Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

В провадженні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування поданого позову вказано, що [PERSON] оформила Заявку на отримання фінансового кредиту. На підставі заповненої Відповідачем заявки між Товариством та Відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту від 25.05.2021 № 194277. Умовами договору визначено, що, кредит надається Клієнту в безготівковій формі строком на 30 днів, тобто до 23.06.2021, але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. Згідно п. 1.3 укладеного Договору, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Відповідно до Договору, клієнт має право: продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. На підставі зазначених положень, сторони уклали Додаткову угоду № 2 від 23.06.2021, відповідно до якої: сторони погодили продовжити строк дії Договору на термін 30 днів (включаючи 0 днів прострочення) до 23.07.2021. На виконання цієї угоди Відповідач 23.06.2021 здійснила платіж у розмірі 2400 грн, який було зараховано виключно на погашення відсотків за користування кредитом за період з 25.05.2021-23.06.2021. Договором передбачено, що у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору не виконала, у зв`язку з чим станом на 05.11.2025 року виникла заборгованість в сумі 21 400 грн. 00 коп.: тіло кредиту становить 4000,00 грн., 600,00 грн. комісія за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту та 16 800,00 грн. проценти за користування кредитом. За таких обставин представник позивача звернувся до суду та просив: стягнути з Відповідача [PERSON] на користь ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» суму заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 194277 від 25.05.2021 в розмірі 21 400 грн. 00 коп., а також 2 422 грн. 40 коп. судового збору. Ухвалою суду від 15.12.2025 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 13.01.2026. 13.01.2026 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача, адвоката Нікітюка П.М. Крім того, згідно вказаної заяви представник повідомив, що після укладення шлюбу відповідач змінила прізвище на « [PERSON] ». 28.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] . Так, згідно відзиву, відповідач частково визнає позов, зокрема в розмірі 6400 грн., однак заперечує проти решти позовних вимог, оскільки ТОВ «КЛАЙН ІНВЕСТ» не надав належних доказів про те, що є підстави для стягнення решти 15000 грн. коштів, визначених для стягнення з відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 194277 від 25.05.2021 та додатковою угодою до нього № 2 від 23.06.2021 року. Так, сторона Відповідача не заперечує, що між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладався Договір про надання фінансового кредиту № 194277 від 25.05.2021 та додаткова угода до нього № 2 від 23.06.2021, згідно з яким сума кредиту, яка надавалась Відповідачці, становила 4000,00 грн. Для Відповідачки було запропоновано самостійно обрати суму грошових коштів у кредит і строк кредиту, які вона й обрала: 4000,00 грн. та 30 днів відповідно. Після того, як вона вказала ці дані, для неї було відображено зальну вартість кредиту і відсотки, які їй будуть нараховані за користування кредитом: 6400,00 грн., з яких 2400,00 грн. відсотки, які Відповідачка погасила, та 2400 грн. відсотки нараховані за користування кредитом після укладення додаткової угоди № 2 від 23.06.2021 року за період 30 днів з 23.06.2021 року по 23.07.2021 року. Саме на таку загальну вартість кредиту Відповідачка і розраховувала при укладенні кредитного договору та додаткової угоди до нього. Після сплати 2400 грн. відсотків за користування кредитом за період з 25.05.2021 року по 23.06.2021 року залишилися не погашеними 4000 грн. кредитної заборгованості, а після укладення додаткової угоди № 2 від 23.06.2021 року загальна вартість кредиту для погашення становила 6400,00 грн., з яких 2400,00 грн. відсотки за користування кредитом за період з 23.06.2021 року по 23.07.2021. Таким чином, для Відповідачки було нараховано проценти у розмірі, майже тричі більшому за той, на який вона розраховував при укладенні договору. Як це видно із розрахунків заборгованості, кредитор ТОВ «КЛАЙН ІНВЕСТ» нараховував для Відповідачки відсотки, починаючи з 25.05.2021 і до 23.06.2021, які нею були погашені та за період з 24.06.2021 по 19.01.2022. Таким чином, кредитодавець вийшов за обумовлений 60-денний строк договору, з урахуванням додаткової угоди до нього і нараховували відсотки за користування кредитом упродовж 240 днів. Отже, при стягненні заявленої Позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування. У зв`язку з цим відповідач не визнає позовні вимоги ТОВ «КЛАЙН ІНВЕСТ» в частині стягнення 14400 грн. відсотків за користування кредитом. Сторона відповідача також вважає безпідставним стягнення з Відповідачки комісії в сумі 600 гривень. Окрім того, у відзиві представник відповідача повідомив, що відповідачем планується понести витрати на правову допомогу в розмірі 7500 грн. 02.02.2026 до суду надійшла відповідь на відзив від представника ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ». Представник позивача вказує, що Проценти за користування кредитом були нараховані відповідачеві відповідно до умов укладеного Договору, який відповідач підписала особисто, добровільно, свідомо та за власною ініціативою, маючи можливість ознайомитися з усіма умовами, у тому числі з механізмом нарахування процентів, що чітко викладений у Договорі. Крім того, Відповідач, починаючи з 23 червня 2021 року, не вжила жодних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань за Договором. Крім того, Відповідач не лише прийняла початкові умови, але й скористалася передбаченим Договором правом продовження строку користування кредитом, визначеним у пунктами 3.3. та 3.3.3 Договору. Також представник позивача вважає необґрунтованим розмір витрат відповідача на правову допомогу, у зв`язку із чим представником заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 1000 грн. 10.02.2026 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] 03.03.2026 в призначений час до суду не з`явились. Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ». Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Представник відповідача, адвокат Нікітюк П.М., в поданій до суду заяві просив суд справу слухати за його відсутності із урахуванням попередньо висловлених позицій. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. Отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину (позиція Верховного Суду у постанові № 524/5556/19 від 12.01.2021, у постанові №127/33824/19 від 07.10.2020). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 25.05.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 194277. За умовами даного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23-06-2021. Строк дії договору 30 днів. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. За використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, тобто за видачу кредиту, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства www.cly.com.ua (Розділ 1 Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 2.3 Договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Згідно розділу 6 Договору, цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору. Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися. Даний договір разом із додатками підписано позичальником одноразовим ідентифікатором AV1209 (а.с. 14-16). Варто зауважити, що згідно протоколу № 13/09/2023 Загальних зборів Учасників ТОВ "ЗАЙМЕР", назву Товариства змінено на ТОВ "КЛАЙ ІНВЕСТ" (а.с. 46). Згідно довідки ТОВ «ПрофітГід», ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» перерахувало 4000 грн. на картку № [NUMBER] 25.05.2021 о 13:58 (а.с. 19). Крім того, 23.06.2021 між сторонами було підписано додаткову угоду, якою сторони погодили продовжити строк дії Договору про надання фінансового кредиту № 194277 від 25.05.2021 на термін 30 днів (включаючи 0 днів прострочення) Строк дії Договору про надання фінансового кредиту №194277 від 25.05.2021 з 23.06.2021 до 23- 07-2021 (а.с. 17-18, 151). Факт підписання між сторонами кредитного договору, додаткової угоди до нього та отримання відповідачем коштів учасниками справи не заперечується. Як вказує позивач, відповідачем не було належним чином виконано умови договору, у зв`язку із чим станом на 05.11.2025 року виникла заборгованість в сумі 21 400 грн. 00 коп.: тіло кредиту становить 4000,00 грн., 600,00 грн. комісія за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту та 16 800,00 грн. проценти за користування кредитом (а.с. 41-43). Отже, з матеріалів справи слідує, що кредитодавцем було виконано умови договору та перераховано відповідачу грошові кошти за договором у розмірі, встановленому Договором. Таким чином, кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Відповідач зобов`язалась повернути кредитні кошти відповідно до умов договору. Але в процесі користування кредитом відповідач не надала своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Разом із тим, суд не погоджується із розміром процентів, нарахованих відповідачу за кредитним договором з огляду на таке. Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. Отже, за умовами даного договору кредитор та відповідач встановили, що строк користування кредитними коштами складає 30, протягом якого щоденно нараховуються проценти у розмірі 2 %. Надалі строк кредитування було продовжено ще на 30 днів, тобто до 23.07.2021. Відповідачем 23.06.2021 було частково виконано умови додаткового договору та погашено 2400 грн. по процентам. Разом із тим, кредитор просить стягнути з відповідача за даним договором проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування (до 23.07.2021), так і після закінчення цього строку, однак доказів щодо продовження строку кредитування за взаємною згодою сторін матеріали справи не містять, як і відсутні докази того, що нарахована заборгованість поза межами строку кредитування є мірою відповідальності за ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за процентами у розмірі 2400 грн. 2 % процентів за кожен день протягом строку кредитування. Щодо заперечень сторони відповідача про стягнення 600 грн. комісії, судом враховується наступне: Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року № 496/3134/19, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. За змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, оскільки комісія нарахована саме за надання кредиту, а не за обслуговування кредитної заборгованості, погоджена сторонами під час укладення договору та підлягає сплаті одноразово, а не є щомісячним платежем, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 600 грн. комісії. Отже, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника, становить 7000 грн. З урахуванням вищевикладеного, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 21400 грн., позов задоволено на суму 7000 грн., тобто на 32,71 %, таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 792,36 грн. (2422,40 х 32,71% = 792,36). Також суд звертає увагу на те, що представником відповідача у відзиві на позов вказано, що відповідачем планується понесення витрат на правову допомогу в розмірі 7500 грн., а стороною позивача, відповідно, заявлено клопотання про зменшення витрат відповідача на правову допомогу до 1000 грн. Однак, Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Всупереч наведеним вище нормам закону стороною відповідача додано лише ордер на підтвердження повноважень адвоката Нікітюка П.М. представляти інтереси [PERSON] . Будь-яких інших наведених вище доказів, які є необхідними для вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, стороною відповідача до суду не надано, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для стягнення із позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Outcome: partial