Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 14 липня 2024 року і до повноліття дитини. Вимоги позову обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем, перебуває на її утриманні. Донька потребує матеріального забезпечення й від батька, який в добровільному порядку коштів на її утримання не надає, що стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 року визначено головуючого суддю Мартинцову І.О.. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2025 року відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Судом було вжито належних заходів для повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано копію позову з додатками. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило. З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 03.12.2025 року вбачається, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками. Однак, поштове вкладення повернулося до суду без вручення з відміткою поштового відділення про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». Верховний суд в постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи за адресою зареєстрованого місця проживання, однак, останній своїм процесуальним правом подачі відзиву не скористався, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в справі матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Фактичні обставини справи: Судом достовірно встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2025 року було розірвано. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 15 квітня 2011 року, яка містяться в матеріалах справи. З довідки виконавчого комітету Глевахівської селищної ради № 674 від 13.08.2025 року вбачається, що донька проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Нормативно-правове обґрунтування. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримування, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. Відповідно до положень ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №759/10277/18, провадження №61-22317св19. Згідно ч. 1ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оцінка суду. Приймаючи до уваги те, що донька проживає разом з позивачем, домовленості між сторонами щодо її утримання не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку належної допомоги на утримання дитини не надає, суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, інтереси дитини, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі, заявленому позивачем, оскільки саме такий розмір, з урахуванням всіх обставин справи, є достатнім та відповідає інтересам дитини. При визначенні питання періоду стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років ( ч. 2 ст. 191 СК України). Така можливість стягнути аліменти за минулий період є виключенням із загального правила і доступна якщо раніше аліменти не стягувалися та позивач доведе що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів за минулий час (починаючи з 14.07.2024 року), позивач не надає доказів вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача за минулий час, а тому суд присуджує аліменти до стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 26.08.2025 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому, у зв`язку звільненням позивача від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та у зв`язку із задоволенням позову, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок як за одну позовну вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial