Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики за №00-9936191 від 30 серпня 2024 року в розмірі 22 137,72 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 30 серпня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір за №00-9936191. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання та у встановлений строк коштів не повернув. 19 березня 2025 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу за №19032025-МК/ЄАПБ, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором позики №00-9936191 від 30 серпня 2024 року в розмірі 22 137,72 грн, з яких: 7440 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 597,72 грн - сума заборгованості за відсотками та 3100 грн - заборгованість за пенею. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечив проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Судова влада України. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. Судом встановлено, що 30 серпня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії за №00-9936191 (далі - Договір). Вказаний Договір підписаний відповідачем за допомогою використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер моб. телефону [NUMBER] . Відповідно до умов п. п. 1.2, 1.3 Договору, ТОВ «Макс Кредит» надало відповідачу кредит на суму 6 200 грн, строком на 360 днів до 25 серпня 2025 року. Згідно із умовами п.1.5. Договору, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 0,94% від Суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (п.1.5.1.). Відповідно до умов п.1.6. Договору, кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми Кредиту, що складає: 1240 грн, яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 Договору. Кредитодавець зобов?язаний надати кредит у дату надання/видачі Кредиту: "30"серпня 2024 року. Сума Кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 6200 грн на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п.2.8 Договору). Згідно графіку платежів за кредитним договором за №00-9936191 від 30 серпня 2024 року (Додаток №1 до договору), сума кредиту становить 6200 грн, проценти за користування кредитом - 20980,80, комісія за надання кредиту - 1240 грн, реальна річна процентна ставка - 2141,72 %, загальна вартість кредиту - 28420,80 грн, дата повернення кредиту 25 серпня 2025 року. Також сторони підписали паспорт споживчого кредиту, яким погоджені аналогічні умови. Як вбачається з детального розрахунку заборгованості до кредитним договором №00-9936191 від 30 серпня 2024 року ТОВ «Макс кредит», заборгованість [PERSON] станом на 19 березня 2025 року становить 19 037,72 грн. 19 березня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) укладено договір факторингу за №19032025-МК/ЄАПБ. Відповідно до положень п. 2.1 Договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Фактор зобов?язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов?язується відступити Факторові Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Згідно положень п.2.2. Договору факторингу, Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами паперового Реєсту Боржників за Додатком №1 до цього Договору та Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Боргів та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками паперовий Реєстр Боржників за Додатком №l до цього Договору та Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відповідно до Реєстру Боржників та є невід?ємною частиною даного Договору. З дати відступлення Прав Вимоги Клієнт перестає бути стороною за укладеними Кредитними договорами, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним (п.2.4). Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги - робочий день, в який сторони склали і підписали акт приймання - передачі (п.2.5). Згідно платіжної інструкції №22588 від 28 березня 2025 року встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало на рахунок ТОВ «Макс кредит» кошти в розмірі 988 491,81 грн, призначення платежу: плата за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №19032025-МК/ЄАПБ від 19 березня 2025 року. 19 березня 2025 року сторони підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників №30 за договором факторингу №19032025-МК/ЄАПБ від 19 березня 2025 року. Згідно з Реєстру боржників від 19 березня 2025 року до договору факторингу №19032025-МК/ЄАПБ від 19 березня 2025 року, від ТОВ «Макс кредит» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9936191 в сумі 19 037,72 грн, з яких: 7440 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 597,72 грн - сума заборгованості за відсотками та 3100 грн - заборгованість штрафними санкціями. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, зважаючи на таке. Відповідно до статті вимог 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з вимогами частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до вимог частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з вимогами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Згідно з вимогами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як встановлено судом 30 серпня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] було укладено договір позики за №00-9936191 шляхом підписання відповідачем [PERSON] договору за допомогою використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер моб. телефону [NUMBER] . Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18). Відповідно до вимог п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18, від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19). У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. На підтвердження факту видачі кредитних коштів за договором позики №00-9936191 від 30 серпня 2024 року позивачем надано копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, договір факторингу та додатки до нього. Оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором, факту виплати їй грошових коштів, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. Щодо наданого розрахунку заборгованості, який надано на підтвердження суми боргу, то такого розрахунку недостатньо для висновку щодо отримання [PERSON] кредитних коштів та порушення останім обов`язку щодо їх повернення. Відповідний розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача, сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України, не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач. Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 759/10277/20. У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй позові представник ТОВ ФК «ЄАПБ» просив розглянути справу при їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», звертаючись до суду з даним позовом, повинен був отримати від первинного кредитора, у даному випадку первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідача чи видачу йому коштів за договором позики, а також розміру заборгованості за нею. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9936191 від 30 серпня 2024 року за недоведеністю заявлених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed