Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Бойко Валерій Федорович, звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. В обґрунтування позову зазначається, що сторони з 04.02.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.08.2023. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони працювали у Відокремленому підрозділі Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом». 20.12.2021 сторони за спільні сумісні кошти на підставі договору купівлі-продажу набули у власність трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована на відповідача. Оскільки вказане майно набуто сторонами за час шлюбу, воно належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частинах. Однак після розірвання шлюбу відповідач категорично заперечує право позивача на частку у спільному майні подружжя і відмовляється добровільно поділити спільне майно, внаслідок чого позивач вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з цим позивач просив суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право особистої приватної власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , залишивши у власності відповідача 1/2 частку цієї квартири з припиненням права спільної сумісної власності сторін на цей об?єкт нерухомості. 17.11.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 39). 22.12.2025 судом було продовжено відповідачу за клопотанням представника останньої адвоката Оліферук Жанни Антонівни строк для подання відзиву (а.с. 70). 31.12.2025 представником відповідача адвокатом Оліферук Ж.А. було подано відзив на позов, в якому зазначається, що відповідач не заперечує факту перебування у шлюбі та придбання в цей час спірної квартири. Після грудня 2022 року сторони припинили спільне проживання як одна сім`я, ведення спільного господарства та підтримання дружніх стосунків, що встановлено рішенням суду від 10.08.2023. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а саме [INFO] в них народилася донька [PERSON] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із матір`ю. У квітні 2021 року з позивача було стягнуто аліменти на доньку, від сплати яких він ухиляється, і станом на 30.11.2025 має заборгованість по аліментам у розмірі 124125 грн. Сімейні стосунки сторін не складалися, у зв`язку з чим відповідача двічі подавала до місцевого суду позов про розірвання шлюбу. Вперше це сталося у червні 2021 року, однак у серпні вона залишила позов без розгляду через прохання чоловіка зберегти сім`ю. З міркування налагодити та покращити сімейні стосунки, сторони тоді прийняли рішення придбати житло, оскільки до цього його не мали. Спільних коштів для цього в них не було, оскільки обоє мали невисокий дохід. Із заощаджень, а саме декретних виплат відповідача та виплати при народженні доньки вони придбали автомобіль «Peugeot» із державним номерним знаком [NUMBER] , який зареєстрували на чоловіка, і зараз цей транспортний засіб перебуває у розшуку. Частину коштів на придбання житла погодився позичити сторонам батько відповідача, який мав заощадження зі свого доходу та пенсії. Коли після тривалих пошуків вони визначилися з квартирою, яку будуть купувати, відповідач в інтересах сім`ї 20.11.2021 уклала договір позики грошових коштів для придбання житла з [PERSON] на суму 300000 грн та зобов`язалася повернути кошти у строк до 20.11.2026. Крім цих коштів, батько відповідача також дав сторонам гроші на ремонт квартири, оскільки вона була у непридатному для проживання стані. Крім того, 02.12.2021 відповідач уклала договір безвідсоткової цільової позики № 45-124-08-21-16464 від 02.12.2021 із роботодавцем ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на суму 270052 грн для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , за умовами якого квартира була передана в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором та забезпечена порукою. 20.12.2021 [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала у [PERSON] квартиру за вказаною адресою, сплативши за неї 524518 грн, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Таким чином, грошовими коштами, отриманими в позику від [PERSON] та від ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» було проведено оплату вартості спірного житла продавцю. Спільних заощаджених коштів на купівлю житла у сторін не було. Дохід позивача є невисоким, а відповідач на той час мала вищу зарплату, проте всі її кошти йшли на потреби сім`ї. Про це добре відомо позивачу і раніше він цього не заперечував, зокрема зазначав в адресованому відповідачу голосовому повідомленні у месенджері «Сигнал» 02.10.2023, що їм обом відомо про те, що вони не вклали у спірну квартиру нічого, за винятком тих коштів, які відповідач взяла у безвідсоткову позику на ВП «ХАЕС» і які вона має повернути. За період часу із січня 2023 року по жовтень 2025 року [PERSON] сплачено в рахунок погашення безвідсоткової цільової позики суму в розмірі 213059 грн. Спірну квартиру сторони придбали за суму в розмірі 524518 грн, з яких 300000 грн надав відповідачу у борг її батько [PERSON] та 270052 грн відповідач отримала як безвідсоткову цільову позику в роботодавця. Частину з цих кошів також витрачено на оплату послуг нотаріуса, оцінку квартири та сплату податків, позаяк за умовами договору купівлі-продажу всі витрати, пов?язані з укладенням цього договору, сплачував покупець. Перебуваючи у шлюбі, сторони погасили лише 49932 грн позики, а решту боргу (цільової позики) [PERSON] погашає самостійно дотепер. Станом на день подання відзиву погашено 213059 грн, а остаточний строк повернення боргу вересень 2026 року. На думку відповідача, остання за рахунок одноособового погашення цільового боргового зобов?язання на придбання спільної квартири в сумі 220120 грн (270052 49932) збільшила свою частку у спільному майні до 7/10, а частка позивача зменшилася до 3/10. Строк погашення боргу перед [PERSON] не настав, відтак колишнє подружжя сторін ще має боргові зобов?язання, тому відповідач залишає за собою право після погашення боргу на звернення до [PERSON] із позовом про стягнення 150000 грн, і таке право також згідно із законом має [PERSON] . Сторона відповідача вважає, що оскільки [PERSON] станом натепер одноособово сплатила за квартиру більшу частину цільового кредиту, який безапеляційно стягується з її єдиного доходу заробітної плати, а також остання має зобов?язання до 20.11.2026 погасити борг за договором позики перед [PERSON] , і з нею проживає спільна донька сторін, частка відповідача у спільній власності на квартиру є значно більшою, ніж частка [PERSON] . З огляду на це представник відповідача просила суд задовольнити позов частково, визнати за [PERSON] право власності на 7/10 частки спірної квартири, а за [PERSON] на 3/10 частки. Представник також вказала, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких станом на подання відзиву складає 4200 грн. Загальні витрати на професійну правничу допомогу відповідача у цій справі можуть скласти орієнтовно 15000 грн (а.с. 81-85). 07.01.2026 представником позивача адвокатом Бойком В.Ф. було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в яких він вказав, що оскільки спільна дитина сторін проживає разом із відповідачем, позивач просив визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за [PERSON] на 1/3 частки (а.с. 112, 114-115). Також 07.01.2026 представником позивача адвокатом Бойком В.Ф. було подано відповідь на відзив, в якому він вказує, що позивачу невідомо про існування договору цільової позики від 20.11.2021, на який посилається у відзиві представник відповідача. Під час спільного проживання і придбання спірної квартири [PERSON] не повідомляла [PERSON] про укладення нею договору позики на суму 300000 грн. Також відповідач не повідомляла позивача про це під час розгляду справи про розірвання шлюбу, який було розірвано 10.08.2023. У нотаріальному порядку цей договір не посвідчувався, свідки під час його укладення не залучалися. З огляду на це сторона позивача вважає, що договір позики складено відповідачем та її батьком заднім числом із метою збільшення частки позивача у спірній квартирі. Щодо заборгованості по аліментам представник позивача вказав, що [PERSON] натепер перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, і у 2025 році у нього був «переломний період» у зв?язку з перебуванням у зоні бойових дій його психоемоційний стан сильно погіршився, тому він не проходив військову службу і не працював, не отримуючи жодних доходів, внаслідок чого не мав змоги сплачувати аліменти. Саме з цієї причини у позивача виник певний борг. У листопаді 2025 року позивач відновив військову службу, тому заборгованість по аліментам буде стягуватися з нього за місцем служби. Крім іншого, стягнення заборгованості по аліментам не є предметом розгляду цієї справи. Беручи до уваги той факт, що спільна дитина сторін проживає разом із відповідачем, позивач дійшов висновку про зменшення обсягу заявлених ним позовних вимог. Стосовно безвідсоткової цільової позики представник позивача зазначив, що до 2023 року сторони сплачували кошти разом і [PERSON] не заперечує факт сплати [PERSON] коштів у рахунок погашення безвідсоткової цільової позики у 2024 та 2025 роках. Враховуючи викладене, позивач не заперечує проти визнання за ним права власності на 1/3 частку спірної квартири та визнання з відповідачем права власності на 2/3 частки спірної квартири. Разом із цим позивач заперечує проти стягнення з нього на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4200 грн (а.с. 117-118, 120-121). 08.01.2026 судом було прийнято поданий представником відповідача відзив на позов, а також подані представником позивача відповідь на відзив та заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 123-125). 15.01.2026 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Бойка В.Ф. про призначення судово-технічної експертизи документа та водночас задоволено клопотання представників сторін провитребування у Філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» наступних відомостей: 1) про доходи на підприємстві [PERSON] за період часу з 20.11.2020 по 20.11.2021; 2) про доходи на підприємстві [PERSON] за період часу з 04.02.2017 по 31.12.2021 (а.с. 129-131, 134). 23.01.2026 судом було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Бойка В.Ф. про виправлення описки в ухвалі суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 15.01.2026 (а.с. 157). 26.02.2026 судом було залишено без розгляду заяви представника позивача адвоката Бойка В.Ф. про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 181-183). Позивач у судове засідання не з?явився, його представник адвокат Бойко В.Ф. у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні вказали, що відповідач визнає зменшені позовні вимоги та вважає можливим визнати за нею право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за позивачем на 1/3 частку, а також надали пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у відзиві на позов. Заслухавши відповідача та представників сторін, а також повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 04.02.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.08.2023, і від якого вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-19, 50, 59, 104). 20.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала у позику грошові кошти в сумі 300000 грн, які зобов`язалася повернути у строк до 20.11.2026 (а.с. 99). Зі скріншоту з електронного кабінету [PERSON] з Порталу електронного послуг Пенсійного фонду України вбачається, що останній за період часу з 1999 року по 2022 рік мав наступний дохід: 1) у 1999 році 10526,54 грн; 2) у 2000 році 15184,23 грн; 3) у 2001 році 24014,23 грн; 3) у 2002 році 32763,43 грн; 4) у 2003 році 35600,78 грн; 5) у 2004 році 40193 грн; 6) у 2005 році 48886,38 грн; 7) у 2006 році 67803,25 грн; 8) у 2007 році 77220,05 грн; 9) у 2008 році 106891,50 грн; 10) у 2009 році 117422,72 грн; 11) у 2010 році 148986,67 грн; 12) у 2011 році 178448,87 грн; 13) у 2012 році 190180,36 грн; 14) у 2013 році 241526,46 грн; 15) у 2014 році 258244,39 грн; 16) у 2015 році 280536,82 грн; 17) у 2016 році 372048,41 грн; 18) у 2017 році 428817,33 грн; 19) у 2018 році 547395,82 грн; 20) у 2019 році 705678,56 грн; 21) у 2020 році 828444,78 грн; 22) у 2021 році 1110222,77 грн; 23) у 2022 році 201952,85 грн (а.с. 100). 02.12.2021 між [PERSON] та Відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було укладено договір безвідсоткової цільової позики № 45-124-08-21-16465, за умовами якого відповідач отримала безвідсоткову цільову позику в розмірі 270052 грн строком на п`ять років п`ять місяців (65 місяців) для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . У договорі зазначається, що позичальник зобов`язується використати позику за цільовим призначенням і повернути її у визначений цим договором строк, при цьому відсотки за цим договором не нараховуються і не сплачуються. У договорі також вказано, що повернення позики забезпечується іпотекою, предметом якої є квартира за вищевказаною адресою, і договором поруки. Додатком до говору є графік погашення безвідсоткової цільової позики, відповідно до якого позичальник мала сплачувати щомісячно: 1) у період часу із січня 2022 року по березень 2023 року 4161 грн; 2) у період часу з квітня 2023 року по березень 2025 року 4672 грн; 3) у період часу з квітня 2025 року по серпень 2026 року 5503 грн; 4) у вересні 2026 року 1958 грн (а.с. 90-92). 20.12.2021 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , за яку відповідачем було сплачено 524518 грн (а.с. 20-21, 86-89). 14.01.2022 між [PERSON] та Відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач для забезпечення виконання умов договору безвідсоткової цільової позики № 45-124-08-21-16465 від 02.12.2021 передала ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» в іпотеку належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , що була оцінена сторонами у 524518 грн (а.с. 97-98). 20.01.2022 між [PERSON] та Відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було укладено договір поруки № 47-124-22-16976, за умовами якого позивач поручився перед ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» за виконання [PERSON] своїх обов`язків за договором безвідсоткової цільової позики № 45-124-08-21-16465 від 02.12.2021 (а.с. 101-102). Як вбачається з довідок Філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», [PERSON] працює на цьому підприємстві на посаді інженера ВТС і в період часу з 01.02.2017 по 31.10.2025 їй було нараховано наступну заробітну плату: 1) у 2017 році 113688,65 грн; 2) у 2018 році 178160,56 грн; 3) у 2019 році 251024,49 грн; 4) у 2020 році 38965,23 грн; 5) у 2021 році 167418,49 грн; 6) у 2022 році 378589,16 грн; 7) у 2023 році 460633,05 грн; 8) у 2024 році 678223,05 грн; 9) у 2025 році 697672,71 грн. Крім того, у період часу з 2022 по 2025 роки із доходу [PERSON] на підприємстві було відраховано в рахунок погашення позики наступні суми: 1) у 2022 році 49932 грн; 2) у 2023 році 54531 грн; 3) у 2024 році 56064 грн; 4) у 2025 році 52537 грн (а.с. 93, 94, 95, 96, 156). Як вбачається з довідки Філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», [PERSON] працює на цьому підприємстві на посаді слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування ЕРП і в період часу з 01.11.2020 по 30.11.2021 йому було нараховано заробітну плату у розмірі: 1) за 2020 рік 74476,81 грн; 2) за 2021 рік 355125,04 грн (а.с. 156). Постановою заступника начальника Нетішинського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пеліхом М.О. від 07.10.2025 було оголошено розшук майна боржника, а саме автомобіля «Peugeot» із державним номерним знаком [NUMBER] (VIN [NUMBER] ), у межах виконавчого провадження № 6605319, відкритого за судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області № 2-н/679/111/2021 від 09.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на доньку [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 104). Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного заступником начальника Нетішинського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пеліхом М.О. вбачається, що боржник [PERSON] у межах виконавчого провадження № 6605319 має заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилася за період часу з 01.04.2023 по 30.11.2025, що складає 124199,31 грн (а.с. 105-106). Також судом було досліджено наданий представником відповідача скріншот та аудіозапис повідомлення [PERSON] у соціальній мережі «Signal» у чаті з відповідачем, в якому позивач вказує, що внесок сторін у спірну квартиру є однаковим, а також додає, що [PERSON] зараз вкладає у квартиру 10000 доларів і половину цієї суми він має намір їй віддати (а.с. 107, 108). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначається у ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Як зазначається у ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 344/5528/22. Таким чином, оскільки спірна квартира була набута сторонами у власність (та зареєстрована за відповідачем) за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя не була спростована, таке нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач, посилаючись на те, що спільна дитина сторін залишається проживати разом із відповідачем, просив визнати за [PERSON] право власності на більшу частку (2/3) спірної квартири, і остання погодилася на такий поділ спірної квартири, визнавши зменшені позовні вимоги у судовому засіданні. Відповідно ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що сторона відповідача у судовому засіданні безумовно визнала позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та в порядку поділу спільного майна сторін визнати за [PERSON] право власності на1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за [PERSON] право власності на2/3 частки цієї квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved