Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

24.12.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] помер його дід [PERSON] , про що в книзі реєстрації смертей 19 грудня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 28. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9232 га, розташованої на території с. Новоживотів Вінницького району Вінницької області. За життя спадкодавець, дід позивача, [PERSON] склав заповіт, посвідчений 03.10.2005 секретарем Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, згідно якого усе майно, що буде належити йому на день смерті, заповів сину [PERSON] . [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до нотаріальної контори не звертався та, на сьогоднішній день, вважається таким, що спадщину не прийняв. [INFO] [PERSON] помер. Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Оратівською державною нотаріальною конторою Вінницької області за заявою дружини [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] , при цьому, спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] не оформила. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON] . Батько позивача [PERSON] [PERSON] (син спадкодавця [PERSON] ), помер [INFO] . Таким чином, враховуючи, що син спадкодавця [PERSON] [PERSON] помер раніше за батька, відповідно, онук спадкодавця, позивач [PERSON] в порядку представлення спадкує ту частку, яка належала б за законом його батькові [PERSON] , як спадкоємцю за законом першої черги, якби батько був живий на час відкриття спадщини. Позивач вважав, що його дядько [PERSON] , син спадкодавця, як найближчий родич спадкодавця, прийняв спадщину після смерті батька. Однак, при огляді спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] стало відомо, що спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину не прийняв, а тому нотаріус рекомендував звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . За вказаних обставин, оскільки на даний час спадкове майно після смерті [PERSON] не оформлено, позивач [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі № 141/1048/25 та призначено підготовче судове засідання на 27.01.2026, витребувано у Державному нотаріальному архіві Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Таранюка Т.Є. належним чином завірену копію спадкової справи № 76/2025, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Підготовче судове засідання, призначене на 27.01.2026, не відбулось та було відкладено на 26.02.2026, у зв`язку з ненадходженням до суду матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи № 141/1048/25, в судове засідання 26.02.2026 не з`явився, повноважного представника до суду не направив. Натомість, 26.02.2026 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Панасюк Н.А. від 26.02.2026 про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі. Відаповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи № 141/1048/25, в судове засідання 26.02.2026 не з`явилися, повноважних представників до суду не направили. При цьому, 27.01.2026 до суду надійшли заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] від 23.01.2026 про визнання позовних вимог, у яких зазначено, що позовні вимоги відповідачі визнають та просять суд їх задовольнити, а також просять суд розгляд справи № 141/1048/25 здійснювати без їх участі. Як убачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Розглянувши подані документи і матеріали справи № 141/1048/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.12.2006 виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] помер [INFO] в с. Новоживотів Оратівського району Вінницької області, про що в Книзі реєстрації смертей 19 грудня 2006 року складено актовий запис за № 28. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у складі якої наявне нерухоме майно. Так, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 157325, виданого 16 березня 2004 року Оратівською райдержадміністрацією та Оратівським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 226, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,9232 га, яка розташована на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 0523183000:02:005:0029. Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка плошею 2,9233 га, кадастровий номер якої 0523183000:02:005:0029, розташована на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Власником зазначеної земельної ділянки є [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 10096883 від 19.06.2007, Оратівською державною нотаріальною конторою 19.06.2007 було заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] , номер у нотаріуса 202/2007, номер у Спадковому реєстрі 42644487. З матеріалів спадкової справи № 202/2007 до майна померлого [INFO] [PERSON] убачається, що справу розпочато Оратівською державною нотаріальною конторою 19.06.2007 за заявою [PERSON] . Як убачається із Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), № витягу 10096722 виданого 19.06.2007, виконкомом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області 17.04.1995, 09.02.1999 та 03.10.2005 було посвідчено заповіти [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 20.05.2010 зроблено відповідний актовий запис за № 08, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.05.2010 виконкомом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. З матеріалів спадкової справи № 139/2010 до майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що справу розпочато приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу Вінницької області Дроновою В.О. 18.11.2010 за заявами онуків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.05.2025 Іллінецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] в м. Севастополь, про що 06.05.2025 складено відповідний актовий запис № 101. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 83802885 від 07.01.2026, приватним нотаріусом Таранюком Т.Є. 25.06.2025 було заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] , номер у нотаріуса 76/2025, номер у Спадковому реєстрі 74257225. З матеріалів спадкової справи № 76/2025 до майна померлого 0.01.2025 [PERSON] убачається, що справу розпочато приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюком Т.Є. 25.06.2025 за заявою [PERSON] . Як убачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00049845140, сформованного 04.03.2025, [PERSON] народився [INFO] , у графі «Відомості про батька» зазначено « [PERSON] », у графі «Відомості про матір» зазначено « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.01.1996 Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 17.01.1996 зроблено запис за № 212. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.08.1985 Комсомольською сільською Радою Козятинського району Вінницької області, позивач [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК України). Частиною 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до частин 1-2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.ч. 2-3 ст. 1272 ЦК України). Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, саме на позивача покладений обов`язок доказування факту поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Отже, досліджуюючи матеріали справи № 141/1048/25, в контексті системного аналізу чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та у співвідношенні із наданими позивачем доказами на обґрунтування заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про доведеність позивачем поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті свого діда [PERSON] , оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] , дядько позивача та син спадкодавця, не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у той час як [PERSON] , син спадкодавця [PERSON] та батько позивача, на час відкриття спадщини помер. Таким чином, враховуючи, що син спадкодавця [PERSON] [PERSON] помер раніше за батька, відтак онук спадкодавця [PERSON] , позивач [PERSON] в порядку представлення має право на спадкування частки, яка належала б за законом його батькові [PERSON] , як спадкоємцю за законом першої черги, якби він був живий на час відкриття спадщини. За вказаних фактичних обставин справи № 141/1048/25, оцінючи надані позивачем докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачами та той факт, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (інших спадкоємців, які прийняли спадщину, ні судом, ні нотаріусом не встановлено), суд доходить переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved