Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У лютому 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначило, що 09.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2452308, який було підписано електронним підписом. 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 11082023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язався передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» права та обов`язки та кредитними договорами та інше. В результаті чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2452308 від 09.10.2021 року в сумі 37529 грн. 86 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10730 грн. 74 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 26799 грн. 12 коп. Крім того, 12.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09420-10/2021, який було підписано електронним підписом. 21.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21092022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язався передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» права та обов`язки та кредитними договорами та інше. В результаті чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 21092022 від 21.09.2022 року в сумі 14182 грн. 22 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 4090 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 10092 грн. 22 коп. Просило стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості у розмірі 51712 грн. 08 коп., а саме: - за кредитним договором № 2452308 в розмірі 37529 грн. 86 коп., з яких: 10730 грн. 74 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 26799 грн. 12 коп. сума заборгованості за процентами; - за кредитним договором № 09420-10/2021 в розмірі 14182 грн. 22 коп., з яких: 4090 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10092 грн. 22 коп. сума заборгованості за відсотками, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 57-58). У травні 2024 року [PERSON] через представника, відповідно до ст. 178 ЦПК України, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного. Так, 09.10.2021 року між ним та ТОВ «Лінеруа Україна» було укладено кредитний договір № 2452308 на загальну суму 14600 грн. 00 коп. 10.07.2023 року між ним та ТОВ «Лінеруа Україна» укладено договір про анулювання (прощення) боргу до договору № 2452308, відповідно до змісту якого він звільняється від сплати частини основного боргу у сумі 5365 грн. 37 коп. Аналогічний договір було укладено і 17.07.2023 року, відповідно до змісту якого, він звільняється від сплати частини основного боргу у сумі 7511 грн. 52 коп. Таким чином, відповідно до змісту укладених договорів, він звільняється від сплати основної суми боргу у загальній сумі 12876 грн. 89 коп. На його думку, в розрахунках застосовано невірні показники, а саме сума основного боргу. З урахуванням додаткових договорів, за якими йому було прощена сума основного боргу у розмірі 12876 грн. 89 коп., сума основного боргу у залишку є 1723 грн. 11 коп. Крім того, період розрахунків штрафу за боргом є 11.08.2023 року по 31.01.2024 року. Також, 12.10.2021 року між ним та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено кредитний договір № 09420-10/2021 загальною сумою 12000 грн. 00 коп. В подальшому, 21.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 21092022, за яким право вимоги за кредитним договором було передано позивачу. Відповідно до розрахунку доданого до позовної заяви, розрахунок суми формується в період з 21.09.2022 року по 31.01.2024 року. Він не погоджується з сумами вказаними в розрахунку боргу та періодом, за яким застосовано штрафні санкції, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 06.02.2024 року, а нарахування позивачем пені (штрафів) за період після 24.02.2022 року не відповідає вимогам закону. При цьому, на додатках до договорів між сторонами відсутні його підписи, а тому він не був в повному обсязі повідомлений про умови договору, умови отримання коштів та їх повернення. Крім того, вважає, що позивачем частково упущено строк позовної давності, зокрема щодо штрафних санкцій, які застосовані за договором № 09420-10/2021 від 12.10.2021 року. Позивачем упущено строк позовної давності в період з 21.09.2022 року по 31.01.2023 року. Просив позовну заяву задовольнити частково, в частині стягнення з нього основної суми боргу в розмірі 14820 грн. 74 коп. за договорами кредиту, в іншій частині позовних вимог відмовити (а.с. 68-71). 21.05.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ», у відповідності до ст. 179 ЦПК України, надало до суду відповідь на відзив, відповідно до якої вважає відзив на позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. У відповідності до умов кожного з укладених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необгрунтованим. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, у відповідності до умов укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно ст. 625 ЦК України. За період дії договору та до подачі позовної заяви відповідач не вчиняв жодних дій для погашення заборгованості. При цьому, заборгованість була нарахована не позивачем, а первісними кредиторами та з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за кожним з укладених договорів. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах Верховного Суду, а отже є такими що не підлягають задоволенню (а.с. 79-84). Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, повідомлялись про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач та його представник належним чином повідомлялись про місце і час судового розгляду, суд розглядає справу у відсутності вказаних осіб. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Кредитні договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. ст. 638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Судом встановлено, що 09.10.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2452308, за яким останній отримав кредит у розмірі 14600 грн. 00 коп. строком на 30 днів за сплатою 1,99 % у день шляхом перерахування на картку [PERSON] (а.с. 9-15). Відповідач не оспорює факт укладання даного договору. Відповідно до п.п. 1.1 кредитного договору № 2452308, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаного при вході, та/або шляхом перевірки правильності ведення пароля до особистого кабінету. Відповідно до п.п. 2.1 кредитного договору № 2452308, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої картки клієнта, реквізити якої надані клієнту з метою отримання кредиту. Згідно з п. 2.4 кредитного договору № 2452308, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Лінеура Україна» суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами кредитному договорі та додатках до нього. Відповідно до п.п. 10.7 кредитного договору № 2452308, цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.п. 10.9 кредитного договору № 2452308). До матеріалів справи долучено Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування, аналогічні до викладених у Договорі № 2452308 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 17-18). 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082023 у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 21-23). Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 11.08.2023 року до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано грошової вимоги до [PERSON] в сумі 37529 грн. 86 коп., з яких: 10730 грн. 74 коп. - основний борг; 26799 грн. 12 коп. заборгованість за відсотками (а.с. 25). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2452308 від 09.10.2021, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 11.08.2023 року складає 37529 грн. 86 коп. (а.с. 26, 86-88). Зазначений кредитний договір містить погоджений сторонами механізм автоматичної пролонгації. Так, відповідно до п. 4.2.1 договору у разі наявності заборгованості на дату закінчення строку кредиту застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом з наступного після запланованої дати повернення кредиту. Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що клієнт, підписуючи договір, надає згоду на автопролонгацію строку користування кредитом ще на 15 календарних днів, а згідно з пунктом 4.2.3 договору у період автопролонгації проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Водночас п. 4.2.5 договору встановлено граничний строк користування кредитом з урахуванням автопролонгацій не більше 120 календарних днів, після спливу якого автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту вважається таким, що настав. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28.03.2018 року. Відповідно до кредитного договору № 2452308 кредит надається строком на 30 днів з 09.10.2021 року (строк кредитування). Водночас позивач не надав доказів продовження строку кредитування, в тому числі на умовах, визначених цим пунктом кредитного договору. Крім того, визначення в договорі умов автоматичної пролонгації порушує приписи Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін (ст. 12 зазначеного закону). Таким чином, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків (процентів за користування кредитом) поза строком кредитування є неправомірним. Відповідно до кредитного договору та розрахунку заборгованості до кредитного договору № 2452308 від 09.10.2021 сума відсотків (процентів за користування кредитом), нарахована за період строку кредитування та яка належить до стягнення, становить 2786 грн. 61 коп. (за 30 днів користування кредитом) (а.с. 86-88). В стягненні решти суми нарахованих відсотків слід відмовити. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд також дослідив умови кредитного договору щодо порядку нарахування процентів у разі прострочення зобов`язань зі сплати заборгованості, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, виходячи з положень п. 4.2, 4.3 кредитного договору, обов`язок позичальника щодо сплати процентів в порядку ст. 625 ЦК України настає після відповідної вимоги кредитодавця. Така вимога, зокрема, може бути відображена в особистому кабінеті позичальника чи іншим чином доведена. Суд звертає увагу, що позивач не надав, та в матеріалах справи відсутні докази пред`явлення вимоги щодо сплати процентів після спливу строку кредитування, саме в порядку ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Отже, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за даним кредитним договором, права вимоги за яким перейшло до позивача, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню в сумі 13517 грн. 35 коп., з яких 10730 грн. 74 коп. - тіло кредиту та 2786 грн. 61 коп. відсотки. Крім того, 12.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09420-10/2021, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 12000 грн. на 30 днів строком до 10.11.2021 року (а.с. 32-33). Відповідач не оспорює факт укладання даного договору. Відповідно до п. 1.3. Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 273,75 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,75 % на добу. У пункті 1.6 кредитного договору сторони погодили, що кредит надається відповідачу в безготівковій формі на реквізити вказаної нею платіжної банківської карти. 21.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 21092022, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийнято належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 36-37). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором, укладеним з ТОВ «ФК «Інвеструм» становить 14182 грн. 22 коп., з яких: 4090 грн. 00 коп. - основний борг; 10092 грн. 22 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 39). Суд вважає, що позивачем доведено право грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 09420-10/2021 від 12.10.2021 року. Відповідачем не надано доказів повернення отриманих у кредит коштів кредитору та сплати передбачених умовами договору процентів за користування кредитними коштами. За таких обставин судом встановлено, що відповідачем не виконувалися умови договору належним чином, у зв`язку із чим виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4090 грн. 00 коп., а також заборгованість за відсотками. Проте, суд вважає, що такі проценти повинні були нараховуватись у межах строку кредитування - до 11.11.2021 року. Матеріали справи не містять доказів пролонгації сторонами строку кредитування за даним договором. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними, а тому в задоволенні таких вимог позивача в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4090 грн. 00 коп., за процентами в межах строку кредитування 992 грн. 00 коп., а всього 5082 грн. 00 коп. Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, права вимоги за якими перейшло до позивача, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 18597 грн. 35 коп.: за кредитним договором № 2452308 в розмірі 13515 грн. 35 коп., з яких: 10730 грн. 74 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2786 грн. 61 коп. сума заборгованості за процентами; за кредитним договором № 09420-10/2021 в розмірі 5082 грн. 00 коп., з яких: 4090 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 992 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками. Посилання відповідача на часткове звільнення від відповідальності у зв`язку з укладенням додаткових договорів про прощення (анулювання) боргу до договору № 2452308 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.07.2023 року та від 17.07.2023 року не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем не надані докази виконання умов зазначених додаткових договорів, при цьому розрахунки заборгованості (первісні) також даних відомостей не містять. При цьому, щодо застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Аналіз змісту ст. ст. 256, 257 та 261 ЦК України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Таким чином, право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За ч. ч. 2, 3 ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст. ст. 263 та 264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року. Поряд з цим Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022 року. Надалі Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024 року, а після 30.01.2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан тривав до моменту звернення позивача до суду з позовом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки в цій справі позовна давність щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами не спливла, то цей строк внаслідок його продовження на строк дії карантину та воєнного стану (до 29.01.2024 року) й подальшого (з 30.01.2024 року) зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану не є пропущеним. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви і визначеною ним ціною позову 51712 грн. 08 коп., та відповідно сплачено судовий збір 3028 грн. 00 коп. Судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 18597 грн. 35 коп., що складає 35,96 % від 51712 грн. 08 коп., відповідно сума судового збору 1088 грн. 86 коп. (35,96 % від 3028 грн. 00 коп.). За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1088 грн. 86 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial