Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

31.10.2025 ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.04.2021 [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» договір позики №1152566 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), який підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на його номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору позичальник отримав грошові кошти в розмірі 1000 грн на погоджений умовами договору строк 30 днів зі сплатою процентів в розмірі 1,99% шляхом їх перерахування на його банківський картковий рахунок та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Крім того, 26.04.2021 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» було укладено Додаткову угоду №1152566 до договору позики №1152566, за умовами якої позичальник збільшив суму позики на 2000 грн. Свої зобов`язання ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» виконало у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок [PERSON] , а відповідач вчасно їх не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики №1152566 від 26.04.2021 в розмірі 10124,20 грн. 26.10.2021 ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2610, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржиків, в тому числі за договором позики №1152566 від 26.04.2021. На підставі договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало для ТОВ «Фінпром Маркет» свої права грошової вимоги до боржників вказаних у Реєстрі Боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03.04.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 10150,20 грн. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення права вимоги [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунок ТОВ «Фінпром Маркет», ні на рахунки попереднього кредитора. Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» у судове засідання не з`явився. Представник позивача Ткаченко Ю.О. подала до суду заяву у якій просила розгляд справи провести у відсутності представника позивача, позов підтримала в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.11.2025 відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін о 09 год 30 хв 18.12.2025 року, який у зв`язку з неявкою відповідача відкладався до 10 год 00 хв 26.01.2026 та до 09 год 00 хв 24.02.2026. 24.02.2026 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження Між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 25.04.2021 [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» договір позики №1152566 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 1000 грн на погоджений строк 30 днів шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти відповідно, до умов зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах, тобото Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно Графіку платежів або достроково. Умовами договору позики передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення коштів, процентна (базова) ставка за день 1,99%, орієнтовна річна процентна ставка 25185%, орієнтовна загальна вартість позики 1207 грн. Підписанням цього Договору позики Відповідач підтверджує він ознайомився за посиланням https://mycredit.ua/uа/documents-icense/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послугами, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 4.1. п. 4 Договору позики). А також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/uа/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п.п. 4.2. п. 4 Договору позики). Договір позики підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 11 Договору позики «Юридичні адреси та реквізити сторін». Крім того, 26.04.2021 [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» Додаткову угоду №1152566 до договору позики №1152566 від 25.04.2021, згідно п.1 якої на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 1000 грн на 2000 грн. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 3000 грн. У зв`язку з із збільшенням загального розміру позики, змінюється орієнтована загальна вартість позики складає 3007,20 грн (п.2 Додаткової угоди). Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» 25.04.2021 о 12 год 34 хв на електронну пошту відповідача [PERSON] був наданий одноразовий ідентифікатор et4z0KAk2S; 26.04.2021 о 19 год 13 хвна електронну пошту відповідача [PERSON] був наданий одноразовий ідентифікатор Ks3U3O1EAn. Перерахування грошових коштів на картку відповідача було здійснено за допомогою технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес». З довідок ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000053683/ТНПП від 26.09.2025 та№КД-000053685/ТНПП від 26.09.2025 вбачається, що 25.04.2021 було успішно перераховано кошти в розмірі 1000 грн на карту [NUMBER] , отримувач [PERSON] , номер платежу 912a9e8d-7b35-41b9-9c2b-f61774a7df2e; 26.04.2021 було успішно перераховано кошти в розмірі 2000 грн на карту [NUMBER] , отримувач [PERSON] , номер платежу 3b63b059-9aef-4ac2-a863-fdccc7b888831. Вказане також підтверджується копіями платіжних інструкцій /операцій №912a9e8d-7b35-41b9-9c2b-f61774a7df2e від 25.04.2021, згідно яких транзакція на суму 1000 грн була проведена 25.04.2021 на карту [NUMBER] , номер замовлення 13593964 та №3b63b059-9aef-4ac2-a863-fdccc7b888831 від 26.04.2021 транзакція на суму 2000 грн була проведена 26.04.2021 на карту [NUMBER] , номер замовлення 13613893; повідомленням ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» №25/09/25-12002 від 25.09.2025 про підтвердження видачі на банківські карти клієнтів онлайн-позик, право вимоги яких відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Таким чином, ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» свої зобов`язання по договору позики №1152566 від 25.04.2021 виконало в повному обсязі, перерахуваши на платіжну картку відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 грн, а останній їх отримав. В свою чергу, [PERSON] належним чином зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість розмірі 10124,20грн. 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2610, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №1152566 від 25.04.2021. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 26.10.2021 до договору факторингу №2610, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 10150,20 грн, з яких 3000 грн - сума заборгованості за тілом позики, 7150,20 грн - сума заборгованості за процентами. 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК, відповідно до якого до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №1152566 від 25.04.2021. Згідно з додатком №1 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року - Реєстр боржників, ТОВ «Фінпром Маркет» під №22621 набуло права грошової вимоги за договором позики №1152566 від 25.04.2021, боржником за яким є [PERSON] , а загальна сума заборгованості за кредитом становить 10150,20 грн. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №1152566 від 25.04.2021 слідує, що заборгованість відповідача становить 10124,20 грн, що складається із заборгованості за тілом позики в розмірі 3000 грн, за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 7124,20 грн. Застосовані норми права Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Мотиви та висновки суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке. З наданих та досліджених судом доказів вбачається, що відповідач [PERSON] 25.04.2021 уклав з ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» договір позики №1152566 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у електронній формі та 26.04.2021 уклав з ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» Додаткову угоду №1152566до договору позики №1152566 від 25.04.2021. Відповідач підписав договір та додаткову угоду шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладені кредитний договір та додаткову угоду було розміщено в особистому кабінеті відповідача [PERSON] , якому були перераховані кошти в загальному розмірі 3000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені договором позики, шляхом переказу на картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами Отже, договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, заповнив заявку, встановленої форми на сайті позивача на отримання позики, обрав суму та строк позики, вказавши номер банківської карти, на яку бажає отримати позику. Окрім цього, відповідач був вільним у виборі фінансової установи для отримання позики, а факт отримання коштів підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. Отже, з цього можна зробити висновок, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного договору. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що право вимоги за вказаним договором відступлено позивачу ТОВ «Фінпром Маркет». Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Після підписання вищезазначених договорів у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суму отриманих коштів та сплати відповідної плати за користування ними. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми позики підлягає захисту в судовому порядку. В той же час суд вважає, що позивач неправильно здійснив нарахування процентів за користування коштами за договором позики(на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1152566 від 25.04.2021. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №1152566 від 25.04.2021 вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] становить 10124,20 грн, що складається із заборгованості за тілом позики в розмірі 3000 грн та за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 7124,20 грн. Як вбачається з умов договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1152566 від 25.04.2021 Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику») в сумі 1000 грн та 2000 грн згідно додаткової угоди на погоджених умовами договору строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики 25.05.2021 або достроково та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Процентна ставка базова) за день 1,99%, орієнтовна загальна вартість позики 3007,20 грн. Договором позики №1152566 від 25.04.2021 та Додатковою угодою №1152566 від 26.04.2021 до нього не передбачено нараховування процентів після закінчення строку кредитування. Окрім цього, доказів, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору суду не надано. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Отже, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики)№1152566 від 25.04.2021 проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1,99% можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості за процентами за користування позикою за цим договором складає: 1791 грн (3000 х 1,99% х 30). Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» слід стягнути заборгованість за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1152566 від 25.04.2021 у розмірі 4791 грн (3000 грн - тіло кредиту + 1791 грн - проценти). Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1146,27 грн (4791 грн становить 47,32 % від 10124,20 грн; 47,32% від 2422,40 грн становить 1146,27 грн). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивачем 25.08.2025 було укладено договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП з адвокатом Ткаченко Ю.О. На підтвердження витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн позивачем надано: договір №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, витяг з Акту №2-ФП від 01.10.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025 акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжну інструкцію кредитного переказу коштів №579939274.1 від 15.10.2025 на суму 121500 грн. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на викладене, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2129,40 грн (4500 х 47,32%). На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 516, 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України,

Outcome: partial