Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Адвокат Мукомел Людмила Андріївна звернулись в суд в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на 46/100 частини житлового будинку з господарською будівлею, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 66,0 кв.м., який складається з: коридора площею 6,9 кв.м., кухні площею 10,4 кв.м., житлової кімнати площею 15,7 кв.м., житлової кімнати площею 16,0 кв.м., кладової площею 1,4 кв.м., коридора площею 7,8 кв.м., веранди площею 7,8 кв.м., з господарською будівлею: хлів площею 39,5 кв.м., зазначений в технічному паспорті літерою "В", що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; виділення у власність [PERSON] 0,0440 га земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, із земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 68110600000:04:002:0293, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до схеми поділу, складеної сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] ; припинення права спільної сумісної власності [PERSON] на земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 68110600000:04:002:0293, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про день ,час та місце розгялду спарви судом, в судове засідання не зявилась. Представник відповідачки адвокат Маринюк С.О. в межах наданих йому повноважень позов визнав повністю, просить його задовольнити. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 2014 року вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала та зареєструвала за собою право власності на 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 січня 2014 року (а.с.8) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2014 року № 16539527 (а.с.9). Таким чином [PERSON] набула право на 46/100 частин у праві спільної власності на житловий будинок з належними господарськими будівлями до цієї частини будинку по [ADDRESS] . Загальна площа 46/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 66,0 кв.м. та складається з: коридора площею 6,9 кв.м., кухні площею 10,4 кв.м., житлової кімнати площею 15,7 кв.м., житлової кімнати площею 16,0 кв.м., кладової площею 1,4 кв.м., коридора площею 7,8 кв.м., веранди площею 7,8 кв.м.. До цієї частини житлового будинку належить господарська будівля - хлів площею 39,5 кв.м., зазначений в технічному паспорті літерою "В", що стверджується Технічним паспортом (а.с.11-15, 19). На праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 6810600000:04:002:0293 площею 0,1000 грн, що розташована в [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 141116550 від 11.10.2018 (а.с.16) та Схемою фактичного користування земельною ділянкою (а.с.20). Схемою фактичного користування земельною ділянкою визначено, що [PERSON] фактично користується частиною земельної ділянки кадастровий номер 6810600000:04:002:0293 площею 0,0440 га (ділянка [ADDRESS] ). Представник відповідача не має заперечень щодо площі житлового будинку, господарської будівлі та щодо площі земельної ділянки, якою користується позивач, і не заперечує позовних вимог щодо виділення [PERSON] в натурі житлового будинку та земельної ділянки, якими позивачка фактично користується. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. У постанові Верховного Суду України від 10 травня 2023 року у справі № 404/7307/14 зазначено, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Відповідачка та її представник не заявляли клопотання про проведення судової будівельно-технічної чи земельно-технічної експертизи з метою спростування зазначеного позивачкою поділу житлового будинку та земельної ділянки. Враховуючи вищезазначене, суд погоджується з тим, що вимоги позивачки про поділ житлового будинку і земельної ділянки в [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки поділ житлового будинку є технічно можливим в межах приміщень, якими фактично користуються сторони, поділ земельної ділянки є технічно можливим в межах, якими фактично користуються сторони і таке виділення не порушує права відповідачки, оскільки частини будинку є відокремленими та самодостатніми, обладнані окремими виходами та протягом тривалого часу використовуються кожним із співвласників, в тому числі межі земельних ділянок визначені сторонами та протягом тривалого часу використовуються кожним із співвласників. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Представником відповідачадо початку судового розгляду подана заява про визнання позову. Суд роз`яснив сторонам наслідки визнання позову відповідачем, перевірив, чи не обмежений представник відповідача у повноваженнях на визнання позову, визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного позов слід задовольнити. Представником позивача в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу та судового збору. З наданого представником позивача адвокатом Мукомел Л.А. розрахунку вартості виконаних робіт вбачається, що витрати позивачки на правничу допомогу становлять 20000,00 грн (а.с.45). При зверненні до суду з позовом позивачкою сплачений судовий збір в сумі 10858,21 грн, що стверджується квитанцією (а.с.1). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представник позивачки просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу, які складають 20000 грн і підтверджуються наданими доказами: ордером на надання правничої допомоги адвокатом Мукомел Л.А. [PERSON] (а.с.23), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.24), розрахунком вартості виконаних робіт (а.с.45), квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 09.02.2026 р про прийняття адвокатом Мукомел Л.А. від [PERSON] коштів в сумі 20000 грн за надання правової допомоги (а.с.44). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Представник відповідачки до початку розгляду справи по суті подав письмові заперечення щодо розміру витрат за надання правничої допомоги, в яких вказав, що відповідаяка фактично визнала позовні вимоги, а тому не було необхідності представнику позивача здійснювати огляд будинку для визначення можливості його поділу, позовна заява викладена на трьох аркушах, що не вимагало значного часу на її складання, значний час на здійснення судового розгляду справи не витрачався, так як відповідачка позов визнала до початку судового розгляду. Просить стягнути з відповідачки в користь позивачки 5000 грн витрат на правничу допомогу. Щодо відшкодування витрат на сплату судового збору, то вважає, що відповідно до закону у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином просить стягнути з відповідача в користь позивачки 50% сплаченого неюсудового збору та вирішити питання про повернення позивачці з державного бюджету 50% судового збору у зв`язку з визнанням позову. На підставі наведеного, враховуючи вимоги ст.ст. 142, 137 ЦПК України, а також враховуючи, що відповідка в особі її представника фактично визнала позов ще на стадії підготовчого провадження, до початку судового розгляду подала заяву про визнання позовних вимог, суд знаходить, що з відповідачки слід стягнути в користь позивачки 50% заявлених витрат на правничу допомогу та 50% витрат на сплату судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved