Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

25.12.2025 [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернувся з позовом, який надійшов до суду 06.01.2026, у якому, збільшивши позовні вимоги (а.с. 88), просить стягнути з Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» (АТ «БМЗ «Прогрес») заборгованість із заробітної плати за період з січня 2022 року по серпень 2025 року у розмірі 277 258,42 грн, інфляційні втрати в сумі 49 490,03 грн, три відсотки річних у сумі 12 833,82 грн та судові витрати. Стислий виклад доводів позову Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що він перебуває в трудових відносинах з Акціонерним товариством «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес». Відповідно до умов трудового договору та чинного законодавства роботодавець зобов`язаний своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Однак заробітна плата за період з січня 2022 року по серпень 2025 року у розмірі 277 258,42 грн йому не була виплачена, чим порушено його трудові права. Станом на 03.10.2025 року заборгованість роботодавця становить: основна сума невиплаченої заробітної плати - 277 258,42 грн; компенсація у вигляді 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України - 12 833,82 грн; компенсація інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України - 49 490,03 грн. Заперечення відповідача У відзиві на позовну заяву позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 208 653,31 грн відповідач не визнає. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що [PERSON] прийнятий в Акціонерне товариство «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» інженером-конструктором СКТВ з 08.06.2010 на підставі наказу № 134-к від 07.06.2010, у подальшому переведений керівником групи технічного відділу з 01.01.2014 на підставі наказу № 6-к від 13.01.2014. Відповідач заперечує проти розміру заборгованості із заробітної плати, заявленого позивачем у розрахунку та у позовній заяві. За даними бухгалтерського обліку відповідача заборгованість із заробітної плати за період з січня 2022 року по серпень 2025 року перед позивачем становить 149 514,06 грн, що підтверджується довідкою відповідача № 408/62 від 28.01.2026 про нараховану та виплачену заробітну плату. Отже, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є неправильним та завищеним. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги формою ОК-7, сформованою засобами автоматизованих систем Пенсійного фонду України, та банківською випискою, сформованою через систему інтернет-банкінгу. Разом з тим зазначені документи не є первинними бухгалтерськими документами та не підтверджують фактичну наявність або розмір заборгованості із заробітної плати, оскільки: форма ОК-7 відображає дані персоніфікованого обліку та не підтверджує реальне проведення розрахунків між роботодавцем і працівником; банківська виписка відображає рух коштів по одному рахунку та не доводить факту невиплати заробітної плати в цілому. Крім того, відповідач надає докази нарахування заробітної плати за період з січня 2022 року по серпень 2025 року, що підтверджується розрахунковими листами за вказаний період, копії яких додаються. Отже, розрахунок позивача не можна брати до уваги, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на відомостях форми ОК-7 та банківській виписці, які не підтверджують фактичний розмір заборгованості, а відтак не можуть бути використані для визначення розміру заявлених позовних вимог. Крім того, до розрахунку позивачем безпідставно включені суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, положення якої не застосовуються до трудових відносин. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 12.01.2026 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 15.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Протокольними ухвалами суду від 13.02.2026 до розгляду прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог, а також визнано обов`язкову явку представника відповідача для надання пояснень. У судовому засіданні повивач підтримав свої позовні вимоги. Протокольною ухвалою суду від 27.02.2026, у зв`язку із визнанням правильності боргу по заробітній платі відповідно до довідки наданої відповідачем, суд скасував ухвалу суду про визнання обов`язкової явки в судове засідання представника відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що [PERSON] був прийнятий в Акціонерне товариство «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» інженером-конструктором СКТВ з 08.06.2010 на підставі наказу № 134-к від 07.06.2010 (а.с. 85). На підставі наказу № 6-к від 13.01.2014 [PERSON] був переведений керівником групи технічного відділу з 01.01.2014 (а.с. 85, зворот). Згідно з довідкою Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» № 408/62 від 28.01.2026 нарахована, але невиплачена заробітна плата [PERSON] станом на серпень 2025 року складає 149 514 гривень 06 копійок. Довідка надана за період із січня 2022 року до серпня 2025 року (а.с. 65). Позивач на підтвердження своїх вимог долучив до позову довідку форми ОК-7, сформованою засобами автоматизованих систем Пенсійного фонду України, та банківські виписки (а.с. 5-52), а також власні розрахунки боргу (а.с. 53, 191). Відповідач надав суду розрахункові листи із позивачем за період із січня 2022 року до серпня 2025 року (а.с. 76-83), зведені відомості сум для зарахування на карткові рахунки заробітної плати, розрахунок по заробітній платі, та пояснення щодо виявленої технічної помилки в довідці № 408/62 від 28.01.2026, згідно з яким сума боргу перед [PERSON] складає 149 514 гривень 06 копійок (а.с. 101-125, 126-127, 128 -129). Застосовані судом норми права Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні й здорові умови праці, на заробітну плату не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпПУ заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову із таких підстав. Щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем. Факт нарахування, але невиплати заробітної плати позивачеві підтверджується довідкою відповідача та розрахунковими листами, згідно з якими заборгованість становить 149 514,06 грн. Позивач у судовому засіданні 27.02.2026 погодився із правильністю суми боргу. Документи, на які посилався позивач (форма ОК-7 та банківські виписки), самі по собі не є первинними бухгалтерськими документами, однак не спростовують факту наявності заборгованості. Водночас суд бере до уваги саме офіційні дані бухгалтерського обліку відповідача як належні та допустимі докази розміру заборгованості. Відповідач доказів повного розрахунку із позивачем суду не надав. Отже, з огляду на встановлені обставини та вимоги статей 94, 115 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню 149 514,06 грн нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних (стаття 625 ЦК України) Позивач просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних. Згідно зі статтею 509 ЦК України грошове зобов`язання є різновидом цивільного зобов`язання. Цивільні зобов`язання виникають із підстав, визначених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Трудові правовідносини регулюються спеціальним законодавством - Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», тощо. У Постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц висловлено правову позицію щодо незастосування статті 625 ЦК України до трудових правовідносин. У сфері трудових правовідносин законодавець передбачив спеціальний механізм відповідальності роботодавця за статтею 117 КЗпП України - виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, статею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Таким чином, законодавство передбачає спеціальний порядок компенсації втрати частини заробітної плати, який є відмінним від механізму, визначеного статтею 625 ЦК України. Застосування статті 625 ЦК України до трудових правовідносин призвело б до подвійної відповідальності роботодавця та ігнорування принципу спеціальності правового регулювання (lex specialis derogat generali). Оскільки заборгованість із заробітної плати не є цивільним грошовим зобов`язанням у розумінні статті 509 ЦК України, підстав для застосування статті 625 ЦК України не вбачається. Отже, вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних задоволенню не підлягають. Із інших підстав позов не був пред`явлений, а суд відповідно до ст. 13 ЦПК України не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог. Тому прохання позивача про застосування іншого порядку компенсації за несвоєчасну виплату йому заробітної плати, про що він вказав у відповіді на відзив, суд відхиляє. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1211 гривень 20 копійок судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, від сплати якого позивач звільнений. Судові витрати позивача по сплаті судового збору за вимогу про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не підлягають компенсації у зв`язку із відмовою у задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial