потерпілого [PERSON] було проведено впізнання трупа за фото, де оглянувши таблицю ілюстрацій потерпілий [PERSON] вказав, що впізнає на фото свого сина [PERSON] . Просять оголосити померлим заступника командира взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області капітана поліції [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Олійники Теофіпольського району Хмельницької області, датою смерті [PERSON] вважати [INFO] , місце смерті: населений пункт Неліпівка Краматорського району Донецької області. Заявники [PERSON] , [PERSON] та представник заявників адвокат Вальчук М.М. в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій представник заявників просить розгляд справи проводити без її участі та без участі заявників. Представник заінтересованої особи Лановецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи Головне управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить розгляд справи проводити у відсутності його представника, не заперечує щодо задоволення заяви. Суд, дослідивши та оцінивши наявні докази, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. При цьому суд виходив із наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 травня 1992 року Олійницькою сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, [PERSON] народився [INFO] в с.Олійники Теофіпольського району Хмельницької області, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2016 року, [PERSON] народився [INFO] в м.Ланівці Лановецького району Тернопільської області, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно копії сповіщення сім`ї про обставини зникнення безвісти поліцейського, капітан поліції [PERSON] , [INFO] , заступник командира взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області проходив службу в Національній поліції України з 07.11.2015, в посаді з 11.03.2025, 01.06.2025 року, перебуваючи в районі населеного пункту Неліпівка Краматорського району Донецької області під час виконання бойового завдання зник безвісти (а.с.13). Згідно копії довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 70021-2025 від 09.06.2025 року, капітан поліції [PERSON] дійсно в період з 11.03.2025 по 01.06.2025 безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Донецькій області (а.с.14). Постановою слідчого СВ ВП №1 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 24 липня 2025 року [PERSON] залучено до участі у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12025052380001067 від 03.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, в якості потерпілого (а.с.15). Постановою начальника СВ ВП №1 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 29 липня 2025 року [PERSON] залучено до участі у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12025052380001067 від 03.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, в якості потерпілого (а.с.15). Відповідно до копії акту № 607 спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 01 червня 2025 року, близько 14 год. 00 хв., із заступником командира взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Тернопільській області капітаном поліції Грабарчуком Романом Вікторовичем, [INFO] , близько 14.00 год., перебуваючи поблизу населеного пункту Неліпівка Краматорського району Донецької області, під час виконання бойового завдання внаслідок обстрілу з боку військовослужбовців та інших збройних формувань російської федерації отримав поранення, несумісне із життям, заступник командира взводу № 2 роти №1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області капітан поліції [PERSON] , тіло якого евакуювати з поля бою не представилось за можливе (а.с.16-19). Згідно копії висновку службового розслідування за фактами, викладеними в рапортах командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області підполковника поліції Гожія А.І. від 02.06.2025 № 66046-2025 та № 66437-2025, від 09.07.2025 року, дисциплінарна комісія вважає капітана поліції Грабарчука Р.В. особою, яка зникла безвісти за особливих обставин (а.с.57-73). Згідно копії протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26 грудня 2025 року, оглянувши таблицю ілюстрацій, що є додатком до даного протоколу, потерпілий [PERSON] вказав, що впізнає тіло свого сина [PERSON] , [INFO] , як за загальними рисами обличчя та і індивідуальними описаними рисами (а.с.24-27). Згідно копії постанови про ідентифікацію трупа від 26 грудня 2025 рокуу кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 03 червня 2025 року до ЄРДР № 12025052380001067, із кримінально- правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1 ст. 115 КК України, за фактом зникнення безвісти [PERSON] , труп невстановленої особи, виявленої на позиції № 28, що неподалік населеного пункту Неліпівка, Донецької області, визнати [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-23). Як зазначено в даній постанові «В ході досудового розслідування, допитаний як свідок [PERSON] , [INFO] , повідомив, що у відповідності до наказу начальника ГУНІІ в Тернопільській області №2516 від 30.09.2024 «про затвердження Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області, тобто після створення БПОП (стрілецький), його було зараховано до числа особового складу та призначено на посаду інспектор взводу №2 роти №1 БПОП «стрілецький» в ГУНП в Тернопільській області, командиром його взводу призначено [PERSON] . Заступником командира взводу №2 роти №1 БПОП «стрілецький» в ГУНП в Тернопільській області призначений [PERSON] . Після створення батальйону, особовий склад був направлений у жовтні 2024 року на навчання, а саме з місцем дислокації у Волинській області для виконання завдань в обороні України, територіальної охорони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану. Закінчивши навчання та проходження підготовки, особовий склад 12.03.2025 року був скерований на територію ведення бойових дій, з місцем дислокації м. Краматорськ, Донецької області з подальшим виходом на позиції у Торецькому напрямку. Близько 18 години 30 травня 2025 року він, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прибули до розподільчого пункту «Отіс», для подальшого прямування на позицію № [NUMBER] , що неподалік населеного пункту с. Неліпівка Донецької області. Зайнявши позицію №28, близько 3:30 год. 31.05.2025, де завданням було несення служби, а [PERSON] і [PERSON] у подальшому повинні були переміститись на позицію №38 - « [PERSON] ». З цією метою 01.06.2025 о 3 - 3:30 год., [PERSON] та [PERSON] висунулись на позицію №38 «Смола», отримавши команду із штабу, закріпитись на зазначеній позиції. О 6 годині 01.06.2025 [PERSON] та [PERSON] перестали виходити на зв`язок, тому того ж дня о 10:40 він отримав команду від [PERSON] про необхідність виходу в напрямку позиції №38 на зустріч побратимів, оскільки є один поранений та один полонений. Тому він спільно із [PERSON] вийшли з позиції №28 та попрямували у напрямку позиції №38 - « [PERSON] », відійшовши від позиції №28 на відстань до 150 метрів, вони побачили [PERSON] який вів полоненого, а [PERSON] повільно йшов дещо позаду оскільки був поранений, тому він підхопив [PERSON] під руку і допоміг пройти на до позиції №28 після чого провели його в бліндаж, у якому знаходилась бетонна капсула. Туди ж в капсулу зайшов [PERSON] та [PERSON] залишивши полоненого при вході в капсулу в бліндажі. Одразу ж він та військовослужбовець на позивний « [PERSON] » почали надавати [PERSON] першу медичну допомогу. Зокрема при знятті екіпірування та одягу було оглянуто потерпілого з метою оцінки його стану та надання допомоги. Під час огляду на спині [PERSON] були виявленні численні осколкові поранення нижньої частини спини, поясниці, осколкові посічення лівої ноги. При огляді було відмічено часте жорстке дихання, пневмоторакс, тому місце пошкодження, а саме ззаду зліва було наклеєно інклюзивну пов`язку, а глибші рани було перебинтовано гемостатичними бинтами з метою зупинки кровотечі. Про поранення, стан потерпілого та ситуацію загалом [PERSON] повідомив штабний пункт «Манчестер», в подальшому [PERSON] було надано вказівки про необхідність за можливості доправки [PERSON] до розпридільчого пункту «Отіс», що в с. Плещіївка. Продовж дня арт та мінометні обстріли велись постійно, про що вони сповіщали штаб, а в 13:55, в момент коли [PERSON] та [PERSON] перебували в капсулі, а саме справа від входу, [PERSON] сидів на ліжку, [PERSON] стояв поряд з ним, він же стояв між ліжками практично по центру капсули, а військовослужбовець з позивним « [PERSON] » стояв позаду нього на відстані до одного метра. [PERSON] стояв ближче до входу в капсулу, а полонений зразу ж при вході в капсулу, коли пролунав вибух, від якого він втратив орієнтир у просторі, оговтався від болю, шуму у вухах, все було в тумані, очі заливало кров`ю, оскільки він отримав поранення обличчя. Він почав кликати хлопців, однак ні [PERSON] ні [PERSON] ні [PERSON] не відгукувались. В подальшому вони періодично наближались до місця розташування капсули, вхід в яку був засипаний бетонними уламками та ґрунтом, ознак життя ніхто не подавав. Допитаний як свідок [PERSON] , [INFO] , повідомив, що він з іншими побратимами перебували на розпридільчому пункті, що в с. Плищиївка Донецької області, коли 01.06.2025 близько 20-ї години було отримано повідомлення про те, що три побратими із позиції №28 загинули, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки позиція постійно обстрілювалась ворогами, також безперервно курсували FPV-дрони, що не давало можливості підійти до позиції №28, тому тільки 02.06.2025 близько 5:30 години, він спільно із [PERSON] вирушили на позицію №28. Прибувши туди, біля позиції перебувало троє військовослужбовців ЗСУ, прізвищ яких він не знає, які теж зосереджувались на зазначеній позиції. Прибувши до позиції, він побачив, що броні капсула засипана на 2/3 ґрунтом, щебнем та фрагментами бетонних плит, і вони почали копати землю сподіваючись, що в капсулі побратими, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , живі. Впродовж 4-х годин вони знімали шари ґрунту, коли дійшли то тіла. При звільнені верхньої частини якого встановили, що це труп [PERSON] . Вони його повністю відкопали і перенесли тіло в коридор, після чого продовжили знімати шари ґрунту та бетону з метою пошуку інших хлопців, що перебували на позиції, а також прокладання руху до бетонної капсули. По руху до напрямку капсули, близько через три метра від місця виявлення тіла [PERSON] ми виявили засипаним частини плеча. Після зняття ґрунту встановлено, що це тіло [PERSON] , якого ми також викопали і перенесли в коридор до місця знаходження [PERSON] , після чого продовжили розчищати грунт, бетон та щебінь де безпосередньо в капсулі яка теж була засипана виявили фрагмент спини та плечей, і на його думку це був труп [PERSON] , адже інших осіб на позиції не було. Коли вони почали розчищати грунт в ділянці голови трупа, почались прильоти (обстріли), активувався мінометний вогонь і активувались FPV -дрони, у наслідок чого він отримав поранення у вигляді контузії (акубаротравми), [PERSON] тому вони були змушені залишити позицію №28. Хід дій він фіксував за допомогою фото та відео зйомки на власний мобільний телефон, які надав, як додаток до протоколу допиту.» Згідно відповіді на адвокатський запит ДП «Український національний центр розбудови миру», що виконує функції Національного інформативного бюро, за наявною у їхньому розпорядженні інформацією відомості про [PERSON] , [INFO] , внесені до реєстру НІБ, однак відомості про перебування запитуваної особи в полоні відсутні (а.с.31). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята). За приписами частин першої третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Особливим різновидом цивільного судочинства є окреме провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України). За приписами пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна (стаття 305 ЦПК України). У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку (стаття 306 ЦПК України). У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що суду слід звернути увагу на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Суд встановив, що у межах цієї цивільної справи у заявників виникла юридична необхідність у оголошенні померлим [PERSON] ураховуючи ту обставину, що він пропав безвісти за особливих обставин, а саме у зв`язку з воєнними діями. Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8). Конституційний Суд України виснував, що верховенство права це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи; справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005; речення перше, абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010). Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017). Конституційний Суд України також зазначав, що зі змісту статті 8 Основного Закону України, заснованих на її приписах юридичних позицій Конституційного Суду України, а також міжнародних актів, у яких викладено розуміння юридичної визначеності, убачається, що принцип верховенства права вимагає від законодавця встановлювати чітке, зрозуміле, однозначне, прогнозоване правове регулювання суспільних відносин для забезпечення стабільного правового становища людини, не допускати довільної відмови від взятих державою на себе зобов`язань, гарантувати належний захист правомірних (легітимних) очікувань особи (абзац дев`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 вересня 2023 року № 7-р(І)/2023). Особливої ваги принцип правової визначеності набуває у ситуаціях, пов`язаних з оголошенням фізичної особи померлою, оскільки непевність юридичного статусу особи, про яку тривалий час немає відомостей, а її зникнення відбулося за особливих обставин, що дають обґрунтовані підстави вважати її померлою, породжує юридичну невизначеність для інших суб`єктів цивільних правовідносин, права та законні інтереси яких тісно пов`язані зі зниклою особою. Водночас принцип правової визначеності перебуватиме під загрозою у випадку передчасного, немотивованого й безпідставного оголошення фізичної особи померлою, адже поява такої особи спричинить низку складно прогнозованих наслідків юридичного характеру як для особи, яку у судовому порядку було оголошено померлою, так і для інших осіб, які набули певні права особи, оголошеної померлою. Інститут оголошення фізичної особи померлою головним чином унормовано статтями 46 48 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною другою цієї статті ЦК України визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина третя статті 46 ЦК України). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини (частини перша та друга статті 47 ЦК України). Якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника (частини перша та друга статті 48 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність (пункти 38 40 постанова від 11 грудня 2024 року, справа № 755/11021/22). У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге); відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні; приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким (пункти 45, 49, 50). Таким чином, шестимісячний темпоральний проміжок для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою слід визначати беручи за основу момент закінчення воєнних дій або збройного конфлікту. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII). Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про оборону» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII збройний конфлікт збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт). Як було зазначено, визначення темпорального проміжку для оголошення у судовому порядку фізичної особи померлою необхідно здійснювати з урахуванням закінчення воєнних дій або збройного конфлікту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року (справа № 755/11021/22) щодо цього зазначила, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України (пункт 78). Стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи (пункт 80). Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість (пункт 81). Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309) (пункт 82). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території (пункт 83). Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України (пункт 84). Велика Палата Верховного Суду у цій постанові наголосила, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (пункт 85). Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси (пункт 92). Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди (пункт 94). Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України (пункт 95). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Заявники звернулася до суду із заявою про оголошення померлим заступника командира взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області капітана поліції [PERSON] , [INFO] , який 01.06.2025 року, перебуваючи в районі населеного пункту Неліпівка Краматорського району Донецької області під час виконання бойового завдання зник безвісти. 01.06.2025, близько 14:00, здійснено обстріл збоку військовослужбовців та інших збройних формувань російської федерації. Унаслідок цього [PERSON] отримав тяжкі поранення, несумісні із життям. Через інтенсивні ворожі обстріли тіло [PERSON] евакуювати з поля бою не представилось за можливе. Тобто підставою для оголошення [PERSON] померлим заявники зазначають обставини, що дозволяють припускати смерть [PERSON] внаслідок поранення або смерті під час виконання бойового завдання. Надані суду докази переконливо свідчать, що [PERSON] зник безвісти 01 червня 2025 року за обставин, що дозволяють з високим ступенем вірогідності припускати його загибель, зокрема від обстрілу збоку військовослужбовців та інших збройних формувань російської федерації, він отримав тяжкі поранення, несумісні із життям. Оголошення [PERSON] померлим пов`язується з виникненням у заявників права отримати свідоцтво про смерть та належно вшанувати пам`ять загиблого захисника Батьківщини, що дуже важливо рідним зниклої особи, а також із відкриттям спадщини та реалізацією права на спадкування, отриманням грошової компенсації, що виплачується сім`ям загиблих військовослужбовців. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] зник безвісти 01 червня 2025 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Неліпівка Краматорського району Донецької області внаслідок обстрілу збоку військовослужбовців та інших збройних формувань російської федерації. Судом установлено, що [PERSON] зник безвісти за обставин, що дають підстави з великою вірогідністю припустити його загибель у зв`язку з воєнними діями, що у відповідності до норм частини другої статті 46 ЦК України є підставою оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наданих заявниками доказів дозволяє суду з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, про оголошення померлою якої розглядається справа. В аспекті цієї справи суд, при визначенні моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, бере до уваги соціальний контекст, засаду справедливості цивільного судочинства, триваючу російську збройну агресію, часові межі якої (тривалість агресії) наразі встановити неможливо, а також принцип правової визначеності, дотримання якого не допускає ситуації, коли особа на невизначений час позбавляється можливості реалізувати свої права та законні інтереси, вважає, що заявниками дотримані темпоральні вимоги щодо строку, зазначеного у частині другій статті 46 ЦК України. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що застосування інституту оголошення особи померлою у цій справі відповідає принципу правової визначеності та засаді справедливості цивільного судочинства. З урахуванням обставин, за яких зник безвісти [PERSON] , та які дозволяють з високою вірогідністю припускати факт його загибелі, що, ймовірно, настала під час здійснення захисту Батьківщини, беручи до уваги строк, встановлений частиною другою статті 46 ЦК України, суд вважає можливим оголосити цю фізичну особу померлою від дня її вірогідної смерті, тобто [INFO] . Суд наголошує, що оголошення [PERSON] померлим сприятиме забезпеченню та утвердженню принципу правової визначеності як щодо статусу зниклого безвісти захисника держави, так і членів його сім`ї, які матимуть можливість реалізувати пов`язані з цим правовідносини, зокрема, але не виключно, із спадкуванням, соціальним забезпеченням. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved