Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29 жовтня 2024 року між Акціонерним Товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10017/073 філії Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 354495961602 (далі - договір). Свої зобов`язання за договором банк виконав шляхом зарахування коштів в сумі 184 600,00 грн. на картковий рахунок позичальника. Відповідач свої зобов`язання, передбачені договором, не виконує, не повертає кредит та не сплачує відсотки за його користування. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20 жовтня 2025 року заборгованість за основним боргом (кредитом) становить в розмірі 156 909,97 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 23 808,04 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 3 706,70 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 1 834,56 грн., сума сплаченої пені в розмірі 113,20 грн., а всього заборгованість відповідача [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» становить 186 146,07 грн. Представник позивача - адвокат Маценко Н.П. в судове засідання з`явилася, однак зі збоєм в роботі ВКЗ, подала через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 03.03.2025 року заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задоволити та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак до суду не з"явився повторно, причин неявки не повідомив та не подав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що між Акціонерним Товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10017/073 філії Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 354495961602, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати та повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах визначених договором. Кредит наданий на споживчі цілі у розмірі 184 600,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 29 жовтня 2029 року (п.п. 2.2., 2.3. Договору). Згідно п. 2.4. Договору, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 40 (сорок) процентів річних. Зазначена в цьому пункті договору процентна ставка є фіксованою. Відповідно до п. 3.2.1. договору, банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Пунктом 3.3.2 договору передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, встановленого договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого згідно з договором. В п. 4.2.2. договору зазначено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше, ніж один місяць, вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів та інших платежів за договором, та стягнути заборгованість за договором в примусовому порядку. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] 29 жовтня 2024 року на його рахунок перераховано 184 600,00 грн., згідно з договором № 354495961602 від 29 жовтня 2024 року. Факт отримання коштів позичальником підтверджується платіжною інструкцією № 3544959616 від 29.10.2024 року, відповідно до якої здійснено платіж в сумі 184 600,00 грн., призначення перерахування суми кредиту згідно з договором № 354495961602 від 29 жовтня 2024 року. Судом встановлено, що банк в повній мірі виконав свої зобов`язання та надав відповідачу визначену умовами договору суму кредиту, проте відповідач свої зобов`язання, передбачені кредитним договором належним чином не виконує. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20 жовтня 2025 загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» становить 186 146,07 грн., що складається з заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 156 909,97 грн., проценти за користування кредитом - 23 808,04 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 3 706,70 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1 834,56 грн., сума сплаченої пені - 113,20 грн. 10 жовтня 2025 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 3 706,70 грн. та пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 1 834,56 грн. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер. Однак, суд звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції. Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла до 24.12.2023 року) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», цей пункт було змінено. Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (діюча з 24.12.2023 року) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Датою набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24 грудня 2023 року. Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів). У даній справі встановлено, що договір про споживчий кредит № 354495961602 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено 29 жовтня 2024 року. Отже, оскільки кредитний договір укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до [PERSON] не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. При цьому, варто окремо наголосити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування». Відповідно до загальновизнаного принципу lexspecialisderogatlegigenerali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно. Крім того, суд звертає увагу на те, що умовами № 354495961602 від 29 жовтня 2024 року передбачено право банку на стягнення пені. Так, відповідно до п. 8.3. договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування Кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. З огляду на вищенаведене, оскільки [PERSON] порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення кредиту та сплати процентів, а сам договір укладено після встановленої законодавством граничної дати 23 січня 2024 року, положення про звільнення від відповідальності на нього не поширюються. Водночас, право банку на стягнення пені передбачене умовами договору (п. 8.3 договору), а отже, вимоги АТ «Ощадбанк» щодо стягнення пені є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 156 909,97 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 23 808,04 грн., пеню за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 3 706,70 грн., пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 1 834,56 грн., суму сплаченої пені в розмірі 113,20 грн., а всього 186 146,07 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved