Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Адвокат Єфімік Олена Олександрівна, що є представником [PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, заінтересована особа: Харківський ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ХАРКІВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ. Заяву обґрунтувала наступним. Вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Смерть настала [INFO] . Причина смерті - хронічна серцевосудинна недостатність, дифузний кардіосклероз, ішимічна хвороба серця. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть та медичним свідоцтвом про смерть, виданими на тимчасово окупованій території. Встановлення факту смерті та реєстрації її в установленому законодавством України порядку необхідно для подальшої реалізації заявнику свого права як спадкоємця. Заявник є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. Вона взяла на себе витрати по похованню батька. Інших спадкоємців після смерті батька не має, більше ніхто, крім заявника, не буде вступати в спадщину. Просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Зимогір`я, Слов`яносербський район, Луганська область, Україна, місце смерті: м. Зимогір`я, Слов`яносербський район, Луганська область, Україна, яка настала [INFO] . Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Єфімік О. О. у судове засідання не з`явилися, у заяві про встановлення факту народження дитини представник заявника зазначила, що просить провести судове засідання без їх участі та наполягає на задоволенні вимог заяви. Заінтересована особа Харківський ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ХАРКІВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ не направила свого представника для участі у судовому засіданні, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки представника до суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. За п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Положеннями ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України унормовано, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За приписами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Частиною 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства Юстиції України за № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть (розділ IIІ глави 5 пункт 1 Правил). Статтею 317 ЦПК України, передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Заявниця є донькою померлого, що вбачається з наступного. За свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Зимогір`ївською міськрадою Слов`яносербського району Луганської області [PERSON] народилася [INFO] . Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим виконкомом Зимогір`ївської м/р Слов`яносербського району Луганської області [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 19 листопада 1990 року, актовий запис № 107. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку та дружини - [PERSON] . З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Слов`яносербським РВ УМВС України в Луганській області 11 лютого 2000 року [PERSON] народився [INFO] . На підтвердження факту смерті батька заявницею надано копію медичного свідоцтва про смерть серії 43 № 269000202 від 21 травня 2025 року, виданого «державним бюджетним закладом охорон здоров`я Слов`яносербська центральна районна лікарня луганської народної республіки», з якої вбачається наступне: « [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Зимогір`я, Слов`яносербський район. Причина смерті: хронічна серцевосудинна недостатність, дифузний кардіосклероз, ішимічна хвороба серця». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 травня 2025 року «99400028 Слов`яносербським районний відділом запису актів юстиції луганської народної республіки», з якого вбачається наступне: « [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Зимогір`я, Слов`яносербський район». Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-1Х від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому Указами Президента України, затвердженими Законами України воєнний стан неодноразово був продовжений і діяв в Україні на момент звернення заявниці до суду. Таким чином, починаючи з 24 лютого 2022 року та по теперішній час в Україні діє режим воєнного стану. За наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» № 376 від 28 лютого 2025 року, вся територія Алчевського району Луганської області, до складу якого відноситься м. Зимогір`я з 07 квітня 2014 року належить до територій, тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно з термінами, визначеними у п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - є частина території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України № 1207-VII, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України № 1207-УІІ будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (ч. 3 ст. 9 Закону України № 1207-УІІ). Ураховуючи, що смерть [PERSON] сталася на тимчасово окупованій території, заявник з об`єктивних причин не має змоги надати документи, передбачені законом для реєстрації смерті, тобто для проведення державної реєстрації смерті є непереборні перешкоди. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів по справі необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Ураховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, як доказам у справі. За цих обставин, суд приймає надані заявником медичні документи та свідоцтво про смерть як доказ смерті [PERSON] , не дивлячись на те, що « [NUMBER] Слов`яносербський районний відділ запису актів юстиції луганської народної республіки» знаходиться на території де органи державної влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Беручи до уваги, що встановлення факту смерті має юридичне значення для заявника, оскільки дозволить використати право на реєстрацію смерті та отримання свідоцтва про смерть на території України, де органи влади здійснюють свої повноваження, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved