Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 06.12.2012 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в обмін на зобов`язання відповідача погашати кредит у строки та порядку, передбаченими Договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду не те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http.//privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі, - Договір), який по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. В порушення умов зазначеного договору та ст.ст. 526, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконала покладених на неї зобов`язань по погашенню кредиту, у зв`язку з чим, станом на 31.01.2017 рік утворилася заборгованість в загальному розмірі 15820,42 гривень, яку представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області по справі №177/321/17 від 07 жовтня 2025 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 97-98). 10.10.2025 представник відповідача [PERSON] Макаренко О.А. надав відзив на позовну заяву, в якому вказував на те, що [PERSON] не підписував «Умови та правила Надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» не підписував, співробітники банку його з ними не ознайомлювали, отже вони не є складовою частиною договору. Зазначає, що в анкеті заяві наданій банком від 06.12.2012 відсутні домовленості про сплату відсотків за користування кредитом, пені, комісії, штрафів, які просить стягнути позивач. Отже стягнення таких складових заборгованості є протиправними і не буде відповідати основним засадам (принципам) цивільного права, нормам матеріального права. Крім того, вказує, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки відповідно до наданої позивачем анкети-заяви від 06.12.2021 відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, позивачем не надано жодних доказів видачі банківської картки чи відкриття банківського рахунку та видачі кредиту. Отже вважає, що строк позовної давності з повернення суми кредиту сплив 06.01.2015, а позивач звернувся до суду з позовною заявою лише 23.02.2017, тобто з пропуском строку позовної давності більше ніж 2 роки. В задоволені позовних вимог просив відмовити. Судові витрати відповідача покласти на відповідача (а.с. 115-119). Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року замінено позивача АТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» (а.с. 131). Представник позивача ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 142). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пояснення надані у відзиві на позовну заяву (а.с. 115-119). Також, просив при винесенні рішення по справі розподілити витрати понесені відповідачем. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вислухавши думку присутнього в судовому засіданні представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг без номеру від 06.12.2012 року (далі, - Договір), який складається із Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с. 6, 8-31), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Заяви та Тарифів позивач надав відповідачу платіжну картку та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 гривень, в обмін на обов`язок відповідача погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за його використання за базовою ставкою 1,7% в місяць (20,40% на рік) (а.с. 7), а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим Договором (п.2.1.1.5.5. Умов). Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг передбачене право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту у будь-який момент. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Беручи до уваги, відсутність будь-яких повідомлень від сторін щодо припинення дії кредитного договору від 06.12.2012, суд приходить до висновку, що він є діючим. Усупереч умовам спірного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.01.2017 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 15820,42 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 446,57 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 10895,01 грн; заборгованості за пенею та комісією 3249,30 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов і Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. та штрафу (відсоткова складова) 729,54 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Як видно з матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір, зі свого боку позивач свої зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідач покладені на нього зобов`язання не виконав і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не повернув, в результаті чого станом на 31.01.2017, утворилася кредитна заборгованість в загальному розмірі 15820,42 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5). Вказаний розрахунок також спростовує твердження представника відповідача про те, що відповідач не отримував кредитні кошти та не користувався ними. 22 серпня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «КАПІТАЛПЕСУРС» укладено договір факторингу № 8-22-08/2025, у відповідності до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» відступає ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» приймає належні АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором б/н від 06.12.2012, укладеним з [PERSON] (а.с.110-111). Згідно п.1 договору факторингу, Клієнт відступає належні йому Права вимоги (Прав вимоги), а саме права грошової вимоги Клієнта до позичальників, зазначених у Реєстрі боргових зобов`язань (за формою, що наведена у Додатку №1 до цього Договору, далі - Реєстр боргових зобов`язань), який складається Клієнтом, далі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами (з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них), що укладені між Клієнтом та Боржниками, та перелік яких наведено згідно з відповідним Реєстром боргових зобов`язань, далі за текстом - Основні договори або Кредитні договори, а Фактор здійснює фінансування Клієнта шляхом купівлі у нього Прав вимоги та сплачує Клієнту за Права вимоги грошові кошти (купівельну ціну) у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Підписанням цього Договору Фактор заздалегідь погоджується, що Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором від Боржників суми за Основними договорами будуть меншими від сум, які очікував отримати від Боржників Фактор при укладенні цього Договору, в тому числі меншими від сум, зазначених у відповідному Реєстрі боргових зобов`язань, або сум, сплачених Фактором Клієнту за цим Договором. Відповідно п. 4 договору факторингу Фактор, набуває прав кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками грошових зобов`язань за Основними договорами (повернення Боржниками сум основного боргу (кредиту), погашення заборгованості за нарахованими, але несплаченими за користування кредитними коштами процентами, право вимагати сплати неустойки (пені, штрафів), передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України(індекс інфляції, три проценти річних), права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо Боржників, задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, тощо), що випливають з умов Основних договорів, за рахунок майна Боржників, тощо. Розмір заборгованості за Основними договорами, Права вимоги за якими переходять до Фактора, вказаний у відповідному Реєстрі боргових зобов`язань. Права кредитора за Основними договорами переходять до Фактора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Прав вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Клієнту відповідно до умов Основних договорів. Крім того, Права вимоги за Основними договорами переходять до Фактора незалежно від того, чи відбувалося стягнення за Основними договорами. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З зазначеної норми права видно, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав, та усіх майбутніх вимог, пов`язаних із дійсною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Згідно з правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22.08.2025, ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №б/н від 06.12.2012 в сумі 473,90 грн., з яких: 446,57 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 27,33грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками (а.с. 110). Таким чином, аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не виконано умови кредитного договору №б/н від 06.12.2012, на яке право вимоги АТ КБ «ПриватБанк» передав ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС», згідно договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22.08.2025, в сумі 473,90 грн, тому відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» за кредитним договором №б/н від 06.12.2012 в сумі 473,90 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Заперечуючи проти стягнення заборгованості, представник відповідач також, вказував про пропуск строку позивачем позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Як видно, з розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с. 4-5), останній платіж, здійснено відповідачем 30.06.2014, а позивач звернувся до суду 27.02.2017, тобто в межах строку позовної давності. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що доводи відповідача, викладені в відзиві на позовну заяву щодо спливу строку позовної давності та надання позивачем недостатніх доказів для визначення наявності чи відсутності обставин справи, не заслуговують на увагу суду, оскільки на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, строк позовної давності не сплив. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог 48,00 грн (473,90 грн х 100% /15820,42 грн = 3,00 % задоволених вимог; 1600,00 грн х 3,00 % /100 % = 48,00 грн). Щодо розподілу витрат на правничу допомогу, яку просив відповідач стягнути з позивача в розмірі 12000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як видно з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною відповідача надано договір про надання правової допомоги від 20 серпня 2025 року, укладеного [PERSON] із адвокатом Макаренком О.А., свідоцтво про право зайняття адвокатської діяльністю серії Макаренка О.А., ордер на надання адвокатом Макаренком О.А. правничої допомоги [PERSON] , акт здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг) від 19 січня 2026, з детальним описом виконаних робіт, розписку про отримання гонорару у готівковій формі, згідно якої адвокатом Макаренком О.А. отримано гонорар у розмірі 12000,00 грн. готівкою від [PERSON] за договором про надання правової допомоги б/н від 20 серпня 2025 року. Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 11640,00 грн (473,90 грн х 100% /15820,42 грн = 3,00 % задоволених вимог; 12000,00 грн. (12000, грн.х 3%/100% = 360, 00 грн.)= 11640,00 грн.)

Outcome: partial