Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строки звернення до суду, зобов`язати відповідача здійснити нарахування заробітної плати позивачу за листопад та грудень 2024 року; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2024 по 06.12.2024 в сумі 22317, 90 грн, а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 09.12.2024 у розмірі 99302, 00 грн, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 10 000, 00 грн на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що07.11.2023 позивача прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера в ТОВ «МВФ ТРЕЙД». 06.12.2024 позивача було звільнено із займаної посади за згодою сторін. Дохід позивача за листопад 2024 року склав 30 500,00 грн, сума до виплати після утримання податків та зборів - 24 552,50 грн. Проте, за листопад 2024 року позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 15976,19 грн, після утримання всіх податків та зборів виплачена позивачу сума склала 12 860,84 грн. Оскільки позивача було звільнено 06.12.2024, вона повинна була отримати оплату за фактично відпрацьовані дні у грудні 2024 року - 6 931,82 грн. Окрім цього, середньоденний заробіток позивача склав 996,63 грн, а компенсація за невикористану відпустку 25 912,38 грн, без урахування податків та зборів. Отже, за грудень 2024 року сума нарахованої заробітної плати з урахуванням компенсації за невикористану відпустку позивача повинна була скласти 32 844,20 грн, без утримання податків та зборів. Натомість, за грудень 2024 року позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 25050,11 грн, в тому числі оплату за відпрацьований час в сумі 1386,36 грн та компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки в сумі 23663,75 грн. На думку позивача, відповідач надав посадовим особам міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, які здійснювали перевірку щодо додержання законодавства про працю у ТОВ "МВФ ТРЕЙД" в частині не виплати позивачу належних розрахункових коштів в день звільнення, табелі обліку, що містять інформацію про відсутність позивачки на робочому місці впродовж останніх 10 робочих днів у листопаді 2024 року (18-29 листопада включно); відсутність позивачки на робочому місці впродовж 4 робочих днів у грудні 2024 року (02-05 грудня включно). У рішенні, прийнятому за результатами розгляду адміністративного звернення позивача, складено висновок, згідно якого в ході перевірки було з`ясовано, що згідно наданих бухгалтерських та кадрових документів, роботодавцем виплачено всі належні позивачу розрахункові кошти при звільненні із затримкою. За результатом проведеного заходу державного нагляду (контролю) керівнику Товариства внесено припис щодо дотримання вимог законодавства про працю. Тобто, встановлено, що відповідачем виплачено усі належні кошти, а затримка виплати є єдиним порушенням відповідача при здійсненні розрахунку з позивачкою. Із даними висновками позивач не погоджується, оскільки, на її думку, вони не відповідають дійсності, за період з 18 листопада по 05 грудня 2024 року позивач жодного робочого дня не пропустила, була присутня на робочому місці у визначений робочий час. Резюмуючи, [PERSON] зазначила, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо виплати її усіх сум, що належали при звільненні, тому з ТОВ «МВФ ТРЕЙД» необхідно стягнути на користь позивача 22 317, 90 грн заборгованості з виплати заробітної плати, з яких: 20 069, 27 грн - заборгованість по заробітній платі та 2 248, 63 грн - компенсація за невикористану відпустку. В обґрунтування пропуску процесуального строку для звернення до суду з даною позовною заявою позивач зазначила, що такий строк було пропущено з поважної причини, а саме через те, що позивач 10.12.2024 звернулася до Центрально західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці у адміністративному порядку з метою відновлення своїх порушених прав та отримання всіх належних їй виплат при звільненні, а в подальшому її представником адвокатом Юрієм Лук`янчуком були надіслані адвокатські запити, без яких неможливо було повно та всебічно дослідити ситуацію по даній справі. Проте, позивачу не вдалося досягнути результату у адміністративному порядку, тому остання звернулась з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 20.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 35). Ухвалою суду від 24.04.2025 витребувано у ТОВ «Житомирпусконаладка» записи з камер зовнішнього відеоспостереження, що розміщені на території за адресою: пров. 1-й Іподромний, 15-а, м. Житомир, за період з 18.11.2024 по 06.12.2024 (а.с. 127). Ухвалою суду від 16.12.2025 здійснено привід свідка [PERSON] , яка працює менеджером (управителем з персоналу) ТОВ «МВФ Трейд» за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Іподромний, 15-а. 04.04.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 38-42). В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач була прийнята відповідачем з 07.11.2023 на посаду головного бухгалтера за сумісництвом на неповний робочий час (20 годин на тиждень), згідно Наказу № 31/К 2968302446 від 07.11.2023. В подальшому, згідно Наказу № 58-К 2968302446 від 06.12.2024, трудові відносини з позивачем були припинені з 06.12.2024 за взаємною згодою сторін. Спірними періодами у даному позовному провадженні є листопад 2024 та грудень 2024 року (по дату звільнення 06.12.2024 року). Кількість фактично відпрацьованих днів позивачем у листопаді 2024 року склала 11 робочих днів. У листопаді було 21 робочих днів, з яких 10 робочих днів позивач не з`являлась на робочому місці з невідомих роботодавцю причин, згідно табеля обліку використання робочого часу за листопад 2024 року. За відпрацьований час [PERSON] було нараховано кошти в сумі 15976,19 грн., після утримання всіх податків та зборів сума до виплати становить 12860,84 грн. Згідно відомості розподілу витрат від 22.11.2024 за № 241122РВ000044476040, [PERSON] було перераховано на особистий розрахунковий картковий рахунок 22.11.2024 кошти в сумі 12860,84 грн. Кількість фактично відпрацьованих днів позивачем у грудні 2024 року склала 1 робочий день. У грудні позивач була звільнена 06.12.2024, тобто з 5 робочих днів у місяці, 4 дні позивач не з`являлась на робочому місці з невідомих роботодавцю причин, згідно табеля обліку використання робочого часу за грудень 2024 року. За відпрацьований в грудні час [PERSON] було нараховано кошти в сумі 1386,36 грн., також, було нараховано компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки в сумі 23663,75 грн., після утримання всіх податків та зборів сума до виплати становить 19288,58 грн. Згідно відомостей розподілу витрат від 12.12.2024 за № 241212РВ000045016437 [PERSON] було перераховано на особистий розрахунковий картковий рахунок 12.12.2024 кошти в сумі 19288,58 грн. Розрахункові кошти [PERSON] було перераховано 12.12.2024 в зв`язку з тим, що звільнена працівниця була головним бухгалтером та здійснювала нарахування по оплаті праці, що унеможливлювало здійснити нарахування та виплати в день звільнення 06.12.2024. Вище перелічені обставини і стали у подальшому причиною непорозуміння сторін. На момент розірвання трудового договору працівник та роботодавець залишились у неприязних стосунках. Відтак, суб`єктивно вважаючи, що права працівника порушені, позивач 10.12.2024 звернулась до Центрально-Західного міжрегіонального Управління Державної служби з питань праці Управління інспекційної діяльності у Житомирській області. Дані обставини на думку відповідача вказують на конфліктну поведінку працівника. За результатом позапланової перевірки було складено Акт № ЦЗ/ЖТ/25855/176 від 27.12.2024 та Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЦЗ/ЖТ /25855/176/П. Єдиним порушенням, яке було виявлено уповноваженими особами Держпраці, - це невчасний розрахунок з працівником при звільненні (не 06.12.2024 року, а 12.12.2024 року). Порушень законодавства щодо розміру заробітної плати, нарахування та виплати не виявлено. Тому, відповідач вважає, що ним дотримано норми законодавства про працю, нараховано та виплачено позивачу заробітню плату за грудень та листопад 2024 року, компенсацію відпускних у повному обсязі, відповідно до відпрацьованого часу. Посилання позивача у позовній заяві на те, що за період з 18 листопада по 05 грудня 2024 року вона жодного робочого дня не пропустила, була присутня на робочому місці у визначений робочий час, не відповідає дійсності. Відповідачем було складено Акти про відсутність працівника на робочому місці за кожен день відсутності. Факти були зафіксовані директором [PERSON] та менеджером з персоналу [PERSON] . Знімки екрану з мобільного застосунку «Google Maps», де відображено хронологію поїздок та маршрутів позивачки за період з 19.11.2024 по 05.12.2024, жодним чином не підтверджують наявність позивача на робочому місці. Більш того, до позовної заяви не було долучено таких знімків екрану з мобільного застосунку «Google Maps», на які посилається позивач. Довідка з ДНЗ № 70 про відвідування дитиною позивача садочку також не підтверджує присутність позивача на робочому місці. Отже, усі вищезазначені та долучені до відзиву докази підтверджують відсутність боргу чи невиплачених коштів позивачу. Розмір та правильність нарахування на виплати заробітної плати було працівнику було предметом перевірки Центрально-Західного міжрегіонального Управління Державної служби з питань праці Управління інспекційної діяльності у Житомирській області та жодних порушень чи заборгованості із заробітної плати не було виявлено. Позивач була звільнена 06.12.2024 та 12.12.2024 отримала на картковий рахунок розрахункові кошти, а з позовною заявою до суду звернулась тільки 17.03.2025. Посилання представника позивача на обґрунтування причин пропуску строку не має ваги у контексті дотримання строку звернення до суду, оскільки метою перевірки є дотримання роботодавцем закону про працю, а не відновлення порушеного права позивача. Перевірка Держапраці не є адміністративною процедурою і не є обов`язковим заходом досудового врегулювання спору. На думку відповідача, причини пропуску строку, зазначені у позовній заяві, не є поважними та не є об`єктивно непереборними обставинним, які виникали поза волею позивача та унеможливили б звернення до суду в межах встановлених строків. У даному випадку вбачається суб`єктивна бездіяльність щодо захисту своїх прав на надумані фактичні обставини. На думку відповідача, вимоги та аргументи позивача є надуманими, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними, достатніми доказами. 09.04.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якому адвокат Лук`янчук Ю.В. позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 93-95). В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що факт присутності позивачки на робочому місці в період з 18 листопада по 05 грудня 2024 року може бути підтверджено записами з камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих на території ТОВ «ЖИТОМИРПУСКОНАЛАДКА», де розташована адміністрація відповідача (робоче місце позивачки), проте на адвокатський запит Товариство ні відповіді, ні записів не надало. Знімки екрану з мобільного застосунку «Google Maps», де відображено хронологію поїздок та маршрутів позивачки за період з 19.11.2024 по 05.12.2024, а також покази свідка [PERSON] , яка є працівником ТОВ «ЖИТОМИРПУСКОНАЛАДКА», яка працювала у сусідньому офісі за тією ж адресою підтверджують викладені в позові обставини. Табелі та акти, надані відповідачем, містять завідомо неправдиву інформацію. На думку позивача, відповідачем навмисно було складено дані документи із метою виплати позивачці заробітної плати у меншому розмірі, ніж їй належить отримати. Довідка від 05.12.2024 року № МВФ 00000001, яка містить інформацію щодо нарахованої заробітної плати позивачці за період з листопада 2023 року по листопад 2024 року, містить підпис керівника та печатку ТОВ «МВФ ТРЕЙД», натомість відповідач жодним чином не доводить порушень при її складенні та підписанні. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку не заслуговує на увагу, адже питання стягнення середнього заробітку прямо залежить від рішення, яке прийме суд за результатами розгляду позову. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача директор Яремчук О.С. в судовому засіданні 12.06.2025 пояснив, що [PERSON] за домовленістю з власницею ТОВ «МВФ ТРЕЙД» була відсутня на роботі їздила до доньки в Дніпропетровську область, в цей період між [PERSON] і власницею виникло непорозуміння щодо терміну поїздки. Вказані обставини були до спірних подій. Представник пояснив, що його робота, як директора Яремчука О.С. складалась з роботи на виробництві, та крім іншого він майже щодня приїздив до офісу за місцем виконання роботи [PERSON] для підписання документів та був присутнім в приміщенні офісу від 15 хвилин до 2 годин в день. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до частини першої статті 16 ЦК України кожне право в порядку, встановленому цим Кодексом, має звернутися до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оскаржених прав, осіб свободи чи інтересів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін(ч.2 ст.21 КЗпП України). Згідно ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч.1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961 р., термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Як зазначено у п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 905/857/19 виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.11.2023 [PERSON] було прийнято на роботу, за сумісництвом, з тривалістю робочого тижня 20 год, з окладом 30500,00 грн., на посаду головного бухгалтера в ТОВ «МВФ ТРЕЙД», що підтверджується наказом (розпорядженням) про прийняття на роботу № 31/К 2968302446 від 07.11.2023 (а.с. 17). 06.12.2024 позивач написала заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін, на підставі якої її було звільнено із займаної посади за згодою сторін, що підтверджується наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) № 58-К 2968302446 від 06.12.2024 (а.с. 16, 18). До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено ряд актів, за період з 18.11.2024 по 05.12.2024, про відсутність [PERSON] на роботі, весь день, без попередження відсутності та поважності причин з 14:00 до 18:00. Зі змісту актів, [PERSON] не надала письмових пояснень щодо відсутності на роботі, а саме акти: №05/12-24 від 05.12.2024, №04/12-24 від 04.12.2024, №03/12-24 від 03.12.2024, №02/12-24 від 02.12.2024, №29/11-24 від 29.11.2024, №28/11-24 від 28.11.2024, №27/11-24 від 27.11.2024, №26/11-24 від 26.11.2024, №25/11-24 від 25.11.2024, №22/11-24 від 22.11.2024, №21/11-24 від 21.11.2024, №20/11-24 від 20.11.2024, №19/11-24 від 19.11.2024, №18/11-24 від 18.11.2024 (а.с. 44-50). Суд вважає вказані акти недостовірними доказами відсутності [PERSON] на роботі виходячи з наступного. Представник відповідача директор Яремчук О.С. в судовому засіданні 12.06.2025 пояснив, що за місцем виконання роботи [PERSON] останній заїздив регулярно, проте не кожного дня, для підписання документів та був присутнім в приміщенні від 15 хвилин до 2 годин. Зі змісту актів про відсутність на роботі [PERSON] , остання була відсутня на роботі з 14 до 18 год , вказані акти підписано [PERSON] . Враховуючи пояснення представника відповідача- [PERSON] , акти про відсутність на роботі [PERSON] викликають сумнів щодо їх достовірності, оскільки перебування директора [PERSON] за місцем роботи [PERSON] що найбільше 2 години на день, вказують на те, що відомості зафіксовані актом про відсутність [PERSON] на роботі в період з 14 до 18 год. є недостовірними. Знімки екрану мобільного застосунку «Google Maps» відображають хронологію поїздок та маршрутів позивачки за період з 19.11.2024 по 05.12.2024. Із даної хронології вбачається, що позивач в даний період, кожного дня, з 14 до 17 год перебувала за адресою робочого місця м.Житомир, пров. 1-й Іподромний, 15-а у визначені для неї робочі години ( а.с.97-107). Свідок [PERSON] , яка є працівником ТОВ "Житомирпусконаладка" та працювала в сусідньому офісі за тією ж адресою, в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] в спірний період з 19.11.2024 по 05.12.2024 перебувала на робочому місці, надала для огляду в судовому засіданні свій мобільний телефон з перепискою між позивачем та свідком, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] дійсно перебувала за місцем роботи. В сукупності докази вказують, що в період з 19.11.2024 по 05.12.2024 позивач знаходилась на робочому місці та виконувчала покладені на неї посадові обов"язки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за період з 19.11.2024 по 05.12.2024 відповідач не провів нарахування заробітної плати позивачу та при звільненні не враховано 1 день невикористаної відпустки. Внаслідок чого підлягало б до стягнення з ТОВ «МВФ ТРЕЙД» на користь [PERSON] 20069,25 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 18.11.2024 по 05.12.2024 та компенсація за один день невикористаної відпустки 946,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в межах заявлених позивачем 99302,00 грн. Щодо строків звернення до суду з позовом [PERSON] , вважаючи невірним нарахування їй заробітної плати за листопад та грудень 2024 року, 10.12.2024 року звернулася до Державної служби України з питань праці щодо можливих порушень законодавства про працю керівництвом ТОВ «МВФ ТРЕЙД». За результатами позапланової перевірки Державної служби України з питань праці було складено Акт № ЦЗ/ЖТ/25855/176 від 27.12.2024 (а.с. 74-80) та Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЦЗ/ЖТ /25855/176/П (а.с. 85-86). В ході проведення вказаної позапланової перевірки виявлено порушення - невчасний розрахунок з працівником при звільненні (не 06.12.2024, а 12.12.2024). Листом від 31.12.2024 Державна служба України з питань праці повідомила позивача про результати вказаної позапланової перевірки (а.с. 21-22). До суду з позовом [PERSON] звернулася 17.03.2025 ( а.с. 1). Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (на час спірних правовідносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В обґрунтування пропуску процесуального строку для звернення до суду з даною позовною заявою позивач зазначила, що такий строк було пропущено з поважної причини, а саме через те, що позивач 10.12.2024 звернулася до Центрально західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці у адміністративному порядку з метою відновлення своїх порушених прав та отримання всіх належних їй виплат при звільненні, а в подальшому її представником адвокатом Юрієм Лук`янчуком були надіслані адвокатські запити, без яких неможливо було повно та всебічно дослідити ситуацію по даній справі. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що звернення позивача до Центрально західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з метою відновлення своїх порушених прав та отримання всіх належних їй виплат при звільненні, направлення адвокатом адвокатських запитів, без яких на думку позивача неможливо було повно та всебічно дослідити ситуацію по даній справі, не вказують на поважність причин для поновлення порушеного строку. Звернення до служби з питань праці не є обов"язковим досудовим порядком врегулювання спору. Відсутність відповідей на адвокатські запити, позивач мала можливість вирішити шляхом заявлення відповідних клопотань під час судового розгляду. Позивач звільнена 06.12.2024. Остаточний розрахунок, в зв"язку зі звільненням, позивач повинна була отримати у день звільнення. Саме 06.12.2024, позивач не отримавши розрахунок при звільненні, дізналась про порушене право. Таким чином, останнім днем звернення до суду з позовом про стягнення невиплачених сум заробітної плати є 07.03.2025. Звернувшись до суду із позовом 17.03.2025 [PERSON] пропустила передбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк, вагомих доказів, які могли бути підставою для поновлення строку позивач не навела. Отже, підсумовуючи викладене, на час звернення до суду із позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, діяв загальний тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або мав дізнатись про порушення свого права. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем строк на звернення з позовною заявою, було пропущено, поважних причин пропуску вказаного строку судом не встановлено, у зв`язку із чим, суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed