Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання матері. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що вона, [PERSON] , 1946 року народження, 79 років, не працює, пенсію за віком отримує в сумі 3779 грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. Посилається на те, що її донька, [PERSON] , 1977 р.н., матеріальну допомогу добровільно не надає та ухиляється від виконання обов?язку, передбаченого ч.2 ст. 51 Конституції України, а саме: повнолітні діти зобов?язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Вказує на те, що вона є інвалідом першої групи, підгрупи Б за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду. Позивачка вказує на те, що враховуючи вищезазначене, та наявний факт невиконання донькою свого конституційного обов?язку, вона вимушена наймати доглядальницю, якій сплачувати кошти за здійснення нею постійного стороннього догляду, в якому є потреба. Зазначає, що відповідач є ФОП, зареєстрованим з 2009 року та актуальним по сьогоднішній день і має можливість надавати матеріальну допомогу своїй матері. Просить щомісячно утримувати з [PERSON] , 1977 р.н., РНОКПП [NUMBER] , Місце реєстрації: [ADDRESS] кошти на її [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , утримання у розмірі 5 000 грн., починаючи з 01.11.2025 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Рух справи і позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.11.2025 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено до судового розгляду, з викликом сторін по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`являлася, нею та її представником, адвокатом Марченко Р.М. скеровано до суду письмові заяви в яких вказано, що позивачка не має змоги самостійно прибути в судове засідання у зв`язку зі станом здоров`я. Просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності його довірительки. Також, зазначив, що попри всі спроби, вони не змогли зв`язатися з відповідачкою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте до суду скерувала заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності. Зазначила, що визнає позовні вимоги, розмір аліментів її влаштовує, проти їх стягнення не заперечує. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, та заслухавши пояснення сторін, суд зважає на наступне. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , 1946 року народження, 79 років, не працює та отримує пенсію за віком отримує в сумі 3 779 грн., що підтверджується посвідченням Серії [NUMBER] (а.с.8, 13-15). Згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ N?580771 від 09.11.2023 року, [PERSON] є інвалідом першої групи, підгрупи Б за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду (а.с.9). Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом. Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Аналізуючи вищевказану норму, можна прийти до висновку, що право батьків на утримання виникає за наявності одночасно двох умов, а саме непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] , [INFO] , є особою похилого віку, що підтверджується наданою копією паспорта та пенсійного посвідчення. Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії позивачка є особою з інвалідністю І групи підгрупи Б, що свідчить про наявність у неї стійкого розладу здоров`я та потребу у постійному сторонньому догляді. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними особами є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю. З матеріалів справи також вбачається, що позивачка отримує пенсію за віком у розмірі 3779 грн., інших джерел доходу не має. Суд бере до уваги те, що зазначений розмір пенсії є очевидно недостатнім для забезпечення необхідних умов існування, з огляду на потребу в лікуванні, медичному забезпеченні, а також постійному сторонньому догляді. Статтею 203 Сімейного кодексу України передбачено, якщо батьки є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, суд визначає розмір аліментів на їх утримання у твердій грошовій сумі або у частці від доходу з урахуванням стану здоров`я сторін, матеріального та сімейного стану сторін, та інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є рідною донькою позивачки [PERSON] . Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що свідчить про наявність у неї можливості отримувати доходи та надавати матеріальну допомогу непрацездатній матері. Разом з цим, як встановлено судом, відповідачка добровільно не надає матеріальної допомоги своїй матері, що не заперечується матеріалами справи та підтверджується поясненнями позивачки. Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 204 Сімейного кодексу України, суд може звільнити повнолітніх дітей від обов`язку утримувати батьків, якщо буде встановлено, що батьки ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність таких обставин, відтак підстави для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати матір відсутні. Згідно ст. 205 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на утримання батьків визначається судом у твердій грошовій сумі, яка підлягає сплаті щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я позивачки, її непрацездатність, потребу у постійному сторонньому догляді, відсутність інших джерел доходу, наявність у відповідачки можливості отримувати дохід. Окрім викладеного, суд також враховує положення статті 12 Сімейного кодексу України, відповідно до яких держава забезпечує пріоритет сімейного виховання та підтримку сім`ї. Відповідно до статті 18 Сімейного кодексу України, кожний учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідачем визнано позов повністю, що також враховується судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. У сукупності наведеного, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, судом визнається необхідним та достатнім присудити стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь матері [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ), кошти на її утримання у розмірі 5 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 01.11.2025 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінившиналежність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved