Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

До суду звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (скорочена назва ТОВ «ФК «ЕЙС») з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13.12.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №870717361, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 22000,00 грн шляхом зарахування на банківську картку, зазначену у заявці на сайті кредитора. Договір укладено у формі електронного документа з використанням кваліфікованого електронного підпису. В подальшому право вимоги за кредитним договором неодноразово відступалося за договорами факторингу: від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», далі до ТОВ «ФК ОНЛАЙН ФІНАНС», і зрештою до позивача. Відповідно до умов кредитного договору відповідач повинен був своєчасно повернути суму кредиту, сплатити відсотки за користування. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 63772,40 грн, з яких: 22000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 41772,40 грн заборгованість по несплачених відсотках. Заборгованість не була погашена, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн та судовий збір у сумі 2422,40 грн. Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Збаразьким районним судом Тернопільської області 01 жовтня 2025 року було ухвалено заочне рішення в даній цивільній справі. Згідно рішення суду позов задоволено та стягнуто з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 63772 гривні 40 копійок заборгованості за кредитним договором №870717361 від 13.12.2021 року. Також стягнуто з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 2422 гривні 40 копійок сплаченого судового збору та 7000 гривень понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року скасовано заочне рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2025 року в даній справі. На адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Бабія Н.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення. Зазначає, що право вимоги за кредитним договором №870717361 від 13.12.2021 року позивачем належним чином не доведене, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до наступних кредиторів, зокрема відсутні докази оплати за договором факторингу №28/11/18-01 від 28.11.2018 року, що, на думку відповідача, унеможливлює підтвердження набуття позивачем статусу належного кредитора. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, представник відповідача зазначає, що належним доказом переходу права вимоги є належно оформлені та підписані договори відступлення права вимоги разом із реєстрами договорів та доказами оплати за такими договорами. За відсутності таких доказів, на переконання відповідача, позивач не довів факту набуття права грошової вимоги. Крім того, відповідач заперечує проти розміру заявленої заборгованості. Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору строк кредитування становив 28 днів з моменту отримання кредиту, а процентна ставка визначена у розмірі 1,01 % на день. Вважає, що нарахування відсотків можливе лише в межах строку дії договору, тобто протягом 28 днів, а тому сума процентів не могла перевищувати 6221,60 грн. Нарахування відсотків після спливу строку кредитування відповідач вважає безпідставним та таким, що суперечить умовам договору і положенням ст. 625 ЦК України. Зазначає про застосування принципу тлумачення умов договору contra proferentem у разі неоднозначності положень договору, а також посилається на ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої неясні або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідач заперечує проти їх стягнення у заявленому розмірі 7000,00 грн, вважаючи такі витрати неспівмірними складності справи. Зазначає, що справа є типовою для категорії кредитних спорів, позовна заява складена за шаблоном, а заявлений обсяг робіт адвоката є завищеним. Вказує, що сума витрат на правничу допомогу становить 31,81 % від суми кредиту, що свідчить про їх неспівмірність. У відповідь на поданий відзив представник позивача подав відповідь на відзив, в якому не погодився із доводами відповідача та просив суд відхилити заперечення, а позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача зазначив, що нарахування відсотків здійснено відповідно до умов кредитного договору в межах погодженого сторонами строку та порядку, а розрахунок заборгованості є детальним і підтверджується письмовими доказами. Також вказав, що відповідач був обізнаний про існування заборгованості, що підтверджується умовами укладеного договору та характером зобов`язання, а тому посилання на відсутність усвідомлення боргу є безпідставними. Щодо доводів про відсутність переходу права вимоги представник позивача зазначив, що між сторонами укладено договори факторингу, істотні умови яких погоджені належним чином, предметом яких є відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором, а момент переходу права вимоги прямо визначено як підписання відповідного реєстру прав вимоги (реєстру боржників). Наголосив, що строк чинності договорів та їх предмет визначені чітко, договори є дійсними та не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Крім того, зазначив, що чинне законодавство не ставить перехід права вимоги у залежність від фактичного здійснення оплати, а тому доводи про необхідність надання доказів фінансування за договорами факторингу є необґрунтованими; разом із тим до матеріалів справи долучено договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги та інші документи, що підтверджують набуття позивачем статусу нового кредитора. Представник позивача навів судову практику Верховного Суду та апеляційних судів щодо правомірності переходу права вимоги з моменту підписання реєстру та відсутності обов`язку доведення оплати як умови такого переходу, вказавши на відмінність фактичних обставин справ, на які посилається відповідач. Також у відповіді на відзив обґрунтовано співмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу з огляду на складність справи, обсяг підготовлених процесуальних документів та надано підтверджуючі докази їх понесення, у зв`язку з чим представник позивача просив стягнути їх з відповідача разом із сумою основного боргу та судовим збором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд виходив із наступного. Так, судом встановлено, що 13.12.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №870717361, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 22000,00 грн шляхом зарахування на банківську картку, зазначену у заявці на сайті кредитора. Дані обставини знайшли своє підтвердження заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 13.12.2021 року (а.с.15), паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №870717361 від 13.12.2021 року (а.с.12), договором кредитної лінії №870717361 від 13.12.2021 року (а.с.12-14), алгоритмом дій ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» стосовно укладення кредитних договорів (а.с.17), довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.16). Згідно з умовами договору кредитної лінії №870717361 від 13.12.2021 року сторони погодили строк користування кредитом та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами. Так, відповідно до пункту 1.7 договору кредитна лінія надається строком на 28 (двадцять вісім) днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 10.01.2022 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору від дати надання першого траншу. Відповідно до пункту 1.9 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються у порядку, визначеному умовами договору. Згідно з пунктом 1.9.1 договору виключно на період строку, визначеного пунктом 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 368,65 % річних, що становить 1,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами. Відповідно до пункту 1.9.2 договору у разі продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.8 договору з наступного дня після закінчення строку, визначеного пунктом 1.7 договору, проценти за користування кредитом нараховуються за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 383,25 % річних, що становить 1,05 % від суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7P9T7. Вказаний кредитний договір містить особисті дані відповідача, його місце проживання, податковий номер, електронну адресу, номер телефону. Згідно платіжного доручення №dd284482-97e3-4edd-baab-76aa02be43a7 від 13.12.2021 року, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало відповідачу 22000,00 грн (а.с.18). Що також стверджується довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с.19). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісним кредитором) та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає за плату ТОВ «Таліон Плюс» належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників (а.с.23-24). В подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу, зокрема: додаткова угода №19 від 28.11.2019 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.25), додаткова угода №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.26-27), додаткова угода №27 від 31.12.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.28), додаткова угода №31 від 31.12.2022 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.28), додаткова угода №32 від 31.12.2023 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.29). Відповідно до вищенаведеного договору факторингу та додаткових угод до нього, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача. 05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором до відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно договору факторингу №05/0820-01 (а.с.32-33). В подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу, зокрема: додаткова угода №1 від 03.08.2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року (а.с.34), додаткова угода №3 від 30.12.2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року (а.с.34) 29.05.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «ФК «ЕЙС» згідно договору факторингу №29-25-25-Е (а.с.37-38), реєстру боржників до договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року (а.с.40), акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року (а.с.41), платіжних інструкцій (а.с.42-43). Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як встановлено судом, право вимоги за кредитним договором №870717361 від 13.12.2021 року було відступлено на підставі договорів факторингу: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», в подальшому до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом - до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС». Зазначені обставини підтверджуються договорами факторингу, додатковими угодами до них, реєстрами боржників та актами приймання-передачі прав вимоги, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що позивач є належним кредитором у спірному зобов`язанні та набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. Доводи відповідача щодо відсутності доказів оплати за договорами факторингу суд відхиляє як безпідставні, оскільки чинне законодавство не ставить перехід права вимоги у залежність від фактичного здійснення розрахунків між сторонами договору факторингу. Щодо доводів відповідача про те, що нарахування процентів можливе виключно протягом 28 днів користування кредитом, суд зазначає таке. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, умовами кредитного договору сторони погодили порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, зокрема пунктами 1.9, 1.9.1 та 1.9.2 договору передбачено щоденне нарахування процентів за користування кредитом залежно від строку користування кредитними коштами. При цьому відповідач отримані кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув, а доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять. Отже, відповідач отримані кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув, у зв`язку з чим проценти за користування кредитними коштами нараховувалися відповідно до порядку та умов, визначених кредитним договором. Таким чином, доводи відповідача про те, що проценти можуть нараховуватися лише протягом 28 днів користування кредитом, суд вважає безпідставними та такими, що не знаходять підтвердження умовами укладеного сторонами кредитного договору. При цьому суд враховує, що умовами кредитного договору передбачено різні процентні ставки залежно від періоду користування кредитними коштами: протягом строку, визначеного пунктом 1.7 договору, проценти нараховуються за дисконтною процентною ставкою (п.1.9.1 договору), а після закінчення цього строку за індивідуальною процентною ставкою (п.1.9.2 договору). Отже, доводи відповідача про можливість нарахування процентів виключно протягом 28 днів не знаходять підтвердження умовами кредитного договору. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.45) та виписки з особового рахунку за кредитним договором №870717361 від 13.12.2021 року (а.с.46), станом на 05.06.2025 року заборгованість відповідача становить 63 772,40 грн, з яких: 22 000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту та 41 772,40 грн прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом. Зазначені обставини також підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.44), відповідно до якого станом на зазначену дату заборгованість за кредитним договором не погашена. Доказів сплати заборгованості або її часткового погашення відповідачем суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №870717361 від 13.12.2021 року у сумі 63772,40 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі 7000 грн, зазначаючи, що такі витрати є завищеними та неспівмірними складності справи, оскільки дана справа є типовою для категорії кредитних спорів. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України). Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору №29/05/25-01 про надання правничої допомоги від 29.05.2025 (а.с.47), додаткову угоду №25770499032 до договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с.48), акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року (а.с.49). При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved