Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

26 листопада 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Терещенко С.І., звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті останньої залишилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS] , що належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 травня 2005 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Терещенко М.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1195. Право власності зареєстровано в Смілянському виробничому підрозділі ЧООБТІ - витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7598169 від 23.06.2005 року реєстраційний номер 10836733. За життя 18 листопада 2016 року, [PERSON] зробила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Чмут Т.І. реєстр. № 173, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , 1963 року народження. Разом з тим, заявник будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , починаючи з лютого 2018 року, та на час відкриття спадщини постійно проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] . Причиною постійного проживання заявника разом з матір`ю став незадовільний стан її здоров`я після перенесеного інсульту та її неможливість задовольнити свої життєві потреби. Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявнику для отримання спадщини після смерті матері [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Посилаючись на ці обставини [PERSON] звернулася до суду з означеною заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявник та її представник адвокат Терещенко С.І. заяву підтримали та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній. Представник заінтересованої особи Балаклеївської сільської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника заінтересованої особи, заяву вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт того, що заявник [PERSON] , яка доводиться їй рідною сестрою, починаючи з 2018 року постійно проживала без реєстрації разом з їх матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті останньої. Оскільки їх із заявником мати [PERSON] за станом здоров`я після перенесеного інсульту потребувала постійного догляду та не могла самостійно задовольняти свої життєві потреби. Окрім того, свідок [PERSON] вказала, що особисто вона спадщину після смерті матері не прийняла та на неї не претендує. Заслухавши заявника, її представника та свідка, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вивчивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень викладених у абз. 1,3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] в с. Плоске Черкаського району Черкаської області померла [PERSON] , вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 22 березня 2025 року Смілянським відділом ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 5). Згідно довідки виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради № 319 від 20 жовтня 2025 року [PERSON] з 02.08.1938 року народження, яка померла [INFO] , до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою ніхто крім померлої не був зареєстрований. Довідка видана на підставі по господарських книг за 2021-2025 роки, книга № 25 ПГО № 2290-3 (а.с.6). Разом з тим, матеріалами справи підтверджується факт спільного проживання без реєстрації заявника та спадкодавця [PERSON] . Так, згідно акта депутата Балаклеївської сільської ради Темченко Н.О., складеного за участі мешканців [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Факт спільного проживання без реєстрації заявника [PERSON] та спадкодавця [PERSON] за життя останньої за вищевказаною адресою також підтверджується копією висновку про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації № 502 від 10.07.2024 року (а.с.18). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). При цьому прийняття спадщини на підставі цієї норми вимагає наявність саме фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий висновок щодо застосування ч.3 ст. 1268 ЦК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц, від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 21 вересня 2021 року в справі №352/313/18. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 зазначеної постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] доведено, що остання дійсно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] з 2018 року до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується матеріалами справи. Як вбачається із копії заповіту посвідченого 18 листопада 2016 секретарем виконкому Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Чмут Т.І. зареєстрованого в реєстрі за № 173, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , 1963 року народження (а.с.14). Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Водночас, судом встановлено, що в порядку, передбаченому с.1 ст. 1269 ЦК України, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв та не подав до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Вказане підтверджується листом завідувача Смілянської державної нотаріальної контори № 2089/01-16 від 27.12.2025 року, відповідно до якого вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] до Смілянсмської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а. с. 31). Відтак, з метою усунення обставин, які перешкоджають заявнику отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину по заповіту та оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved