Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

07 липня 2025 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла справа № 522/15042/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила, на підставі ст. 110 СК України розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 11 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1685 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 11.10.2013 року). 14 липня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі. 08 грудня 2025 року представником відповідача [PERSON] подано до суду письмові пояснення. 12 лютого 2026 року до суду від позивача надійшла заява через підсистему «Електронний Суд» в якій позовні вимоги просила задовольнити, не надавати строк на примирення та розірвати шлюб між сторонами. Позивач та/чи її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Заяв про розгляд справи без участі від позивача або її представника до суду не надходило. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що між сторонами був зареєстрований шлюб 11 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1685 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 11.10.2013 року). У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 10.03.2016 року. У сторін спільне життя не склалось, вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, оскільки від примирення запропонованого відповідачем, позивач відмовилась, про що зазначила у заяві від 12.02.2026 року, наразі шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved