Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

представник позивача звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024 у розмірі 36520,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до Договору № 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 11 000,00 грн. строком на 124 днів [PERSON] 22.07.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 11 000,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на р., утворилась заборгованість у розмірі 36520 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн., по процентам в розмірі 17050 грн., комісія 990,00 грн., дод. комісія 1 980,00 грн., неустойка 5 500,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку із вищевказаним просить позов задовольнити з підстав викладених ньому. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2025 позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024, з яких 11 000,00 грн. тіло кредиту, 17050,00 грн. проценти, 1 980,00 грн. комісія за використання кредиту, 5 500,00 грн. неустойка, а всього 35 530 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок, а також судовий збір. Через систему «Електронний суд» 05.01.2026 на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшла заява відповідача про перегляд рішення вказаного заочного рішення, яка мотивована тим, що відповідач не отримував жодних судових повісток, повідомлень чи копій ухвал про відкриття провадження засобами поштового зв`язку, а тому був позбавлений можливості подати заперечення. Окрім цього, відповідач вказує, що пункти договору позики, якими встановлено денну процентну ставку з перевищенням 1% в день є нікчемними, зазначає, що неустойка та комісія нарахована також з порушеннями, простить скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2025 у справі № 465/5461/25. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.01.2026 вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача через систему «Електронний суд» 23.02.2026 надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначає, що не заперечує проти факту отримання кредиту та обов`язку повернути тіло кредиту у розмірі 11 000,00 грн, однак категорично не погоджується з розміром нарахованих процентів, комісій та неустойки, оскільки їх нарахування здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначає що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Враховуючи викладене відповідач вважає пункти 7 і 9 Заявки до Договору, якими встановлено денну процентну ставку 1,5% (що перевищує 1%), нікчемними. Навів свій контррозрахунок та вважає обґрунтованою вимогу про стягнення процентів лише у розмірі 485,81 грн, а не 17 050,00 грн, як зазначено у довідці-розрахунку Позивача. Різниця у 16 564,19 грн є надмірним нарахуванням, що суперечить закону. Заперечує стягнення комісії в розмірі 1 980,00, мотивуючи це тим що Кредитодавець не надав суду жодних доказів фактичного надання окремих послуг, за які стягується комісія за обслуговування. Опис «послуг» у п. 12 Заявки є узагальненим і містить перелік функцій, які є невід`ємною частиною стандартної діяльності МФО при виконанні кредитного договору (інформаційна підтримка, забезпечення доступу до особистого кабінету тощо). Окремої самостійної цінності для позичальника ці «послуги» не мають. Щодо неустойки зазначає, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ (Закон № 2120-IX) Відповідач повністю звільнений від обов`язку сплати неустойки, розмірі 5 500,00 грн. Не заперечує про винесення рішення, щодо стягнення з нього заборгованість в розмірі 11 485,81 грн. Розгляд справи просить проводити у його відсутності. Від представника позивача через систему «Електронний суд» 25.02.2026 надійшли додаткові пояснення, у яких вказує, що загальні витрати за споживчим є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Крім того, Відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Також, законом України «Про споживче кредитування», передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Розмір нарахованої комісії та неустойки також вважає законно обґрунтованими, посилаючись на норми закону, просить розгляд справи просить проводити у її відсутності. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 22.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22.07.2024-100002866 відповідно до заявки та підтвердження укладання кредитного договору, надалі відбувся обмін електронним повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: - пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), розміщена на сайті кредитора; - заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; - відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті. Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024, з яким він попередньо уважно ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення Е497). Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір № 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024, був підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті ТОВ «Споживчий центр», який отримав на свій мобільний телефон. Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів визнання кредитного договору недійсними до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів на спростування факту їх підписання відповідачем. Вимоги позивача заявлені на підставі невиконання відповідачем умов кредитного договору № 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024. Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору від 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024 кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 22/07/2024; 2. Сума Кредиту: 11000 грн. 00 коп.; 3. Строк, на який надається Кредит - 124 днів з дати його надання. 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 22/11/2024; 5. Період користування Кредитом - кожні наступні 31 днів з дня надання кредиту (надалі «черговий період»); 6. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена; 7. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; 8. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; 9. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1,47% = (20020/11000)/124 ? 100%; 10. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді; 11. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі- «Комісія за надання», «Комісія»: економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 990 грн. Комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. 12. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі «Комісія за обслуговування», «Комісія») - 990 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит; 17. Неустойка: 110 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Судом встановлено, що 22.07.2024 [PERSON] був підписаний вказаний Кредитний договір шляхом обміну електронним повідомленнями. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до заявки та квитанції про електронний переказ від 22.07.2024 кредитодавцем (позивачем) надано позичальнику кредит у розмірі 11 000,00 грн., шляхом перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 460367760, призначення платежу: Видача за договором кредиту №22.07.2024-100002866. Так, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти разом з процентами не повернув, внаслідок чого позивачем нарахована заборгованість. Однак, дослідивши матеріали справи, не погодуючись щодо нарахованої представником позивача і відповідачем розміру процентів, суд зазначає наступне. Як зазначає відповідач, згідно ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Проте суд не може погодитись з вказаною нормою, оскільки на період дії укладеного Кредитного договору № 22.07.2024-100002866 від 22.07.2024, діяли норми ч. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023, отже, норми ч. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» діяли з 24.12.2023 - 240 днів, до 19.08.2024. Кредитний договір №22.07.2024-100002866 укладено 22.07.2024, тобто під час дії норм частини 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», а саме, протягом наступних 120 днів, з допустимим розміром процентної ставки, що не повинен перевищувати 1,5 %. Отже, проценти за Кредитним договором №22.07.2024-100002866 з 22.07.2024 (день укладення Кредитного договору) до 19.08.2024 (дата закінчення дії норм частини 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») що становить 29 днів, повинні нараховуватись за ставкою 1,5 %, а саме: - 11 000,00 х 1,5 % х 29 днів = 4785,00 грн. З 20.08.2024 вступає в силу положення ч.5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», щодо розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%, яке буде діяти до завершення строку кредитування (22.11.2024) за Кредитним договором №22.07.2024-100002866 від 22.07.2024. Тому, в даному періоді, з 20.08.2024 по 22.11.2024 (кінець строку кредитування), що становить 95 днів, проценти за Кредитним договором №22.07.2024-100002866, повинні нараховуватись за ставкою 1 %, а саме: - 11 000,00 х 1 % х 95 днів = 10450,00 грн. Враховуючи вищевикладене, вірна сума нарахованих відсотків за Кредитним договором №22.07.2024-100002866 від 22.07.2024 це - 15 235,00 грн. (4 785,00 грн. + 10 450,00 грн.). Застосування інших процентних ставок щодо цього Кредитного договору суд вважає недоцільним. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 990,00 грн., то аналіз умов договору про надання кредиту №22.07.2024-100002866 від 22.07.2024, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 990,00 грн, встановлена п.11 Заявки кредитного договору №22.07.2024-100002866 від 22.07.2024, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Враховуючи все вищезазначене, суд не встановив підстав для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 990,00 грн., а тому в цій частині позову слід відмовити. Щодо стягнення додаткової комісії за Кредитним договором №22.07.2024-100002866 від 22.07.2024, що встановлена п. 12 Заявки, в розмірі 1 980,00 грн., суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». ТОВ не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 12 Заявки щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанову Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В кредитному договорі не зазначено в чому саме полягає комісія за обслуговування кредитної заборгованості та за які саме банківські послуги призначена та принципу її нарахування кредитний договір не містить. Разом з тим, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст вищевказаного кредитного договору, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункт кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Ураховуючи вищезазначене, судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту, нараховану по кредитному договору №22.07.2024-100002866 від 22.07.2024 у сумі 1980,00 гривень, тому в цій частині позову слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути із відповідача за Договором, зокрема і неустойку, в розмірі 5 500,00 грн. Відповідно до п. 18 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, в редакції Закону України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Станом на день звернення до суду з позовом у даній справі воєнний стан на території України діяв і продовжується на час прийняття рішення у справі. Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); - на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні висновки Верховним Судом підтримувалися неодноразово у інших постановах (наприклад у постановах від 31.01.2024 у справі №183/7850/22, від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, від 07.04.2025 у справі № 751/2085/24, тощо). Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення неустойки в розмірі 5 500,00 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» суми заборгованості за кредитним договором №22.07.2024-100002866 від 22.07.2024 в розмірі 26 235,00 грн., що складається з: 11 000,00 грн. тіло кредиту; 15 235,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 740,18 грн. (26 235 х 2422,40 / 36 520). На підставі викладеного та

Outcome: partial