Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. 1. 12.08.2024 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка), з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області, в якому просить суд позбавити відповідачку батьківський прав відносно сина, [PERSON] , малолітнього, [INFO] . 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2018 року він перебуває в фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, з відповідачкою. Від вказаних відносин мають сина, [PERSON] , [INFO] , який знаходиться, фактично, на самостійному виховані та утримані позивача. Звертає увагу суду на те, що в січні 2023 року відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Зазначає, що мати дитини, яка є відповідачкою в даній справі, самоусунулуся від спілкування, виховання, догляду та піклування за дитиною. За вказаних обставин позивач звернувся з позовом до суду та вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських справ у відношенні її сина, [PERSON] , малолітнього, [INFO] . 3. Відповідачка відзив на позов до суду не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. В прохальній частині позовної заяви позивачем викладене клопотання про зобов`язання органу опіки та піклування надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. (а.с. 5, 6) 5. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, але надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. (а.с. 35-36) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 року, цивільну справу № 496/5292/24, передано на розгляд до провадження головуючому судді Біляївського районного суду Одеської області Дранікову С.М. (а.с. 18) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.08.2024 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім цього відповідачу було надано строк для надання відзиву. Також зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору надати суду висновок щодо доцільності/недоцільності задоволення позовних вимог. (а.с. 20-21) 8. У зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням [PERSON] з посади судді Біляївського районного суду Одеської області, Розпорядженням в.о. керівника апарату суду Н.В. Цапок № 440 від 09.06.2025 року, призначений повторний автоматизований розподіл судових справ. (а.с. 45) 9. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 року, цивільну справу № 496/5292/24, передано на розгляд до провадження головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 46) 10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25.06.2025 року цивільну справу № 496/5292/24 прийнято до провадження головуючої суді Портної О.П. (а.с. 47-48) 11. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04.09.2025 року підготовче провадження по справі закрите та призначено цивільну справу до розгляду по суті. (а.с. 54) 12. Відповідачка, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 13. Оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, одне з яких повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 34), а інше вручене особисто 17.07.2025 року (а.с. 50), в судове засідання не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 14. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.08.2020 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а/з № 365. (а.с. 10) 16. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2023 року по справі № 496/6427/22 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді попередження. Постанова набрала законної сили 30.01.2023 року. (а.с. 13) 17. З довідки-характеристики, виданої 07.08.2024 року Авангардівською селищною радою Одеського району Одеської області на [PERSON] , вбачається, що остання за місцем проживання характеризується негативно. (а.с. 14) 18. Позивач офіційно працевлаштований, що підтверджується довідкою № 1-07-24, виданою 02.08.2024 року ФОП [PERSON] . (а.с. 15) 19. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 09.07.2024 року комісією у складі депутатів та інспектора ВСЗН Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області, дитина, [PERSON] , 2020 року народження, з народження фактично проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , і знаходиться на його утримані. Вихованням дитини займається заявник та його мати, [PERSON] . Умови проживання дитини задовільні. (а.с. 16) 20. Відповідно до висновку від 01.01.2025 року за № 01-2, виконавчий комітет Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Окрім того зі змісту вказаного висновку судом встановлено те, що [PERSON] заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина. (а.с. 37-39) 21. В судовому засідання, яке відбулося 23.02.2026 року, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Окрім того повідомив суду, що він з дитиною проживають окремо від відповідачки, яка зловживає алкогольними напоями. V. Оцінка Суду. 22. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 23. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). 24. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 25. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 26. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 27. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. 28. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 29. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. 30. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 31. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 32. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. 33. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. 34. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 року у справі № 357/12295/18, від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 06.09.2023 року у справі № 545/560/21, 06.03.2024 року у справі № 150/137/23, від 20.03.2024 року у справі № 405/5236/20). 35. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 36. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 37. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 року у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 року у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 року у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 року у справі № 300/908/17, від 12.09.2023 року у справі № 213/2822/21. 38. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. 39. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19). 40. Вирішуючи позовні вимоги суд звертає увагу на те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено й судом не встановлено. 41. Колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29.01.2025 року по справі № 707/3423/23 (провадження № 61-15789св24), відхиляючи доводи заявниць зазначила, що «оскільки сімейні стосунки мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини (див. постанову Верховного Суду від 04.04.2024 року у справі № 553/449/20).» 42. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанови Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі № 755/3644/19, від 23.06.2021 року у справі № 953/17837/19, від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц). 43. Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідачка не становить реальної загрози для благополуччя дитини. 44. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 24.04.2024 року у справі № 726/433/23, особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у справах, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів має першочергове значення та переважає над інтересами батьків. 45. Відповідно до ч.ч. 4 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок з урахуванням інтересів дитини. 46. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 47. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 48. Тлумачення ч. 6 ст. 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (див. постанову Верховного Суду від 06.03.2024 року у справі № 317/2256/22). 49. Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд виходить з того, що висновок Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 01.01.2025 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, складений без належного з`ясування всіх обставин, зокрема наявності між сторонами конфлікту, заперечення матері проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини, відсутності застосованих заходів щодо розв`язання спору в позасудовому порядку. Такий висновок не містить підстав, передбачених ст. 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав, а отже, є необґрунтованим. 50. Отже суд дослідив висновок Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування, та надав йому відповідну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України, а отже, дотрималися вимог ч. 6 ст. 19 СК України. 51. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. 52. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). 53. Встановивши відсутність обставин, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про неможливість змінити поведінку відповідачки у кращу сторону, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав стосовно сина, [PERSON] , [INFO] . 54. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 55. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 56. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 57. Виходячи із принципу дизпозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, оцінюючи доводи сторони позивача суд дійшов висновку про те, що за встановлених обставин відсутня нагальна потреба у позбавленні [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її сина. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 58. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed