Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.09.2024 року між ТзОВ "Іннова Фінанс" і відповідачкою [PERSON] було укладено договір № 5316140924 про надання грошових коштів у позику. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до вищевказаного договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму у розмірі 12 400 грн. 00 коп., шляхом перерахунку на вказаний позичальником рахунок, уключаючи використання реквізитів платіжної картки - маска картки [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., п.п. 4.1. - 4.2. та п. 4.4. цього Договору, його додатків. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: п. 2.4. тип кредиту - кредит; п. 2.7. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п. 2.5. строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; п. 3.2. дати надання кредиту: 05.09.2024 року або наступний за ним календарний день; п. 2.6. тип процентної ставки - фіксована; п. 2.6.1. стандартна процентна ставка становить 1,0% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору; п. 2.2. товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТзОВ «Іннова Фінанс», як позикодавець, свої зобов`язання виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти у розмірі 12 400 гривень. В той же час відповідач, всупереч умовам договору позики та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Отже, заборгованість відповідача за позовною заявою, перед позивачем складає 32 860 гривень, з яких 12 400 гривень заборгованість за тілом кредиту; 20 460 гривень заборгованість за процентами. Посилаючись на норми чинного законодавства України та умов укладеного договору, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість та договором кредиту та понесені судові витрати по справі. 18.03.2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1, а.с. 56). Разом з тим, 09.04.2025 року, 07.05.2025 року, 17.06.2025 року, 10.07.2025 року судом постановлено ухвали про витребування доказів у вказаній справі, відповідно до клопотань позивача та представника відповідача (т. 1, а.с. 66-67, 105-106, 152-153, 172). Сторона позивача в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій, серед іншого, він просить дану справу розглянути у відсутності представника ТзОВ «Іннова Фінанс» (т. 1, а.с. 111). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідачки [PERSON] адвоката Новосада В.О. засобами ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» надійшли відзиви на позовну заяву ТзОВ «Іннова Фінанс» (т. 1, а.с. 87-90, 96-99). У вказаному відзиві представник відповідачки зазначає наступне. Ознайомившись із отриманою відповідачем позовною заявою та наданими до неї додатками, представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на фактичних обставинах та є безпідставними. У позовній заяві позивач стверджує про те, що 05.09.2024 року між ТзОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику за № 5316140924. Однак, відповідачка [PERSON] стверджує про те, що між нею та ТзОВ «Іннова Фінанс» будь яких договорів, в тому числі, договору про надання грошових коштів у позику № 5316140924 від 05.09.2024 року) ні в письмовій формі, ні в електронній формі вона не укладала та інших осіб на укладення вказаного договору не уповноважувала, у договірних відносинах з позивачем не перебувала, про існування ТзОВ «Іннова Фінанс» та ТзОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» до отримання від Демидівського районного суду Рівненської області ухвали про відкриття провадження у цій справі, так як копія позовної заяви з додатками до неї і її адресу не надходила, не знала та будь яких коштів, в тім числі, кредиту та позики ні від ТзОВ «Іннова Фінанс» та ТзОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» не отримувала та інших осіб на отримання грошових коштів за цим договором не уповноважувала. У позовній заяві позивач стверджує про те, що відповідачкою ніби то було проведено погашення заборгованості за договором № 5316140924 у розмірі 2976,00 грн. Однак, відповідачка [PERSON] стверджує про те, що так, як між нею та ТзОВ «Іннова Фінанс» договори про отримання від цього товариства кредитних коштів, в тім числі, договори позики не укладалися, то причин здійснювати погашення заборгованості перед позивачему неї не було і не має, а тому будь яких грошових коштів, як з використанням платіжної картки [NUMBER] , так і в інший спосіб на користь ТзОВ «Іннова Фінанс» вона не перераховувала. В період з 14 липня по 01 жовтня 2024 року невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці заволоділа персональними даними відповідачки [PERSON] , які в подальшому використала для оформлення фінансових операцій у різних фінансових установах. Названі обставини підтверджуються Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.10.2024 року. Яким також підтверджуються ті обставини, що за заявою [PERSON] від 22.10.2024 року сектором дізнання Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області 23.10.2024 року у Єдиного реєстру досудових розслідувань за даним фактом відкрите кримінальне провадження № 12024035580000973 за правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 182 КК України та на цей час проводиться розслідування. Заволодіння її персональними даними невідомою особою (особами), в тім числі, даними її телефону, даними платіжної картки [NUMBER] у АТ КБ «Приват Банк», яка використовувалася для розрахунків та отримання соціальної допомоги на дитину, відповідачкою [PERSON] було виявлено тільки 01 жовтня 2024 року. Цього дня, приблизно після 13 години із АТ КБ «ПриватБанк» надійшло СМС повідомлення з проханням підтвердити вхід до електронної системи «Приват 24». Вона закрила це СМС-повідомлення і з свого телефону спробувала з допомогою відомого її власного паролю зайти до «Приват 24». Але її це не вдалося. Вона зателефонувала на гарячу лінію АК КБ «ПриватБанк» за номером «3700» та повідомила про ці обставини. Її повідомили, що це шахрайство та попросили приїхати до відділення АТ КБ «ПриватБанк», де по приїзді відповідачки, працівниця АТ КБ «ПриватБанк» у її присутності змінила пароль для входу та відкрила особовий рахунок платіжної картки [NUMBER] . Ознайомившись із рухом коштів по цьому рахунку виявили, що по рахунку відбувалися незрозумілі операції з поповнення його коштами та їх переводу на невідомі інші рахунки юридичних і фізичних осіб. Працівниця банку з її відома заблокувала цю картку та відкриту у цьому ж банку кредитну картку. У відділенні банку її порадили звернутися до поліції. Цього ж дня, вона звернулася із заявою до Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області. Однак, з невідомих її причин ця заява була зареєстрована тільки 22 жовтня 2024 року і тільки 23 жовтня 2024 року за її заявою було відкрите кримінальне провадження. З вище названих причин заявлений до суду позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 5316140924 від 05.09.2024 року у розмірі 32860 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2422 грн. 00 коп., а всього на загальну сумі 35282 грн. 40 коп. є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. У зв`язку із викладеним, а також чинним законодавством України, представник відповідачки адвокат Новосад В.О. просить суд відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі. Представник позивача ТзОВ «Іннова Фінанс» Лукашов Ростислав Євгенович засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС подав до суду відповідь на вищевказаний відзив представника відповідачки. У вказаному відзиві сторона позивача зазначає, що доводи відповідачки щодо неотримання коштів за договором про надання грошових коштів у позику № 5316140924 від 05.09.2024 р. спростовуються долученими до позовної заяви письмовими доказами, зокрема квитанцiєю до платіжної інструкції №19971 1354-139110558, в якій чітко зазначено наступне: наступне: дата операції: 05.09.2024 23:48:52., саме ця дата є датою підписання договору; кредитні кошти від ТОВ "Іннова Фінанс" Поповнення картки [NUMBER] , [NUMBER] , саме цей номер карти відповідачка надала для перерахування коштів за договором, сума переказу: 12400,00 грн., а також іншими письмовими доказами. Разом з тим, представник позивача зазначає, що відповідачка, пройшла реєстрацію на сайті позивача та створила власний особистий кабінет, з метою отримання кредиту. Верифікація відповідача в системі свідчить, про те, що вона ознайомилась з пропозицією позивача щодо укладення електронного договору (офертою) та іншою наданою на сайті відповідача інформацією. Також відповідачка шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від позивача, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції позивача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Крім того, не дивлячись на своє гарантоване законом право на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, користувалась коштами Позивача. Враховуючи сплати по Кредитному договору, висновок про його визнання Відповідачем кореспондує із позиції Верховного Суду, що викладена у рішенні по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 р., де зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а також прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Проведені загалом на суму 2 976,00 грн., Сторона Відповідача стверджує наступне: «У позовній заяві позивач стверджує про те, що відповідачкою ніби то було проведено погашення заборгованості за Договором № 5316140924 у розмірі 2976,00 грн.», в обґрунтуванні даного припущення Відповідач не надає ніяких доказів, які б свідчили про те, що нею не були виконані вищевикладені сплати, тобто можна дійти висновку про визнання Відповідачем існуючого боргу. Разом з тим, сторона позивача на наведені твердження відповідачки зазначає, що що: жодна з обставин викладених представником відповідачки у відзиві не підтверджує факту неотримання нею коштів, неукладення Договору про надання грошових коштів у позику № 5316140924 від 05.09.2024 р. та доведення факту вчинення відносно відповідачки - [PERSON] злочину, передбаченого ст. 190 КК України, шахрайства, оскільки стороною відповідача до відзиву не долучено жодного доказу на підставі якого можна встановити факт того, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості на підставі поданої відповідачкою - [PERSON] заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.10.2024 р. Крім того наявність відкритого кримінального провадження не свідчить про доведення факту вчинених відносно відповідачки шахрайських дій, оскільки даний факт може бути встановлений тільки на підставі обвинувального вироку суду. Враховуючи вищевикладене сторона позивача вбачає за необхідне зазначити, що подані до відзиву документи не стосуються спору, який розглядається в рамках цивільного судочинства, а саме стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 5316140924 від 05.09.2024 р., так як вони не підтверджують жодного факту, що має значення для винесення судом рішення по даній справі. Також стороною позивача у даній відповіді на відзив зазначено, що оскільки укладення договору не є актом примусових дій з боку товариства, а тільки добровільною згодою між позичальником та кредитодавцем, відтак, якщо [PERSON] , як свідома дієздатна особа, станом на 05.09.2024 р., вважала умови кредитування за договором про надання грошових коштів у позику № 5316140924 від 05.09.2024 р. неправомірними, вона могла відмовитись від підписання вказаного договору та подальшого отримання від ТзОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів. Також, на думку сторони позивача, представник відповідача не надає ніяких доказів які могли спростувати доводи позивача, а отже заперечення відповідача є безпідставними та не обґрунтованими. Отже, на підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовну заяву ТзОВ «Іннова Фінанс» у повному обсязі. Під час розгляду справи по суті у вступному слові представник відповідачки [PERSON] адвокат Новосад В.О. підтримав свою позицію із підстав, вказаних у відзиві на позов. Під час судового розгляду даної справи у судовому засіданні було допитано у якості свідка відповідачку [PERSON] , яка надала суду наступні пояснення по суті даної справи. [PERSON] суду пояснила, що жодних договорів із позивачем ТзОВ «Іннова Фінанс» вона не укладала. Вказала, що 01.10.2024 року їй надійшло повідомлення про вхід у сервіс «Приват24», яке вона закрила. При самостійній спробі увійти до вказаного застосунку їй не вдалось. Після цього вона звернулась до відділення АТ КБ «Приват Банк» у місті Луцьку, де працівники банку допомогли їй увійти до сервісу «Приват24», у якому вона побачила незрозумілі їй операції з грошовими коштами, які вона не здійснювала. У відділенні банку їй порадили звернутись до органів поліції. 23.10.2024 року вона звернулась до поліції із заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій. Пізніше, їй телефонували невідомі особи з вимогою про повернення кредиту. Відповідачка стверджує, що даного договору вона не оформляла, і про існування такого товариства як ТзОВ «Кредит Фінанс» їй не відомо. Також [PERSON] зазначила, що від позивача їй не надходило жодних повідомлень. Суду пояснила, що у АТ КБ «Приват Банк» у неї є картка, на яку вона отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною, заборгованості перед банком у неї не було у жовтні 2024 року. Рух коштів, які вказані у банківській виписці по належній їй банківській картці їй не зрозумілий, таких операцій вона самостійно не проводила. Разом з тим вказала, що на даний час органами поліції розслідується кримінальне провадження за її зверненням. Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви ТзОВ«Іннова Фінанс». Судом встановлено, що 05.09.2024 року між ТзОВ "Іннова Фінанс" і відповідачкою [PERSON] було укладено договір № 5316140924 про надання грошових коштів у позику. Основні умови договору наступні: п. 2.4. тип кредиту - кредит; п. 2.7. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п. 2.5. строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; п. 3.2. дати надання кредиту: 05.09.2024 року або наступний за ним календарний день; п. 2.6. тип процентної ставки - фіксована; п. 2.6.1. стандартна процентна ставка становить 1,0% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору; п. 2.2. товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (т. 1, а.с. 23-33). Судом досліджено анкету клієнта (витяг із інформаційно-телекомунікаційної системи - https://finsfera.ua//), в якій, серед інших особистих данних відповідачкою [PERSON] було зазначено номер платіжної картки маска картки [NUMBER] , як номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів, а також її фінансовий номер телефону [NUMBER] (т. 1, а.с. 49). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (otp_code) 4284, що був надісланий на вказаний відповідачкою номером телефону [NUMBER] у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ідентифікація підписувача відповідачки [PERSON] підтверджується дослідженим судом скриншотом із електронного сервісу, в якому укладався вищевказаний договір (а.с. 8). Зазначений одноразовий індефікатор вказаний також у договорі кредиту № 5316140924 від 05.09.2024 (т. 1, а.с. 33). Обставини перерахування відповідачці [PERSON] грошових коштів за договором кредиту № 5316140924 від 05.09.2024 року також підтверджується квитанцiєю до платіжної інструкції №19971-1354-139110558 від 05.09.2024 року ТзОВ « Фінансова компанія « Контрактовий дім», у якій зазначено призначення платежу: «кредитні кошти від ТзОВ "Іннова Фінанс" поповнення картки MasterCard [NUMBER] , [NUMBER] » (т.1, а.с.38). На підтвердження факту перерахування позивачем коштів, наданих у кредит відповідачці [PERSON] , судом досліджено письмову інформацію №20.1.0.0.0/7-250526/54068-БТ від 03.06.2026 року, надану суду АТ КБ «Приват Банк» на виконання вимог ухвали суду від 07.05.2025 року (т. 1, а.с. 127-134). Згідно вищевказаної інформації на ім`я відповідачки [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Як вбачається із доданої виписки по рахунку № [NUMBER] за період 14.07.2024 року по 01.10.2024 року, 05.09.2024 року на вищевказану платіжну картку відповідачки було зараховано грошові кошти в сумі 12 400 гривень (т. 1, а.с. 130). Отже, на підставі вищевикладеного встановлено, що позивач ТзОВ «Іннова Фінанс" повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 5316140924 від 05.09.2024 року та перерахував відповідачці кредитні кошти в сумі 12 400 гривень.. Судом досліджено розрахунок суми заборгованості [PERSON] перед позивачем ТзОВ «Іннова Фінанс» за договором № 5316140924 від 05.09.2024 року, станом на 13.03.2025 року, відповідно до якого заборгованість відповідачки становить 32 860 гривень, з яких 12 400 гривень заборгованість за кредитом; 20 460 гривень заборгованість за процентами; загальна сума сплачених коштів позичальником 2 976 гривень (т. 1, а.с. 39). Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Дослідженим судом розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідачка порушила графік погашення заборгованості, кількість днів прострочення нею зобов`язання становить 189 днів, внаслідок чого виникла заборгованість. Однак, у зазначеному розрахунку позивачем зазначено, що позичальником сплачено на їх корить кошти у сумі 2 976 гривень. Також, це твердження сторона позивача зазначає у своїй відповіді на відзив, оскільки воно оспорюється стороною відповідача. Отже, щодо твердження позивача, про перерахування відповідачкою [PERSON] на рахунок позивача коштів на загальну суму 2 976 гривень платежами: від 06.09.2024 на суму 248,00 грн.; від 07.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 08.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 09.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 11.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 12.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 13.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 14.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 15.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 17.09.2024 на суму 248,00 грн.; від 18.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 20.09.2024 на суму 248,00 грн.; від 23.09.2024 на суму 248,00 грн.; від 23.09.2024 на суму 124,00 грн.; від 25.09.2024 на суму 248,00 грн.; від 29.09.2024 на суму 496,00 грн. суд зазначає наступне. У дослідженій судом виписці по рахунку № [NUMBER] за період 14.07.2024 року по 01.10.2024 року, наданої АТ КБ «Приват Банк» неможливо однозначно ідентифікувати відомості щодо перерахування відповідачкою саме таких сум коштів у вказані позивачем дати. Інших доказів проведення відповідачкою таких оплат позивачем не надано, у зв`язку з чим вищевказане твердження позивача, про на їх думку визнання відповідачкою отримання кредитних коштів, шляхом часткового погашення заборгованості підлягає обгрунтованому сумніву, адже воно не підтверджено належними письмовими доказами. Однак належними та допустимими доказами позивачем підтверджено факт перерахування кредитних коштів на вказаний відповідачкою картковий рахунок у сумі 12 400 гривень. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Щодо твердження сторони відповідача, про те що [PERSON] договору № 5316140924 про надання грошових коштів у позику 05.09.2024 року не укладала та відносно неї невідомою їй особою було вчинено шахрайські дії, за фактом яких вона звернулась до органів поліції, суд зазначає наступне. Судом досліджено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.10.2024 року про реєстрацію кримінального провадження № 12024035580000973 за заявою [PERSON] (т. 1, а.с. 93). Разом з тим, судом досліджено надану на виконання ухвали суду про витребування доказів від 10.07.2025 року інформацію № 115814-2025 від 01.08.2025 року, що надійшла від Луцького районного управління поліції ГУНП у Рівненській області. У вказаній інформації вказано що у провадженні слідчого відділу Луцького РУП ГУНП у Волинській області знаходяться матеріали досудового розслідування №12024035580000973 від 23.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.182, ч.4 ст.190 КК України, за фактом того, що 14.07.2024 по 01.10.2024 невстановлена особа, незаконно використала персональні дані [PERSON] , [INFO] , з метою оформлення договорів позики та кредитних договорів у різних фінансових установах. В ході досудового розслідування проводяться необхідні слідчі дії, з метою встановлення обставин збирання і використання конфіденційної інформації щодо потерпілої [PERSON] , в тому числі, на виконанні в АТ КБ «Приват Банк» знаходяться постанови прокурора Луцької окружної прокуратури про тимчасовий доступ про рух грошових коштів по банківській картці потерпілої. В кримінальному провадженні на даний час не прийнято остаточного процесуального рішення, підозра будь-якій особі не оголошена (т. 1 а.с. 180). Разом з тим, представником відповідачки адвокатом Новосадом В.О. долучено до матеріалів справи відповідь на його лист, надану посадовими особами СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 20.12.2025 року, яка містить тотожну попередній інформацію (т. 1 а.с. 204). Виходячи з викладеного, станом на дату розгляду даної справи досудовим розслідуванням проводяться необхідні слідчі дії, підозра нікому не оголошена. Відповідно, кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні не прийнято. Відповідно до ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, наявність відкритого кримінального провадження не свідчить про доведення факту вчинених відносно [PERSON] шахрайських дій, оскільки даний факт може бути встановлений тільки на підставі обвинувального вироку суду, який відсутній на момент розгляду даної справи. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) із відповідачки підлягають до задоволення. Враховуючи викладене, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 12 400 гривень, що складається із: заборгованості за кредитом 12 400 гривень. Звертаючись з позовними вимогами, ТзОВ «Іннова Фінанс» просить також стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у розмірі 20 460 грн. З досліджених судом, долучених до матеріалів справи доказів вбачається, відповідачка [PERSON] є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується цифровою копією документа від 16.06.2025 року щодо актового запису про шлюб № 2 від 19.01.2022 року, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] (т. 2, а.с. 6). Згідно з копією довідок № 531 від 24.06.2025 року та № 95 від 26.01.2026 року, виданою посадовими особами [INFO] , солдат [PERSON] призваний по мобілізації 10.11.2024 року та перебуває на військовій службі у [INFO] ( т. 2, а.с. 8, 9). Введення на території України воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період, упродовж якого, зокрема здійснюється мобілізація. У зв`язку з цим з оголошенням воєнного стану на всій території України ЗСУ починає функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу. Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан. Військовослужбовець може перебувати у військовій частині ЗСУ, яка незадіяна до ведення воєнних (бойових) дій, але це не виключає його оперативного відрядження до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях. У цьому й полягає одна зі складових функціонування ЗСУ в умовах особливого періоду (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 року по справі № 754/947/22). Згідно п. 15 ч. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Відтак, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є суб`єктом, на якого поширюється дія приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та якій не мали бути нараховані проценти за користування кредитом з 18.05.2024 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Судом встановлено, що кредитний договір між позивачем та відповідачем укладено 05.09.2024 року, відповідно і відсотки за користування кредитом їй було нараховано у період, коли її чоловік перебував на військовій службі. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». За викладених обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] 20 460 грвень процентів слід відмовити. З врахування наведеного, заявлені ТзОВ «Іннова Фінанс» позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень (а.с. 1). Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Іннова Фінанс» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 913,97 гривень.

Outcome: partial