Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] 09.12.2025 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована у діловодстві за вх. № 8533, в якій просить ухвалити рішення про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , котрі продовжують стягуватися з нього на користь відповідачки [PERSON] на підставі судового наказу Сколівського районного суду Львівської області від 18.04.2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/399/19, звільнити його від сплати заборгованості по вказаних аліментах, та надалі вже стягувати на його користь з відповідачки [PERSON] аліментів на їх неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку (доходу) у розмірі частини з усіх його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання цієї позовної заяви до суду, і до досягнення вказаною дитиною повноліття. Судові витрати у справі позивач [PERSON] просить при ухваленні рішення у цій справі стягнути з відповідачки [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, щосторони у справі є батьками, з-поміж інших, неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка народилася за час перебування ними у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16.02.2009 року за єдиним унікальним номером справи 2-392/2009. Після розірвання шлюбу сторін у справі усі діти сторін у справі, в тому числі й неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати з відповідачкою [PERSON] спершу у с. Козьова Стрийського району Львівської області, а згодом переїхали у м. Яворів Львівської області. На підставі судового наказу Сколівського районного суду Львівської області від 18.04.2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/399/19, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , починаючи з 04.04.2019 року, щомісячно стягуються аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , котрі визначені судом у частці від заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та котрі позивач [PERSON] справно сплачував до 31.08.2025 року. Проте, з вересня 2025 року неповнолітня дочка сторін у праві [PERSON] , [INFO] , за власним вибором, повернулася на постійне місце проживання до позивача [PERSON] у с. Козьова Стрийського району Львівської області, де й проживають разом з позивачем [PERSON] як її батьком, за їх обох зареєстрованим місцем проживання по [ADDRESS] . Окрім того, неповнолітня дочка сторін у справі [PERSON] , [INFO] , з вересня 2025 року є ученицею 11 ФМ класу Козівського ОЗЗСО ліцею імені М. Гаврилка при Львівському національному університеті імені І. Франка Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області. Таким чином, неповнолітня дочка сторін у справі [PERSON] , [INFO] , починаючи з вересня 2025 року, проживає з позивачем [PERSON] , перебуває на його утриманні. Тому позивач [PERSON] просить припинити стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] аліментів на вказану дитину, а також звільнити його від сплати заборгованості по таких аліментах, що утворилася починаючи з 01.09.2025 року. Окрім того, позивач [PERSON] стверджує, що відповідачка [PERSON] опісля повернення вказаної дитини на постійне місце проживання та навчання у с. Козьова Стрийського району Львівської області, не надає жодної допомоги на утримання вказаної дитини, нею не цікавиться, угоди між сторонами у справі про добровільну сплату аліментів на утримання вказаної дитини не досягнуто. З огляду на вказане, позивач [PERSON] просить на підставі статей 150, 180-184, 191, 197, 273 СК України, свій позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачки, - Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів на дитину, звільнення від сплати заборгованості по аліментах на дитину, стягнення аліментів на дитину, у запропоновані судом строки та порядку не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням такої відповідними доказами не навела. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачки, - Сколівський відділ Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , з її участю як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні вказаної відповідачки, про припинення стягнення аліментів на дитину, звільнення від сплати заборгованості по аліментах на дитину, стягнення аліментів на дитину, у запропоновані судом строки та порядку не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням такої відповідними доказами не навела. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] 17.12.2025 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована у діловодстві за вх. № 8747, в якій повідомив про усунення недоліків вищевказаної позовної заяви та долучив докази на підтвердження доплати судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.. Інших заяв та/чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у позовній заяві вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, невідкладно було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідачки [PERSON] ..Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2116881 від 11.12.2025 року, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Сколівского районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 11.12.2025 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві [PERSON] термін для виправлення її недоліків, котрі полягали у доплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що не міг перевищувати десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.12.2025 року, після усунення недоліків та після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 02.02.2026 року, 10:00 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 02.02.2026 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 26.02.2026 року о 14:00 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 26.02.2026 року, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі статей 280-282 ЦПК України. Сторони та інші учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте відповідачка [PERSON] у таке судове засідання не з`явилася, не повідомивши про поважні причини такої своєї неявки. Не забезпечила явку уповноваженого представника у таке судове засідання й третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Сколівський відділ Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Своєю чергою, представниця позивача [PERSON] адвокатка Змінчак Л.В., будучи присутньою у судовому засіданні з розгляду цієї справи по суті, вимоги позовної заяви свого довірителя підтримала повністю, просила такі задовольнити з підстав, що у ній викладені. Інші процесуальні дії у цій справі Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін та інших учасників справи на відповідних етапах були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] та його з відповідачкою [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , й причетність до такого порушення їх прав зазначеної відповідачки за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони у справі у період з 22.11.1997 перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 16.02.2009 року за єдиним унікальним номером справи 2-392/2009, що 19.03.2009 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 10). За час перебування у вказаному шлюбі, а саме [INFO] , у сторін у справі народилася дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження на бланку серії [NUMBER] , виданим Козівською сільською радою Сколівського району Львівської області 12.08.2009 року відповідно до актового запису про народження № 4 (копія міститься у справі, а. с. 8). На підставі судового наказу Сколівського районного суду Львівської області, виданого 18.04.2019 року за єдиним унікальним номером справи 453/399/19, що того ж дня набрав законної сили, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , починаючи з 04.04.2019 року, щомісячно стягуються аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , котрі визначені судом у частці від заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (копія міститься у справі, а. с. 13-14). Як вбачається постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної 21.05.2019 року головним державним виконавцем Сколівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Шолупатою І.М. у виконавчому провадженні № 59156879 (копія міститься у справі, а. с. 15), відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Сколівського районного суду Львівської області, виданого 18.04.2019 року за єдиним унікальним номером справи 453/399/19, що того ж дня набрав законної сили, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , починаючи з 04.04.2019 року, щомісячно стягуються аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , котрі визначені судом у частці від заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/016707277, сформованого 11.11.2025 року адміністратором ЦНАП Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області Сидорук О.В. (копія міститься у справі, а. с. 7), адресою задекларованого місця реєстрації позивача [PERSON] з 03.10.1996 року є [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/016707504, сформованого 11.11.2025 року адміністратором ЦНАП Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області Сидорук О.В. (копія міститься у справі, а. с. 9), адресою задекларованого місця реєстрації неповнолітньої дочки сторін у справі [PERSON] з 17.08.2009 року є [ADDRESS] . Відповідно до змісту Акта про встановлення фактичного місця проживання, складеного членами комісії з числа посадових осіб Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області 17.11.2025 року за вих. № 570 (міститься у справі, а. с. 11), позивач [PERSON] дійсно проживає по [ADDRESS] , і разом з ним постійно з 01.09.2025 року проживає неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] . Відповідно до даних довідки, виданої Козівським опорним закладом загальної середньої освіти ліцеєм імені М. Гаврилка при Львівському національному університеті імені І. Франка Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області 11.11.2025 року за вих. № 01-31/102 (міститься у справі, а. с. 12), неповнолітня дочка сторін у справі [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2025 року є ученицею 11 ФМ класу вказаного навчального закладу. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також нормами Закону України «Про охорону дитинства». Так, згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 1. 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За змістом статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. В силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За змістом ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року за єдиним унікальним номером справи 711/8561/16-ц зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь в її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 03.02.2021 року за єдиним унікальним номером справи 520/21069/18). У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 року за єдиним унікальним номером справи 686/18140/21 зроблено висновок про те, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивача [PERSON] , варто підкреслити, що за загальним змістом наведених вище норм чинного на час виникнення спірних правовідносин СК України та Закону України «Про охорону дитинства», як і в силу усталеної судової практики у спірних правовідносинах, за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки судом під час розгляду цієї справи по суті було беззаперечно встановлено, що, починаючи з вересня 2025 року, неповнолітня дочка сторін у справі [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем [PERSON] як її батьком за їх спільним задекларованим місцем реєстрації по [ADDRESS] , а також з вересня 2025 року навчається у місцевому навчальному закладі Козівському опорному закладі загальної середньої освіти ліцеєм імені М. Гаврилка при Львівському національному університеті імені І. Франка Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, то наведене є тією істотною обставиною, яка припиняє обов`язок щодо стягнення аліментів на користь відповідачки [PERSON] як її матері на її ж утримання з позивача [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій справі у наведеній частині. Однак, при вирішенні питання про момент припинення стягнення аліментів, суд зауважує, що таке припинення здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою запобігання необґрунтованого перерахування відповідачці [PERSON] аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у позивача [PERSON] як платника аліментів, тому стягнення аліментів має бути припинено з дати пред`явлення цього позову до суду, тобто з 09.12.2025 року. Щодо вирішення спору у частині звільнення позивача [PERSON] від сплати заборгованості зі сплати аліментів, суд врахував, що підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості, так як інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає, тобто не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Натомість, обставинами, що мають істотне значення, можуть бути визнані судом такі обставини, які вказують на те, що платник аліментів фактично виконав свій обов`язок по утриманню дітей, але зробив це у інший спосіб, ніж визначений у рішенні суду, однак співмірною вартістю, яка не була зарахована під час примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. У даному, конкретному випадку, проживання неповнолітньої дочки сторін у справі [PERSON] [INFO] , разом з позивачем [PERSON] як її батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання її цим батьком, як і добровільне виконання ним своїх батьківських обов`язків і несплату ним аліментів внаслідок утримання вказаної дитини, суд вважає суттєвою обставиною, яка й служить підставою для звільнення позивача [PERSON] від заборгованості зі сплати аліментів, за період з 01.09.2025 року по 08.12.2025 року включно. При цьому судом було також враховано, що неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , з вересня 2025 року перебуває також на постійному утриманні позивача [PERSON] як її батька, а тому подальше стягнення аліментів з цього позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися грошовими коштами, що стягуються з нього в рахунок аліментів на вказану дитину, яка з вересня 2025 року проживає з ним. Одночасно суд приймає до уваги, що будь-які докази на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідачки [PERSON] чи наявності в неї на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, або ж непрацездатних членів сім`ї, у матеріалах цієї справи відсутні, як і судом не здобуто також доказів з приводу наявності у сторін у справі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або ж придбання ними нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відтак, враховуючи обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів, а також беручи до уваги волю позивача [PERSON] як особи, на чию користь будуть стягуватися аліменти на їх з відповідачкою [PERSON] неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] , суд вважає за необхідне та можливе стягувати з зазначеної відповідачки на користь позивача [PERSON] аліменти на вказану дитину у частці від заробітку (доходу) у розмірі частини з усіх його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення цього позову до суду, тобто з 09.12.2025 року, і до досягнення вказаною дитиною повноліття. Такий розмір аліментів суд вважає достатнім для забезпечення гармонійного розвитку вказаної дитини, з огляду на що позовні вимоги у цій справі у наведеній частині також підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати у даній справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із двома вимогами немайнового характеру (про припинення стягнення аліментів на дитину, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на дитину)у загальному розмірі 2 422 грн. 40 коп. й підтверджуються квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08.12.2025 року за № 2.437373377.1 та від 17.12.2025 року за № 2.451295221.1 (містяться у справі, а. с. 1, 24), на підставі ч. 1 ст. 133 та ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному обсязі. Однак, оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів на дитину) на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то такі судові витрати, та підставі частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідачки [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному обсязі. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved