Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та просив визначити додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач вказав, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на земельні ділянки пл. 0,25 та 0.0200 га, кадастрові номери 6125286400020010148 та 6125286400020010149, що розташовані по [ADDRESS] . 17 травня 2023 року йому стало відомо про наявність заповіту в його користь. Цього ж дня, він з`явився до нотаріуса, однак отримав роз`ясненням про пропуск строку для прийняття спадщини за заповітом. Посилаючись на наведене та те, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме необізнаність про заповіт в його користь, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі як співвідповідача Великоберезовицьку селищну разу Тернопільського району Тернопільської області. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідачі відзив на позов не подавали. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зіславшись на доводи викладені у позові Представник Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо не повідомив суд про причини неявки. Представник [PERSON] адвокат Костишин В.М. заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на те, що позивачу було відомо про наявність заповіту, у позові просив відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 6125286400020010148 по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд пл. 0,25 га зареєстрована на праві власності за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.11.2024 року за № НВ 9953163282024. Земельна ділянка кадастровий номер 6125286400020010149 в с.Острів Тернопільського району, для ведення особистого селянського господарства пл. 0,02 га зареєстрована на праві власності за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.11.2024 року за № НВ 9953163642024. 06 грудня 2019 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла в рівних частках [PERSON] та [PERSON] належну їй земельну ділянку п.0,27 га для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,02 га, державний акт серії Р1 № 669444, що стверджується заповітом від 06.12.2019 року, посвідченим Острівською сільською радою Тернопільського району, по реєстру № 37. Крім того, 06 грудня 2007 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинку по [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується заповітом посвідченим секретарем виконавчого комітету Острівської сільської ради Тернопільського району 06.12.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 162. [INFO] [PERSON] померла. Згідно довідки Великоберезовицької селищної ради за № 505 від 22.08.2022 року встановлено, що [PERSON] на день смерті постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку одна по [ADDRESS] . 30 серпня 2022 року Тернопільською районною державною нотаріальної конторою за заявою [PERSON] про прийняття спадщини заведено спадкову справу № 368/2022 після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці спадщини не приймали, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2023 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок по [ADDRESS] в порядку успадкування після смерті [PERSON] 17 травня 2023 року позивач звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно листа-відповіді Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 17.05.2023 року, позивачу роз`яснено про пропуск строку для прийняття спадщини та необхідність звернення до суду із позовом для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу вимог частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23). Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16,від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23. За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21). Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21). Отже ознакою поважних причин є те, що вони об`єктивно впливають на можливість подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки: «Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. У цій справі судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . Строк для прийняття спадщини розпочався 29 березня 2022 року та закінчився 28 вересня 2022 року. Як стверджує позивач, 17 травня 2023 року до нього зателефонувала [PERSON] та повідомила про необхідність з`явитись до Тернопільської державної нотаріальної контори. Того ж дня, він звернувся до нотаріальної контори, де дізнався від нотаріуса про наявність заповіту на його ім`я. Отже, суд вважає, що у період з 28 вересня 2022 року до 17 травня 2023 року позивач пропуском строк для прийняття спадщини з поважних причин через необізнаність про наявність заповіту. Саме протягом цього періоду існували об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] 17 травня 2023 року державним нотаріусом на звернення позивача надано письмове роз`яснення про пропуск строку для прийняття спадщини та необхідність звернення до суду із позовом для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Тобто 17 травня 2023 року, як стверджує сам позивач, йому стало відомо про наявність заповіту. Однак, лише 11 листопада 2024 року, тобто по спливу більше ніж через 1 рік і 5 місяці позивач звертається до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому, позивач не вказує та судом не встановлено будь-яких поважних причин, які об`єктивно впливали на можливість подання ним заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, приймаючи до уваги те, що позивачу стало відомо про заповіт 17 травня 2023 року, цього ж дня нотаріусом роз`яснено позивачу його право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку, та подання такого позову лише 11.11.2024 року, суд доходить до висновку про відсутність поважних причин для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed