Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали Договір про надання споживчого кредиту №1132027000 згідно до умов якого Банк надав позичальнику кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 32300,00 доларів США, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним Договором було укладено іпотечний договір № 1136202700/1 від 19.06.2008 року, який посвідчено нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кір`як С.А. та зареєстровано в реєстрі №2316, відповідно до умов якого у забезпечення виконання у повному обсязі усіх грошових зобов`язань за Кредитним договором, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В Подальшому ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» відступає АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників. 07.11.2019 року за результатом відкритих торгів між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №2082/К купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 1980, відповідно до договору №2082/К АТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №11362027000 від 19.06.2008 року та договорами забезпечення до нього. Іпотекодержателю нерухомого майна ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за договором № №11362027000 від 19.06.2008 року стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна б/н від 02.07.2010 року, відповідно до якої накладено арешт на майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 10033415, зареєстровано 14.07.2010 року. Для з`ясування підстав накладення вищезазначених арештів він звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району,Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За інформацією Заводського ВДВС у м. Кам`янське, вони не можуть надати вичерпну інформацію відносно вищезазначених виконавчих проваджень у зв`язку з тим, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні даного відділу відсутні виконавчі провадження щодо [PERSON] , у зв`язку з чим Заводський відділ ВДВС у м. Кам`янському не має можливості зняти вищезазначений арешт. В результаті існування зазначеного арешту порушує майнові права та інтереси позивача як іпотекодержателя. Відповідно до норм чинного законодавства, наслідками закінчення провадження є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасування інших вжитих виконавцем заходів шкодо виконання рішення. Відповідач [PERSON] своїм процесуальним правом надання Відзиву на позов не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог (Заводський ВДВС) до суду не з`явився, про день та час проведення судового засідання повідомлений шляхом надіслання виклику на офіційну електронну адресу. Представник позивача адвокат Ковалевський Є.В. у судове засідання не з`явився, суду, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, адресовано заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 19.06.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1132027000 згідно до умов якого Банк надав позичальнику кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 32300,00 доларів США (а.с.31 -37). 19.06.2008 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним Договором було укладено іпотечний договір № 1136202700/1, який посвідчено нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кір`як С.А. та зареєстровано в реєстрі №2316, відповідно до умов якого у забезпечення виконання у повному обсязі усіх грошових зобов`язань за Кредитним договором, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 46,3 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-30). В Подальшому ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» відступає АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників. 07.11.2019 року за результатом відкритих торгів між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №2082/К купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 1980 (а.с.23-25). АТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» відповідно до договору №2082/К, належні АТ «Дельта Банк» права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів. Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору №2082/К від 07.11.2019 року АТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11362027000 від 19.06.2008 року та договорами забезпечення до нього. (а.с.20-21). Відповідно до довідки ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», заборгованість [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №1132027000станом на 07.03.2025 р. складає 90724,03 дол. США, з яких заборгованість по основній сумі - 31 851,30 грн., заборгованість за процентами - 58872,73 дол.США. Період прострочення за кредитним договором складає більше 90 днів (а.с.22) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 407973848 від 13.12.2024 року, 14.10.2010 року зареєстровано обтяження за № 10033415 реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерста юстиції, відповідно до якого 02.07.2010 року було винесено постанову б/н про арешт боржника та заборону його відчуження. Обтяжувач Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, об`єкт обтяження будинок за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 54-55). Іпотекодержателю нерухомого майна ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за договором № №11362027000 від 19.06.2008 року стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна б/н від 02.07.2010 року, відповідно до якої накладено арешт на майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 10033415, зареєстровано 14.07.2010 року. Відповіддю Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1749/1/01/2221561 від 03.02.2025 року позивача було повідомлено: «Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні у Відділі виконавчі провадження стосовно [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] відсутні. Станом на 04.03.2025 року в Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янськоо району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні відкриті виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не має можливості надати більш детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна, а саме: будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови про арешт майна на боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 02.07.2010 року виданий Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, який належить [PERSON] , за реєстраційним номером обтяження 10033415, а також зняти вищезазначений арешт з нерухомого майна» (а.с. 56-57). Відповідно до ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення державними виконавцями цих постанов про накладення арешту та заборони, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом. Арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Таким чином, звернення стягнення на майно боржника шляхом його арешту та реалізації є заходом примусового виконання рішення суду, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження». Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Однак в даному випадку відомості про виконавче провадження відсутні у Заводському відділі державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а відтак пред`явлення позову до осіб, в інтересах яких накладено арешт, не вбачається можливим. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно дост. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зіст. 589 ЦК Україниу разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно достатті 1 Закону України «Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У статті 19 Закону України «Про заставу"передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч. 1ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (договір іпотеки від 2008 року) у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно зістаттею 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно достатті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження`особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження"(у редакціїЗакону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Згідно з ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Як вбачається з приписів ч.ч. 1 та 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання Договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Таким чином, відповідно до ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань або продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі. Згідно з ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Доводи сторони позивача про те, що арешт заставленого майна порушує пріоритетне право позивача, як іпотекодержателя є слушними та судом приймаються до уваги. Слід зазначити, що наявність арешту іпотечного майна перешкоджає іпотекодержателю реалізувати свої права. Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заставодержатель має право звернутися до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Аналізуючи наведені вимоги закону слід дійти висновку про те, що позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право позивача. Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі, не надавши відзиву до суду, наведені позивачем обставини не спростували. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Таким чином, вбачається, що вимоги позивача є обґрунтованими, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн

Outcome: approved