Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, 23 липня 2024 року [PERSON] уклав з АТ «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») кредитний договір АВН0СТ155101721727502793, за умовами якого [PERSON] надано кредит в розмірі 19800 грн. строком на 24 місяці зі сплатою процентів у розмірі 85,00% щорічно. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит згідно до умов кредитного договору. Станом на 10 листопада 2025 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 22788,38 грн., яка складається з 13249,25 грн. - залишку заборгованості за наданим кредитом; 6566,73 грн. - залишку заборгованості за процентами; 2972,40 грн. - залишку заборгованості за пенею. Посилаючись на те, що відповідач умов укладеного договору належним чином не виконав, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2024 року, яка станом на 10 листопада 2025 року становить 22788,38 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2026 року. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, згідно позовної заяви та клопотання, доданого до матеріалів справи, просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явився, надавши суду заяву, згідно якої просив слухання у справі провести за його відсутності, висловивши свою позицію щодо визнання позовних вимог. При цьому, суд не установив будь-яких фактів, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а як наслідок, не убачав підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову і продовження у зв`язку із цим судового розгляду. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Зокрема, суд установив, що 06 червня 2024 року [PERSON] звернувся до АТ «Акцент-Банк» з анкетою заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», яку підписав власноруч. Підписанням вказаної анкети [PERSON] погодився, що дана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщенні за посиланням: https://a-bank.com.ua, між ним та АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг зі строком дії у 90 років, умови якого йому зрозумілі та не потребуються додаткового тлумачення. [PERSON] засвідчив, що правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень тощо) можуть вчинятись ним з використанням електронного підпису, накладення кого має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом документів на паперових носіях та засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватись ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Можливість використання електронного підпису при вчиненні правочинів [PERSON] також засвідчив підписавши 06 червня 2024 року заяву про погодження використання удосконаленого електронного підпису. Крім того, 06 червня 2024 року [PERSON] звернувся до АТ «Акцент-Банк» з заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, якою просив відкрити йому поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на умовах, зазначених у вказаній заяві. 23 липня 2024 року, з метою отримання кредиту, [PERSON] звернувся до АТ «Акцент-Банк» з заявою, яку підписано електронним підписом з відкритим ключем, про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101721727502783, якою просив надати йому кредит на умовах зазначених у цій заяві. Відповідно до вказаної заяви [PERSON] просив надати йому кредит в розмірі 19800 грн. строком на 24 місяці з 23 липня 2024 року по 22 липня 2026 року включно. Одночасно з цим, за умовами заяви про надання послуги «Швидка готівка» передбачено, що розмір процентної ставки становить 85% на рік та є фіксованою (п. 6 заяви). Вказаним пунктом заяви також передбачено, що проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу та розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день. За змістом п. 7-8 вказаної заяви, з урахуванням наведених у них формул розрахунку, також визначено розмір щомісячного платежу за кредитом, який становить 1756,90 грн. та розмір денної процентної ставки - 0,15%. Крім того, передбачено, що доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту є платіжна картка № [NUMBER] . З урахуванням умов кредитування, які зазначені у цій заяві, в п. 10 заяви визначено загальну суму до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій (загальну вартість кредиту), яка становить 42165,64 грн. За умовами п. 12 заяви також передбачено, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки. Підписанням заяви про надання послуги «Швидка готівка» [PERSON] серед іншого зазначив, що підтверджує та погоджується, що до укладення цієї угоди ознайомився з актуальними умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» та до укладення угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на веб-сайті банку, в повному об`ємі відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»; ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір, примірник яких він отримав, йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, додаток до заяви про надання послуги «Швидка готівка» містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка містить графік здійснення платежів за кредитом з зазначенням суми платежу, який підлягає сплаті у визначений строк та складових такого платежу. Зазначену таблицю також підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису з відкритим ключем. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація, інші важливі правові аспекти викладено у паспорті споживчого кредиту, який також підписано [PERSON] електронним підписом з відкритим ключем. Таким чином, судом встановлено, що 23 липня 2024 року між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, умовами якого обумовлено всі необхідні характеристик запропонованого кредитного продукту, порядок повернення кредиту та правові наслідки невиконання умов укладеного договору. Як вбачається з меморіального ордеру № TR.380578669.40145.65455 від 23 липня 2024 року АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши на рахунок [PERSON] , відкритому в АТ «Акцент-Банк», грошові кошти в розмірі 19800 грн. відповідно до умов договору № АВН0СТ155101721727502783 від 23 липня 2024 року. Як встановлено судом, та має своє відображення у виписці по кредиту та розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] належним чином не виконав умови укладеного договору, здійснивши лише часткове погашення існуючої заборгованості 20 серпня 2024 року в розмірі 8000 грн. Будь-яких інших платежів [PERSON] , з метою погашення кредитної заборгованості не здійснювалось. Згідно розрахунку заборгованості за договором № АВН0СТ155101721727502783 від 23 липня 2024 року, станом на 10 листопада 2025 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 22788,38 грн. та складається з: залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 13249,25 грн.; залишку заборгованості за процентами в розмірі 6566,73 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 2972, 40 грн. Тож, вирішуючи справу по суті, суд ураховував наступне. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, між сторонами існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, суд перевірив правильність нарахування позивачем складових заборгованості, як то, заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованими згідно умов договору на дійсну заборгованість відповідача і вважає ці розрахунки вірними, позаяк, вони відповідають умовам укладеного договору та вимогам закону. Таким чином, у ракурсі установлених фактичних обставин щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, ураховуючи наведені вище правові норми, які регулюють відносини, що виникли між сторонами, суд вважає правомірними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами за користування кредитом. Отже, суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через невиконання ним умов укладеного кредитного договору та непогашення дійсної заборгованості, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що запропонований позивачем, тобто, шляхом стягнення на його користь установленої судом заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами за користування кредитом, яка у цій справі є підтвердженою належними, допустимим і достовірними доказами, у тому числі й їх сукупністю. Що стосується нарахування пені, суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі № 477/874/19 (пункт 69). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. У постанові Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22. При цьому, суд не може погодитися з доводами позивача про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так, основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц. Водночас, як зазначає позивач у даній справі, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Разом з тим, із системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», на які вказує позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Оскільки пеня за кредитним договором нарахована за період з 24 вересня 2024 року, то [PERSON] звільняється від обов`язку її сплати на користь АТ «Акцент-Банк». Відтак, посилання банку на обґрунтованість його позовних вимог щодо стягнення пені не відповідають закону. Як наслідок, цей позов підлягає до часткового задоволення. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2106,52 грн. судового збору, що становить 86,96 відсотків задоволених вимог. З цих підстав,

Outcome: partial