Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

03 листопада 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 30.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит № 8376419, який було підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 738700, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] . Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою процентів у розмірі 0,95 відсотків в день, комісія за надання кредиту складає 17.25% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 345,00 грн). Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №8376419 від 30.05.2025, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС». 16.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 16/10/25 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №8376419 від 30.05.2025. Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-01 від 16.10.2025 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 8015,00 грн, з яких 2000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1670,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 345,00 грн - сума заборгованості за комісією, 4000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Враховуючи викладені вище умови Договору кредиту №8376419 від 30.05.2025 та додаткової угоди, та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, які складають - 59 грн, заборгованість останнього за договором кредиту складає 8015,00 грн, з яких 2000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1670,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 345,00 грн - сума заборгованості за комісією, 4000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань - не виконав ні перед кредитодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором кредиту №8376419 на підставі договору факторингу. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором кредиту №8376419 в розмірі 8015,00 грн, з яких 2000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1670,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 345,00 грн - сума заборгованості за комісією, 4000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з Рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, судові повістки про виклик [PERSON] до суду на 13:00 год 08.12.2025, на 09.00 год 21.01.2026 вручені [PERSON] та [PERSON] . Судова повістка про виклик [PERSON] до суду на 13:30 год 26.02.2026 повернулася до суду не вручена з відміткою «адресат відсутній». Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подав. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав складення та проголошення рішення до 15:30 год 03.03.2026. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 30 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії (Надійний) № 8376419, який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 738700. Згідно з умовами договору позичальник отримав кредит у розмірі 2000,00 грн, строком на 360 днів, процентна ставка (фіксована) 0,95 %, комісія за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 345,00 грн, дата повернення кредиту 24.05.2026, денна процентна ставка 0,998 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 9185,00 грн (а.с.12-19). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір та додаткова угода, укладені у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються такими, що за правовим наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії платіжної інструкції 6d4aa033-756a-490c-a67d-26102fdbc470 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало 30/05.2025 на номер платіжного інструменту [NUMBER] грошові кошти в сумі - 2000,00 грн (а.с.21). Згідно довідки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС», вбачається, що останнім було здійснено успішну платіжну операцію: дата - 30.05.2025, номер платежу - 6d4aa033-756a-490c-a67d-26102fdbc470, сума - 2000,00 грн, отримувач - [PERSON] на карту № [NUMBER] (а.с.20 зворот). Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» наданого на виконання ухвали суду, в банку було емітовано на ім`я [PERSON] банківську картку [NUMBER] . 30.05.2025 було зараховано кошти в сумі 2000,00 грн (а.с.59-60). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало зобов`язання за договором позики та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 16.10.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с.22-25). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 16/10/25-01від 16.10.2025 до Договору факторингу № 16/10/25, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» отримало право вимоги до відповідача за Договором № 8376419 від 30.05.2025 (а.с. 26 зворот - 27). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено в ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, право вимоги за Договором кредиту № 8376419 від 30.05.2025 перейшло до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договору факторингу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором № 8376419 від 30.05.2025, заборгованість [PERSON] становить 8015,00 грн, з яких: 2000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1670,00 грн - сума заборгованості за процентами, 345,00 грн - сума заборгованості за комісією, 4000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою (а.с.4). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу, 1670,00 грн - суми заборгованості за процентами, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 4500,00 грн, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою боргу та сплати відсотків у встановленому договором розмірі та у повному обсязі не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу, 1670,00 грн - суми заборгованості за процентами є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 345,00 грн комісії, суд зазначає наступне. Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено судом з умов договору, комісія за надання кредиту 17.25 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 345,00 грн (п.2.2.8.). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги те, що у договорі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачою кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.2.8.Договору Кредитної лінії (Надійний) № 8376419 від 30.05.2025 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 345,00 грн - заборгованості по комісії до задоволення не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 4000,00 грн пені/неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості неустойки за кредитним договором в розмірі 4000,00 грн нараховані відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором неустойки в розмірі 4000,00 грн до задоволення не підлягають. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 8015,00 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 3670,00 грн, що становить 45,78 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1108,97 грн, що складає 45,78 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Ткаченко Юлія Олегівна надавала правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 4500,00 грн (а.с. 28 зворот - 35). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, відповідачем не доведено не співмірність заявлених судових витрат, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2060,10 грн, що складає 45,78 % від 4500,00 грн.

Outcome: partial