Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

12 грудня 2025 року, АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 29.02.2024 року в розмірі 57 654,41 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог зазначає, що 29 лютого 2024 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту, у зв`язку з чим йому було відкрито поточний рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано платіжну картку. Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80 відсотків річних на суму фактичної заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором утворилась заборгованість, що станом на 11 грудня 2025 року становить 57 654 грн 41 коп., з яких: 32 403 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом, 24 100 грн 82 коп. - заборгованість по відсотках, 1 150 грн 00 коп. - пеня. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 19.12.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. 20.01.2026 року, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] зазначає, що позивачем не доведено належного укладення кредитного договору, оскільки такий укладений в електронній формі, а власноручний підпис відповідача на письмовій угоді відсутній. Також відповідач вказує, що йому не було надано повний текст Умов та Правил надання банківських послуг, а отже він не був належним чином ознайомлений із їх змістом. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не повідомляв його про зміну умов кредитування та процентної ставки, а тому застосування підвищеної процентної ставки є безпідставним. Також у відзиві зазначено, що позивачем не було направлено письмової досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим, на думку відповідача, у банку не виникло права на звернення до суду. [PERSON] вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим та неправильним, оскільки ним було здійснено платежі на загальну суму 12 486 грн, які, як він стверджує, не враховані належним чином при визначенні розміру боргу. Також відповідач посилається на положення Закону України «Про споживче кредитування», вважаючи, що позивачем порушено вимоги цього Закону щодо інформування споживача та визначення розміру відповідальності, а нарахування підвищених процентів та пені одночасно є проявом подвійної відповідальності. Окрім цього, відповідач зазначає, що не отримував належного повідомлення про наявність прострочення та наслідки невиконання зобов`язань, а тому застосування до нього санкцій є неправомірним. З урахуванням наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову. 21.01.2026 року, на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує, що заперечення відповідача є безпідставними та такими, що не спростовують заявлені позовні вимоги. Кредитний договір укладено належним чином шляхом приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг та підписання заяви із використанням електронного підпису, що відповідно до чинного законодавства є аналогом власноручного підпису. Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи. Всі істотні умови кредитування були доведені до відома відповідача, зокрема шляхом надання паспорта споживчого кредиту, а застосування підвищеної процентної ставки передбачене умовами договору та не є зміною його умов. Розрахунок заборгованості здійснений з урахуванням усіх платежів, внесених відповідачем, та є правильним і обґрунтованим. У зв`язку з наведеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В зв`язку з неявкою сторін , у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29 лютого 2024 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту, у зв`язку з чим йому було відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт. Кредит надано у формі кредитної лінії зі сплатою процентів у розмірі 40,80 відсотків річних. 29 лютого 2024 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, підписання анкети-заяви та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до пункту 2.1.1 Умов та Правил банк відкриває клієнту рахунок та встановлює кредитний ліміт. Згідно з пунктом 2.1.2 Умов кредит надається у формі кредитної лінії шляхом встановлення ліміту на картковий рахунок. Пунктом 2.1.4 Умов передбачено, що за користування кредитними коштами клієнт сплачує проценти у розмірі 40,80 % річних на суму фактичної заборгованості. Пунктом 2.1.5 Умов встановлено обов`язок клієнта щомісячно вносити мінімальний обов`язковий платіж у строки, визначені банком. Відповідно до пункту 2.1.7 Умов у разі невнесення мінімального платежу на суму простроченої заборгованості нараховується підвищена процентна ставка у розмірі 81,60 % річних. Пунктом 2.1.8 Умов передбачено право банку нараховувати пеню у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідач у відзиві зазначає, що кредитний договір не укладено належним чином, оскільки він підписаний в електронній формі. Суд виходить з того, що відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін. Згідно зі статтею 634 ЦК України договір приєднання укладається шляхом приєднання до умов, визначених однією стороною. Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин може бути вчинений у письмовій формі шляхом використання електронних документів та електронного підпису. Закон України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та має відповідну юридичну силу. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що приєднання до умов банку шляхом підписання анкети-заяви в електронній формі є належною формою укладення договору, а користування кредитними коштами свідчить про прийняття його умов. Договір підписано за допомогою електронного підпису, який є аналогом власноручного підпису. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі N?524/5556/19, дана судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач користувався кредитним лімітом та здійснював операції по рахунку. Отже, договір укладено належним чином, а доводи відповідача є безпідставними. Також [PERSON] стверджує, що його не повідомляли про зміну процентної ставки. Суд встановив, що підвищена процентна ставка 81,60 відсотків річних прямо передбачена пунктом 2.1.7 Умов та є наслідком прострочення, а не односторонньою зміною договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо умови щодо наслідків прострочення погоджені сторонами, їх застосування не потребує додаткового погодження. Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначив, що якщо наслідки прострочення визначені договором, додаткове повідомлення боржника не є умовою для застосування відповідальності. Отже, застосування підвищеної ставки є правомірним, оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів. Окрім того, Відповідач зазначає, що банк не направляв письмової вимоги. Суд зазначає, що відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором. Пунктом 2.1.5 Умов встановлено обов`язок внесення мінімального платежу. У разі його невиконання відповідно до статей 610, 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання. Верховний Суд з даного приводу зазначив, що направлення письмової вимоги не є обов`язковим для звернення до суду у разі настання строку виконання. Отже, доводи відповідача не впливають на право позивача звернутися до суду. Як встановлено судом, відповідач посилається на здійснення платежів у сумі 12 486 грн. Судом досліджено розрахунок заборгованості, з якого вбачається деталізований рух коштів по рахунку з відображенням усіх платежів, здійснених відповідачем. Зазначені платежі враховані при формуванні залишку боргу. Таким чином, сума 32 403,59 грн є залишком основного боргу після зарахування всіх здійснених оплат. Відповідно до статей 7681 ЦПК України саме сторона, яка заперечує проти розрахунку, повинна довести його помилковість. Отже, доводи відповідача щодо неврахування платежів є необґрунтованими. Суд встановив, що правовідносини є споживчим кредитом. Водночас відповідач не довів порушення банком вимог цього Закону щодо розкриття інформації або перевищення граничного розміру відповідальності, відтак, саме по собі посилання на Закон без доведення конкретного порушення не звільняє боржника від виконання зобов`язання. Однак судом встановлено, що позивач просить стягнути 1 150 грн пені на підставі пункту 2.1.8 Умов. Стаття 549 ЦК України визначає пеню як вид неустойки. Частина третя статті 551 ЦК України передбачає право суду зменшити її розмір. Суд враховує, що у зв`язку з простроченням до відповідача вже застосована підвищена процентна ставка 81,60 відсотка річних, яка за своєю правовою природою є способом цивільно-правової відповідальності. Одночасне стягнення підвищених процентів та пені призводить до подвійної санкції за одне й те саме порушення. Отже, суд дійшов висновку, що в цій частині вимог слід відмовити, з огляду на принципи розумності та справедливості. Враховуючи вищенаведене, оцінку наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами існують належним чином оформлені кредитні правовідносини, відповідач отримав та використав кредитні кошти, однак свої зобов`язання щодо своєчасного та повного їх повернення виконав неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 32 403,59 грн основного боргу та 24 100,82 грн процентів, нарахованих відповідно до пунктів 2.1.4 та 2.1.7 Умов та Правил, при цьому здійснені відповідачем платежі, зокрема на суму 12 486 грн, були враховані банком при формуванні залишку боргу. Відтак, позовні вимоги підлягають до частково задоволення. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: partial