Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представниця позивача звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 20.10.2021 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та відповідачем було укладено заяву-договір про надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1264874, який є Додатком до заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № PD-367552 від 08.05.2014 укладений між відповідачем та ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», оскільки позивач є його правонаступником. За умовами заяви-договору № 014/380805/82/1264874 від 20.10.202, відповідачу було надано кредит у розмірі 303091,53 грн, строком (72 місяців) до 20.10.2027, на період з 20.10.2021 по 20.12.2021(включно) розмір процентної ставки складає 0,01% річних, 3 21.12.2021 процентна ставка за кредитом застосовується в розмірі 25,1% річних. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі шляхом зарахування відповідачу на його особистий рахунок кредитні кошти в розмірі 303091,53 грн. У подальшому відповідачем, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» укладено ряд електронних Додаткових угод відповідно до яких було збільшено строк кредитування та суму кредиту. Водночас, хоча позивачем у додаткових угодах, що змінювали умови погашення кредиту з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача, надавались останньому можливості збільшення строку кредитування та зменшення розміру щомісячних платежів, він свої зобов`язання належним чином не виконував у зв`язку з чим на дату пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання за договором, тобто станом на 25.02.2025, мав заборгованість у розмірі 366334,27 грн, яка складалася з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 344395,89 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 21938,38 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним зобов`язанням у розмірі 366334,27 грн та судові витрати в розмірі 5495,01 грн судового збору. Представник позивача у судове засідання не прибув, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. 29.01.2026 та 25.02.2026 за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшли заяви від представниці позивача Пасечник Ю.А., яка діє на підставі довіреності № 278/22-Н від 06.07.2022 в інтересах позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.162-186, 188). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.149, 160-161, 187), заяв та клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи у його відсутності від останнього на адресу суду не надходили. Зі згоди представника позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, не надав своїх заперечень та доказів на їх підтвердження, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Судом установлено, що 08.05.2014 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та відповідачем була укладена угода №PD-367552, яка власноручно підписана відповідачем (а.с.26). Також, 08.04.2014 відповідач власноруч підписав згоду на обробку персональних даних та іншої інформації (а.с.27). Згідно п.1.1 угоди вбачається, що ця угода разом з Публічною пропозицією, правилами, згодою, тарифами, заявами, всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них складає Договір банківського обслуговування. Відповідно до п. 2 угоди підписанням цієї угоди клієнт приймає публічну пропозицію АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» про надання послуг в порядку та на умовах, викладених в правилах, та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. Підписанням угоди сторони безумовно визнають, що публічна пропозиція, угода, правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», згода, тарифи, заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу. Пунктом 26 зазначеної вище угоди передбачено, що з метою реалізації прав та обов`язків за договором та іншими правочинами, сторони можуть здійснювати створення та підписання документів (договорів, заяв, інших правочинів, повідомлень, розрахункових документів тощо) в паперовому вигляді або в формі електронних документів з використанням системи «Райффайзен Онлайн». Підписання клієнтом електронного документу здійснюється шляхом накладення електронного підпису клієнта (введення одноразового паролю) Електронний документ, що містить електронний підпис клієнта (Одноразовий пароль, є таким, що вчинений клієнтом із додержанням письмової форми та підписаний клієнтом власноруч. Клієнт підтверджує цілісність та справжність електронного документа та зазначених в ньому даних шляхом скріплення електронного документа Одноразовим паролем (п.26.1 Угоди). Відповідно до статуту АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», банк є правонаступником за всіма правами та обов`язками АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (а.с.56-58). 20.10.2021 відповідач власноруч підписав паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», який містить основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, спосіб та строк надання кредиту, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості в рамках кредитування «Кредит готівкою», порядок повернення кредиту, укладення додаткових угод, тощо (а.с.15-17). Також, 20.10.2021 відповідачем були власноруч підписані заява на отримання кредиту за програмою «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1264874 (а.с.14) та Додаток до заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № PD-367552 від 08.05.2014, Заява-договір про надання кредиту «Кредит готівкою» 014/380805/82/1264874 (а.с.19-23). Заява містить зазначення номеру рахунку, суму кредиту в розмірі 303091,53 грн, строк кредиту 72 місяці, процентна ставка фіксована і становить 0,01% за період з 20.10.2021 до 20.12.2021, з 21.12.2021 процентна ставка за кредитом застосовується в розмірі 25,1% річних, порядок погашення заборгованості, зміну умов кредитування. У подальшому між позивачем та відповідачем було укладено ряд додаткових угод, які були укладені за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та підписані електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «873658», за умовами яких було збільшено строк кредитування до 8,5 років, проведено капіталізацію в зв`язку з чим збільшилося тіло кредиту та зменшено розмір щомісячних платежів, відповідно до чого позивачем корегувалися графіки платежів, які також, підписані електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (а.с.34-47), тобто відповідач був з ними ознайомлений та погодився з ними. Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Додаткових угод сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України"Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом враховано, що відповідач не заперечує щодо укладення угоди про надання кредиту № 014/380805/82/1264874 від 20.10.2021 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ним, шляхом акцептування пропозиції позивача про що свідчать його дії щодо часткової оплати процентів, тобто визнання боргового зобов`язання. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/380805/82/1264874 від 20.10.2021, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем станом на 25.02.2025, згідно з яким заборгованість складає 366334,27 грн, з яких: 344395,89 грн - заборгованість за кредитом, в тому числі 5992,47 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 21938,38 грн - заборгованість за процентами, в тому числі 20754,22 грн - прострочена заборгованість за процентами (а.с.6-7). З виписки за рахунком за період 20.10.2021-24.02.2025 вбачається рух коштів за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я відповідача, зокрема користування кредитними коштами та часткове погашення процентів за кредитом (а.с.8-13). Позивачем надано правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» в редакції від 25.12.2021 (а.с.48-52), які суд до уваги не бере, оскільки вони не підписані відповідачем, а тому в суду наявні обґрунтовані сумніви, що саме з цими правилами був ознайомлений відповідач. Відповідно до вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014/380805/82/1264874 від 20.10.2021 банк 26.02.2025 звертався до відповідача з вимогою дострокового погашення заборгованості у загальному розмірі 366334,27 грн (а.с.30), яка була направлена за адресою його реєстрації (а.с.31-32), що передбачено п. 27 Угоди від 08.05.2014 №PD-367552. У той же час, зарахування суми кредиту на рахунок відповідача, підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с.8). Відтак, АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання споживчого кредиту виконало та надало йому кредит в розмірі 303091,53 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача відкритий в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК». За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір вважається дійсним при дотриманні таких умов: законність дії; волевиявлення сторін; дотримання встановленої законом форми договору; правоздатнiсть i дiєздатнiсть сторін. Головним елементом кожного договору є воля сторін, спрямована на досягнення певної мети, яка не суперечить закону. При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин принцип свободи договору, який включає в себе наступні складові: - свобода в укладенні договору, тобто відсутність будь-яких примусів, щодо того, вступати суб`єктам в договірні відносини, чи ні; - свобода вибору характеру договору, що укладається, а це означає, що сторони самі для себе вирішують, який саме договір їм укладати. При цьому, вони можуть укладати як договір, що передбачений чинним законодавством, так і такий, що ним не передбачений, проте відповідає загальним засадам цивільного законодавства (частина 1 статті 6 Цивільного кодексу України). - вільний вибір контрагента за договором, тобто сторони шукатимуть того контрагента, який максимально підходить їм за тими чи іншими ознаками. Матеріали справи не містять та відповідачем не доведено, що договір № 014/380805/82/1264874 від 20.10.2021 або його частина визнані законом чи судом недійсними. Із зазначеного вище вбачається, що сплата процентів за користування кредитом, яка передбачена договором у межах його строку з врахуванням додаткових угод, є невід`ємною умовою суті кредитного договору, штрафи та пеню за порушення зобов`язання, які передбачені договором про надання кредиту, інфляційні та 3% річних, які передбачені ч.2 ст. 625 ЦК позивач відносно відповідача не застосовує, а тому сума заборгованості визначена позивачем доведена та підтверджена належними доказами, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, що застосовується і до односторонніх правочинів, також сторони з є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 статті 1048 УК України передбачено таке: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 02.03.2026 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-7), доказів щодо погашення заборгованості за заявою-договором про надання кредиту № 014/380805/82/1264874 від 20.10.2021 матеріали справи не містять та відповідачем до суду не надані. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на виконання кредитного зобов`язання здійснювалося часткове погашення заборгованості в частині сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані шляхом акцептування [PERSON] оферти позивача про надання кредиту № 014/380805/82/1264874 від 20.10.2021, позичальником кошти в добровільному порядку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів, які виникли у період користування ним кредитними коштами, тобто у межах строку дії договору, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі в розмірі 5495,01 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 22459 від 14.04.2025 (а.с.5) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.72).

Outcome: approved