Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [INFO] - батьком дитини [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису за №210; виключити з актового запису №210 про народження [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; внести зміни до запису 210, вказавши батьком дитини [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [INFO] , та змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 2023 року він проживає однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Проживають в Чеській Республіці, ведуть спільне господарство, мають спільний сімейний бюджет. У цей період [PERSON] завагітніла. [INFO] [PERSON] у Чеській Республіці народила сина [PERSON] , про що зазначено у книзі народжень матричного уряду: Пардубіце, округ: Пардубіце, том 181, рік 2025, на стор. 23 та проведено запис за №210. 23.08.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.08.2024 у справі № 277/728/24. Натомість ним та [PERSON] було подано заяву про реєстрацію шлюбу. Дату та час реєстрації шлюбу призначено на 11.11.2025. Відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Тому батьком дитини було записано [PERSON] . Проте біологічним батьком малолітнього [PERSON] є [PERSON] , що підтверджує Аналіз ДНК на батьківство (результат дослідження №48532-57961). Згідно наведеного результату дослідження імовірність батьківства складає: 99.999999999%, що може вважатися фактично доведеним батьківством. [PERSON] та [PERSON] не заперечують той факт, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначає, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні і утримані дитини. З моменту народження жодного разу не поцікавився станом здоров`я та розвитком дитини. Участі у догляді та вихованні дитини також не бере. Ухвалою від 21.10.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 22.12.2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Будь-яких заяв чи клопотань від представника не надходило. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги визнає (а.с.33). Ухвавлою від 26.02.2026 суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачем. Третя особа подала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.40). Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.08.2024 року у справі 277/728/24 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.03.2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №346 (а.с.7-9). 11 листопада 2025 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.42). Позивач зазначає, що третя особа у Чеській Республіці [INFO] народила сина [PERSON] , про що зазначено у книзі народжень матричного уряду: Пардубіце, округ: Пардубіце, том 181, рік 2025, на стор. 23 та проведено запис за №210, що підтверджується копією свідоцтва про народження. До позовної заяви додана копія документа на іноземній мові та без нотаріально засвідченого перекладу на українську мову. В додатках до позову такий документ значиться як копія свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Позивач зазначає, що оскільки дитина була народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, тому батьком дитини було записано [PERSON] . До матеріалів справи позивач долучає дослідження ДНК медико-генетичного центру «Мама Папа» №48532-57961 від 11.06.2025 року, згідно якого ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , в межах проведеного дослідження, складає 99,999999 %. При цьому, в дослідженні чітко зазначено, що воно призначено тільки для о с о б и с т о г о користування (а.с.12). Відповідні правовідносини врегульовані положеннями Глави 12 Розділу 3 Сімейного кодексу України (далі СК України). Так, відповідно до ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно із положеннями ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що при вирішенні спору про визнання батьківства слід приділяти особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Так відповідно до положень п. 7, 8 ст. 7 СК України, законодавець визначив, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради № 789-XII від 27.02.91 , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. За змістом положень ЦПК України: - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3 і 4 ст.12 ЦПК України); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України); - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судне бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України). - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Відповідно до Глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, нотаріус засвідчує вірність перекладу документа за усним зверненням заінтересованої особи, а також за клопотанням заінтересованої особи при вчиненні іншої нотаріальної дії. Нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови, з яких або на які перекладається документ. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Перекладач разом з документом, що встановлює його особу, повинен надати документ, який підтверджує його кваліфікацію. Якщо при вчиненні нотаріальної дії (посвідчення правочину, засвідчення вірності копії тощо) одночасно вчинюється й переклад на іншу мову, то переклад вміщується поруч з текстом документа на одній сторінці, розділеній вертикальною рискою таким чином, щоб оригінальний текст розташовувався з лівого боку, а переклад - з правого. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою. Позивачем до матеріалів справи долучено копію документа, який за твердженням представника позивача, є свідоцтвом про народження, що було видане в Чеській Республіці. Такий документ оформлено чеською мовою, однак без виготовлення його перекладу українською, без засвідчення у порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат». Слід зауважити, що відсутність належним чином засвідченого перекладу українською мовою документа, складеного іноземною мовою, унеможливлює встановлення судом змісту такого документа. Крім того, Верховний суд у постанові від 18 лютого 2021 року по справі № 569/13821/18 зазначає, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання. Однак до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, які б підтверджували факт спільного проживання позивача та [PERSON] , як на території України так і на території Чеської Республіки. Позивач стверджує, що проживав разом із [PERSON] на момент народження дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно долученого до справи свідоцтва про народження, [PERSON] народився у Чеській Республіці. Однак жодних доказів перебування позивача на території Чеської Республіки в період народження дитини, його перебування у пологовому будинку, заповнення ним різноманітної медичної документації, здачі аналізів, крові на донорство- чи інші процеси, які відбуваються весь період та після народження дитини, суду не надано. Окрім наведеного, частинами 3 та 5 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» регламентовано, що заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. У разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв`язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави. Аналогічні вимоги містяться і у пунктах 2.18. та 2.28 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5. 28.05.2011 між Україною та Чеською Республікою укладено Договір про правову допомогу в цивільних справах, який 10.01.2002 ратифіковано Верховною Радою України (далі - Договір). Відповідно до статті 32 Договору при встановленні чи оспорюванні батьківства застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянство якої дитина набула при народженні. Якщо громадянство дитини не встановлено, при розгляді питань встановлення чи оспорювання батьківства застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої дитина проживає або перебуває. При встановленні чи оспорюванні батьківства компетентними є органи юстиції тієї Договірної Сторони, на території якої дитина проживає або перебуває. В матеріалах справи відсутні докази того, що дитина набула громадянство України, а також відсутні докази того, що дитина проживає на території України. В позовній заяві стверджується, що позивач та третя особа проживають з дитиною на території Чеської Республіки. За вказаних обставин позивачем не доведена можливість внесення змін до актового запису цивільного стану, який зробленого в Чеській Республіці, на підставі законодавства України та ухвалення відповідного рішення судом України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Судові витрати. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, а тому судові витрати у справі у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed