Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 29.11.2007 року укладено кредитний договір № 8/2007/840-МК43/29 на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав [PERSON] кредитні кошти на суму 20 000 дол. США. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Заводського районного суду м. Кам`янського. Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського від 20 лютого 2013 року по справі № 415/8322/12 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , задоволено, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»: 159 860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 коп. заборгованість по кредиту; 117 144 (сто сімнадцять тисяч сто сорок чотири) гривень 61 коп. заборгованість по відсоткам; 41 171 (сорок одна тисяча сто сімдесят одна) гривень 86коп. пені за порушення строку сплати ануітетного платежу; 3 181 (три тисячі сто вісімдесят одна) гривень 76 коп. - витрати судового збору. Усього: 321 358 (триста двадцять одна тисяча триста п`ятдесят вісім) гривень 23 копійок. Згідно Договору № GL48N718070_Ur_5 про відступлення прав вимоги, укладений "20" серпня 2020 року, посвідченого Малим О.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1216, право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-МК43/29 від 29.11.2007 року, укладеним з ВАТ КБ «Надра» (право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Новий Кредитор набуває права вимоги Банку до [PERSON] , КРЕДИТОР ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» Отже ПЕРВИННИЙ КРЕДИТОР ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» відступив права вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-МК43/29 від 29.11.2007 року на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП». Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 03.08.2022 року по справі № 415/8322/12, замінено сторону стягувача на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 415/8322/12 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «"ДНІПРОФІНАНСГРУП". Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до розрахунку інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 318 176,47 грн., за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних витрат і 3% річних на суму боргу становить 196077,45 грн., що складається з: - Інфляційне збільшення - 150 076,98 грн., - 3% річних - 46 000,47 грн. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривали час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2025 року, цивільну справу №208/11501/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно із відповіддю № 1728845 від 02.09.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.09.2025 року року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 208/11501/25 в порядку спрощеного позовного провадження . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлялась шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку «Укрпошта» за адресою зареєстрованого місцезнаходження, що в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за її відсутності не подавала. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 29.11.2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №8/2007/840-МК43/29, відповідно до якого надано кредит у сумі 20000доларів США, надається строком до 21.11.2008 року, вітсотки 15,5%річних. Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродержинська від 20.02.2013 року позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , задоволено, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»: 159 860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 коп. заборгованість по кредиту; 117 144 (сто сімнадцять тисяч сто сорок чотири) гривень 61 коп. заборгованість по відсоткам; 41 171 (сорок одна тисяча сто сімдесят одна) гривень 86коп. пені за порушення строку сплати ануітетного платежу; 3 181 (три тисячі сто вісімдесят одна) гривень 76 коп. - витрати судового збору. Усього: 321 358 (триста двадцять одна тисяча триста п`ятдесят вісім) гривень 23 копійок. 20.08.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір № GL48N718070_Ur_5 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 03.08.2022 року замінено сторону стягувача на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 415/8322/12 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «"ДНІПРОФІНАНСГРУП". Відповідно до розрахунку інфляційних витрат та 3% річних встановлено, що загальна заборгованість становить 196077,45 грн., що складається з: - Інфляційне збільшення - 150 076,98 грн., - 3% річних - 46 000,47 грн. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.02.2013 року по справі 415/8322/12 позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до [PERSON] задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»: 159 860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 коп. заборгованість по кредиту; 117 144 (сто сімнадцять тисяч сто сорок чотири) гривень 61 коп. заборгованість по відсоткам; 41 171 (сорок одна тисяча сто сімдесят одна) гривень 86коп. пені за порушення строку сплати ануітетного платежу; 3 181 (три тисячі сто вісімдесят одна) гривень 76 коп. - витрати судового збору. Усього: 321 358 (триста двадцять одна тисяча триста п`ятдесят вісім) гривень 23 копійок. Позивачем не надано доказів того, що зазначене рішення суду не було виконано. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.08.2022 року, замінено сторону стягувача на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 415/8322/12 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «"ДНІПРОФІНАНСГРУП". На позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). В матеріалах справи відсутні докази: - отримання первісним кредитором виконавчого листа у цивільній справі №415/8322/12 про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором; - пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі договором спірним кредитним договором; - наявності виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2025 року у справі № 761/7294/24 (провадження № 61-4984св25) зроблено наступний правовий висновок: «У постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц). З урахуванням викладеного, враховуючи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі № 761/12826/14-ц стягнута заборгованість за кредитним договором, проте у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у справі № 761/12826/14-ц про заміну сторони стягувача відмовлено, тобто рішення суду не може бути виконане за вимогою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відсутнє виконавче провадження з примусового виконанні виконавчого листа у справі № 761/12826/14-ц та строк його пред`явлення до виконання вже закінчився, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для примусового стягнення з основного боржника 3 % річних, оскільки вимога банку (його правонаступника) про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку». Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24). Доказів того, що рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 20 лютого 2012 року знаходиться на виконанні матеріали справи не містять. Отже, враховуючи відсутність виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі, а також те, що строк його пред`явлення до виконання вже закінчився, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для примусового стягнення з боржника інфляційних витрат та 3 % річних, оскільки вимога банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц. З огляду на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed