Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду із зустрічним позовом до [PERSON] . Свої вимоги обґрунтував тим, що 15.01.2021 між ним (Замовник) та [PERSON] , як адвокатом було укладено договір щодо надання юридичних послуг. В розділі 1 «Предмет договору» було зазначено, що замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов?язання надавати юридичну допомогу у справі про підтвердження права власності на обладнання, що виникає з договорів купівлі- продажу обладнання № 16-11-2019-1/1 від 16 листопада 2019 року та № 29-05-2020-3/1 від 27 квітня 2020 року, укладених між замовником, тобто ним та ТОВ «Група ЕЛЕКТРОЮА». 15.01.2021 адвокатом Осадчуком А.В. було підготовлено додаток (додаткову угоду) до договору про надання юридичних послуг від 15.01.2021. Пунктом 1.1. додатку (додаткової угоди) від 15.01.2021 до Договору щодо надання юридичних послуг від 15.01.2021 зазначено, що «... Плата за виконання договору щодо надання юридичних послуг складає 62 000, 00 грн. та сплачується двома платівками 28 000 грн. та 34 000 грн. у період з 15 січня 2021 року по 15 лютого 2021». Крім того, в ній було зазначено, що Договір укладений на строк до 31.12.2021. У п.2.1 додатку до Договору визначено гонорар адвоката в сумі 288 000 грн. незважаючи на те, що в п.1.1 плата за виконання договору (фактично гонорар) зазначена в сумі 62 000 грн. У лютому 2021 року ним було сплачено адвокату Осадчуку А.В. гонорар в розмірі 62 000 грн. готівкою. Незважаючи на його неодноразові вимоги, а потім нагадування про надання будь - якого документу на підтвердження сплати гонорару, адвокат Осадчук А.В. ніяких фінансових документів про отримання гонорару не надав. 14.05.2021 адвокат Осадчук А.В. склав новий Договір щодо надання юридичних послуг, незважаючи на те, що станом на 14.05.2021 діяв Договір від 15.01.2021 до 31.12.2021». Предмет договору був той же самий, що і у попередньому Договорі: надання йому юридичної допомоги адвокатом Осадчуком А.В. у справі про підтвердження права власності на обладнання, що виникає з договорів купівлі-продажу обладнання N? 16-11-2019-1/1 від 16 листопада 2019 року та № 29-05-2020-3/1 від 27 квітня 2020 року, укладених замовником, тобто, ним та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА». 14.05.2021, тобто в цей же день, адвокат Осадчук А.В. склав додаток (додаткову угоду) до Договору щодо надання юридичних послуг від 14.05.2021, в якій в розділі 1 «Плата за виконання договору» вказано суму - 62 000 грн. та зазначено, що ці кошти мають бути сплачені [PERSON] двома платіжками у період з 15 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року, причому договір укладений на три роки до 14.05.2024. Проте, в п. 2.1 розділу 2 «Гонорар адвоката» цього додатку гонорар адвоката вже збільшився до 580 173, 3 грн., незважаючи на те, що в п. 1.1 він визначений в сумі - 62 000 грн. Отже, додаткові угоди до Договорів від 12.01.2021 та 14.05.2021 містять розділи 1. «ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ», які є тотожними, однаковими по змісту. Проте, в п. 2.1 додаткової угоди від 15 січня 2021 року гонорар визначено в розмірі 288 000 грн., тоді як в п. 2.1 додаткової угоди від 14.05.2021 ця сума вже становить - 580 173 грн. 30 коп. Чому, та з яких підстав ця сума збільшилася майже вдвічі, та у зв?язку з якими обставинами збільшився об?єм роботи протягом чотирьох місяців адвокатом, [PERSON] йому не пояснено. Вважає, що зазначений розділ суперечить розділу 1 Додаткової угоди, оскільки плата за виконання договору - 62 000 грн. це і є гонорар. При цьому, адвокат Осадчук А.В. достовірно знав, що ці кошти - 62 000 грн. він отримав від нього ще в лютому 2021 року. Крім цього, незважаючи на те, що строк дії договору від 14.05.2021 було укладено до 14.05.2024 адвокат в 2023 році, уклав з ним ще 3 (три) договори, а саме: -договір щодо надання юридичних послуг від 15 червня 2023 року; -договір щодо надання юридичних послуг від 15 червня 2023 року; -договір щодо надання юридичних послуг від 24 серпня 2023 року. Адвокат Осадчук А.В. за час виконання договорів склав лише 1 акт виконаних робіт від 28.01.2021 Пунктом 2.1 «Гонорар адвоката» додаткової угоди від 14.05.2021 до Договору щодо надання юридичних послуг від 14.05.2021 зазначено, що гонорар дорівнює 580 173,3 грн, що дорівнює 10% від вартості обладнання, зазначеного у договорах купівлі-продажу. А в п. 2.3 цього додатку передбачено що «При досягненні часткового позитивного результату для «Замовника» результату, сума гонорару дорівнюватиме 10 % пропорційно виконаної роботи - результатом якої є позитивне рішення суду щодо стягнення будь-якої суми на користь « Замовника» з боку ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА». Крім того, зазначає що фактично п.п.2.1 та 2.3. суперечать п.1.1 додаткового угоди від 14.05.2021 де зазначено, що плата за виконання договору це і фактично гонорар і складає 62 000 грн. У законодавстві відсутня норма про гонорар успіху адвоката. За ч.1 ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин п.2.1. та 2.3 додаткової угоди від 14.05.2021 мають бути визнані недійсними. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2023 було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 23.09.2025 первісний позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2025 закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову. Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав в повному обсязі зустрічні позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши представника позивача за зустрічним позовом та позивача, дослідивши письмові матеріалів цивільної справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.05.2021 року між адвокатом Осадчуком А.В. та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг. В розділі 1 «Предмет договору» було зазначено, що замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов?язання надавати юридичну допомогу у справі про підтвердження права власності на обладнання, що виникає з договорів купівлі. продажу обладнання № 16-11-2019-1/1 від 16 листопада 2019 року та № 29-05-2020-3/1 від 27 квітня 2020 року, укладених між замовником та ТОВ «Група ЕЛЕКТРОЮА». Договір укладений на строк до 31.12.2021 року (а.с.7). 14.05.2021 між адвокатом Осадчуком А.В. та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору щодо надання юридичних послуг від 14.05.2021 (а.с.8). Пунктом 1.1. додаткової угоди зазначено, що плата за виконання договору щодо надання юридичних послуг складає 62 000, 00 грн. та сплачується двома платіжками 28 000 грн та 34 000 грн. у період з 15 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року. У п.2.1 додатку до Договору визначено гонорар адвоката в сумі 580 173,3 грн, що дорівнює 10% від вартості обладнання що зазначена у договорах купівлі-продажу обладнання між Замовником та ТОВ «Група Електроюа» №29-05-2020-3/1 від24.04.2020 та №16-11-2019-1/1 від 16.11.2019.Даний договір укладений на строк 3 роки до 14.05.2024. В п. 2.3 цього додатку передбачено що «При досягненні часткового позитивного результату для «Замовника» результату, сума гонорару дорівнюватиме 10 % пропорційно виконаної роботи - результатом якої є позитивне рішення суду щодо стягнення будь-якої суми на користь « Замовника» з боку ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА». Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 02.02.2023 року (справа 760/14209/22) позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про виконання умов договорів оренди, задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» на користь [PERSON] заборгованість за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом №16-11-2019-1/1 від 16 листопада 2019 року в розмірі 3 555 871,89 грн, 3% річних в розмірі 297 816,45 грн, пеню в розмірі 374 161,62 грн. та заборгованість за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом №29-05-2020-3/2 від 27 квітня 2020 року в розмірі 2 757 272,44 грн, 3% річних в розмірі 194 082,13 грн, пеня в розмірі 172 065,85 грн.(а.с.9-11). За актом приймання виконаних робіт(послуг) від 10.09.2023 року адвокат Осадчук А.В. засвідчив, а [PERSON] приймає виконання робіт згідно договору щодо надання юридичних послуг від 14.05.2021 року (а.с.16). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до частин першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 ((провадження № 12-112гс18)). За ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. З огляду на це, суд критично оцінює посилання позивача що гонорар успіху адвоката не передбачено законодавством України. Крім того, суд враховує те, що підписуючи додаткову угоду сторони були вільними в її укладенні та визначенні її умов, а посилання позивача як на підставу недійсності її пунктів несправедливість визначення розміру додаткової винагороди адвокату та моменту досягнення позитивного рішення не може бути підставою для недійсності пунктів додаткової угоди, оскільки це не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав передбачених ст.203 ЦК України судом не встановлено. З огляду на це, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Усі інші доводи сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено то підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні.

Outcome: dismissed