Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Гелексі» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 25249,5 грн, а також судового збору в розмірі 2423грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Позовна заява вмотивована тим, що між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 150237 від 05.03.2020 року в електронній формі. Відповідно до умов цього договору позикодавець надав грошові кошти в якості позики у розмірі 5000 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики стандартна процентна ставка становить 0,01 % в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена процентна ставка у випадку прострочення терміну платежу становить 3%. Позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 грн. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на час пред`явлення позову він має заборгованість перед позивачем у розмірі 25249,5 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою, 20249,5 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 16.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В судове засідання представник ТОВ «ФК «Гелексі» не з`явився, згідно прохальної частини позову просив розглядати спір без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізував та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Суд встановив, що 05.03.2020 року [PERSON] , ознайомившись із паспортом позики, одноразовим ідентифікатором s9v26vsz підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. 05.03.2020 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики № 150237 на умовах строковості, поворотності та оплатності, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором s9v26vsz. Відповідно до пункту 1.1 договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України, в сумі та строк: сума позики 5000 грн; плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01% в день; розмір комісії - 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3%. Позичальник зобов`язується не пізніше дати повернення позики, вказаної в договорі, повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та додатками до нього (п.3.4.1 договору). 04.08.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» і ТОВ «ФК «Гелексі» уклали договір №04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гелексі» доручає ТОВ «ФК «Елаєнс» здійснювати перекази коштів на користь отримувачів для сервісів Visa та MasterCard. ТОВ «ФК «Гелексі» свої зобов`язання виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти у розмірі 5000 грн. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість [PERSON] за договором позики від 05.03.2020 року № 150237 не погашена та становить 25249,5 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою, 20249,5 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Особливості укладання договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зібраними у справі доказами підтверджено, що договір позики, за яким позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості з відповідача, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріалами справи підтверджено факт підписання відповідачем договору позики, за умовами якого йому передано грошові кошти у погодженому розмірі та на погоджений сторонами цього правочину строк, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що договір позики укладений з дотриманням вимог закону. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України). Позивачем доведено належними та допустимими доказами факти укладення договору позики № 150237 від 05.03.2020 року з відповідачем [PERSON] , а також перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку відповідача . Однак, відповідач свої зобов`язання за цим договором не виконала, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість перед позивачем, яка згідно наданого суду розрахунку заборгованість становить 25249,5 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою, 20249,5 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Доказів погашення заборгованості повністю або частково відповідачем не надано, як і не надано доказів спростування розрахунку заборгованості чи вказаних у позовній заяві обставин. Враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем взятих на себе за договором позики № 150237 від 05.03.2020 року зобов`язань, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «Гелексі» заявлено обґрунтовано та його підтверджено в ході судового розгляду спору, а тому він підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 25249,5 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою, 20249,5 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2423 грн, що є більшим від законодавчо встановленого розміру, та підтверджується платіжною інструкцією від 10.10.2025 року № 1503. Згідно з ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. Позивач звернувся до суду з позовом через підсистему «Електронний суд» . У відповідності до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, за звернення до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у законодавчо встановленому розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано такі докази: договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В., акт № 78294 від 01.09.2025 року наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року на суму 5000 грн. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved