Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідач уклали кредитний договір №178256 на суму 13 514 грн. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та позивачем було укладено договір факторингу №16042025 відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором і відповідно до реєстру прав вимог №6 від 03 вересня 2025 року до договору факторингу та акту приймання-передачі реєстру прав вимог перейшло право вимоги до відповідача. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит у строки передбачені кредитним договором, і загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором на момент подання заяви становить 24 656,99 грн., яка складається з: 13 514 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 8 441,99 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 601 грн. заборгованість по комісії; 2 100 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). На підставі вищезазначеного представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №178256 від 08 квітня 2025 року у розмірі 22 556,99 грн., яка складається з: 13 514 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 8 441,99 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 601 грн. заборгованості по комісії, а також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Ухвалами судді Новокодацький районний суд міста Дніпра від 27 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано інформацію в АТ «Універсал Банк». Представник позивача Хлопкова М.С. у позовній заяві просила суд розглядати справу за відсутності їх представника, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Від відповідача до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що він не був офіційно повідомлений про те, що його кредит викуплено і передано ТОВ «Юніт Капітал», та просив врахувати його фінансове і сімейне становище (визнання батька безвісно зниклим під час виконання бойового завдання), а також його реальні дії щодо погашення боргів у зв`язку з чим здійснити перерахунок заборгованості. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 08 квітня 2025 року року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено електронний договір про споживчий кредит №178256, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом. Договір укладено шляхом підписання позичальником індивідуальної частини договору (а.с.42-45). Договір складається з індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника, та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит, що розміщена на веб-сайті кредитодавця (п. 1.1 вищевказаного договору). Пунком 2.2.1 вищевказаного договору передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 13 514 грн. і надається не пізніше наступного дня після укладення договору в порядку: у розмірі 10 000,36 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3 513,64 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією за надання кредиту, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п.п. 2.3-2.5 зазначеного договору фіксована процентна ставка 360% річних; знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту 1 грн., стандартний (базовий) тариф комісії за управління і обслуговування кредиту 100 грн.; комісія за надання кредиту 3 513,64 грн. (нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 26,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 98 днів з 08 квітня 2025 року (дата надання кредиту) по 15 липня 2025 року. Встановлення в договорі умов про сплату комісії за надання та/або за управління та обслуговування кредиту передбачена п. 3.1.4, 3.1.5 публічної частини договору про споживчий кредит. Матеріали справи містять довідку ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 30 жовтня 2025 року про успішність операцій згідно з договору №1412/22-1 від 14 грудня 2022 року, який укладено з ТОВ «ФК «Контрактовий дім», а саме перерахування грошових коштів у сумі 10 000,36 грн. на картку [PERSON] № [NUMBER] з призначенням платежу: «видача кредиту №178256 від 08 квітня 2025 року» (а. с. 22-23). На виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» було надано відповідь №БТ/Е-4573 від 12 лютого 2026 року, в якій зазначено те, що на ім`я [PERSON] банком емітувалась платіжна картка № [NUMBER] та інші картки, на картковий рахунок за період з 08 квітня 2025 року по 13 квітня 2025 року на платіжну карту було зарахування коштів у розмірі 10 000,36 грн. Відповідно до наданої позивачем картки обліку виконання договору №178256 від 08 квітня 2025 року (розрахунку заборгованості) заборгованість [PERSON] становить 24 656,99 грн., яка складається з: 13 514 грн. - тіло; 8 441,99 грн. - відсотки; 601 грн. комісія; 2 100 грн. пеня (а. с. 60-61). Також матеріалами справи підтверджено, що 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №16042025,відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлене право грошової вимоги до боржників (а.с.11-15). Згідно з витягом з додатку №1 до договору факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року - реєстру прав вимоги №6 від 03 вересня 2025 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №178256 від 08 квітня 2025 року на загальну суму 24 656,99 грн. (а. с. 66). В матеріалах справи також наявна платіжна інструкція АТ «Універсал Банк» №588 від 09 вересня 2025 року про сплату ТОВ «Юніт Капітал» на користь ТОВ «ФК «Кредіплюс» грошових коштів у сумі 1 388 825,71 грн. згідно з договору факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року та реєстру прав вимог №6 від 03 вересня 2025 року (а. с. 63). З виписки з особового рахунку ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором №178256 від 08 квітня 2025 року судом встановлено, що заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за вказаним кредитним договором станом на 01 листопада 2025 року становить 24 656,99 грн., з яких: 13 514 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8 441,99 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 601 грн. - прострочена заборгованість за комісією (а. с. 59). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Пунктом 5 частини 1 статті 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено факти укладення між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] договору про споживчий кредит №178256 від 08 квітня 2025 року, отримання відповідачем коштів за його умовами, та невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів. Також судом встановлено, що існування заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором у заявленому позивачем розмірі 22 556,99 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачем не було надано власного розрахунку або інших доказів з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що вони є необґрунтованими та не підтвердженими належними, допустимими і достатніми доказами, і не спростовують існування заборгованості перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат на правову допомогу, що підтверджуються договором про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, який укладений між ТОВ «Юніт капітал» та АБ «Соломко та партнери» в особі керуючого бюро адвоката Соломки О.В., який діє на підставі статуту, довіреності від ТОВ «Юніт Капітал» від 10 вересня 2025 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КС №7073/10 від 19 жовтня 2018 року, ордеру на надання правничої допомоги Серії АІ №2004303 від 10 вересня 2025 року; протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; додатковою угодою №25771372611 від 11 вересня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; актом прийому-передачі наданих послуг від 25 листопада 2025 року, яким визначено вартість години роботи адвоката, переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу на загальну суму 7 000 грн. (а. с. 18, 53-58). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а отже не відноситься до категорії складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов було задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 2 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved