Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

03 жовтня 2023 року адвокат Плат Єлизавета Ігорівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якій позивач просить суд ухвалити рішення, яким у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт серії та номеру [NUMBER] виданий Бродівським РВ УМВС України у Львівській області 30.11.2006 р., ІІН 3188923776 право власності на: 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 29 кв.м., житловою 18 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633; 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 09.08.2019 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019 р. реєстровий номер 412 та стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем зв`язку з розглядом цієї справи у розмірі - 14043,83 грн. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. Згідно викладеного у позовній заяві, 22 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області, відповідний актовий запис № 160. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина, син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Поповецькою сільрадою Бродівського району Львівської області, актовий запис № 04. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася ще одна дитина, донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Попівецькою сільрадою Бродівського району Львівської області, актовий запис № 15. За доводами позивача, 3 серпня 2023 року, спільне проживання між позивачем та відповідачем припинено у зв`язку з погіршенням сімейних стосунків між сторонами. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося у зв`язку із різними поглядами на життя, постійними сварками, непорозуміннями, їх спільне життя більше не уявляється можливим. Все це призвело до неможливості вести сумісний побут та продовжувати жити разом однією сім`єю. На сьогоднішній день шлюб між сторонами не розірвано, але вже наразі постало питання поділу майна подружжя, відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час проживання позивача та відповідача у шлюбі, сторони купили дві квартири, які знаходяться у м. Львів, а саме: 1. Однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29 кв.м., житловою 18 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633. 2. Двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 09.08.2019 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019 р., реєстровий номер 412. Позивач звертає увагу, що обидві квартири придбані у шлюбі на сумісні кошти позивача та відповідача. При оформлення права власності на ім`я відповідача, позивач надавала згоду на купівлю квартири, відповідно до вимог чинного законодавства. У квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають позивач та двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . З огляду на вищенаведене, позивач вважає за необхідне здійснити захист своїх майнових прав та інтересів, шляхом поділу майна подружжя. Таким чином, виходячи із засад рівності часток майна дружини та чоловіка у поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, з правомірним урахування інтересів сторін та дітей, дотримання передбачених законом прав позивача, позивач вважає поділ правомірним, шляхом визнання права власності за позивачем на: 1) 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 29 кв.м., житловою 18 кв.м реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633. 2) 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, прав власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 09.08.2019 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019 р., реєстровий номер 412. На підставі вищезазначених обставин, позивач вважає, що саме такий поділ майна вбачається можливим та є рівноцінним. Обґрунтування заперечень відповідача. 03 листопада 2023 на адресу суду через систему "Електронний суд" поступив відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Куспись Є. А., у якому просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна подружжя відмовити. У відзиві зазначає, що ознайомившись із позовною заявою про поділ майна подружжя, відповідач повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення цього позову, та вважає, що цей позов не може бути задоволений судом виходячи з наступного. Однокімнатна квартира, що знаходиться у [ADDRESS] , не може бути визнаною об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу з наступних підстав: в зазначеній квартирі проживає продавець [PERSON] , який відповідно до пункту 17 договору купівлі продажу має право проживати в квартирі аж до смерті; до моменту підписання договору купівлі-продажу сторони узгодили, що відповідач буде здійснювати довічне утримання, яке полягатиме у оплаті комунальних послуг, витрат на харчування, проведенні за рахунок відповідача поточних ремонтних робіт, оплаті лікарських засобів та будь-яких медичних процедур, необхідних Продавцю під час хвороби, а тому Продавець [PERSON] не вимагатиме сплати коштів як того вимагає договір купівлі-продажу у розмірі 975 060,00 грн. (дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч шістдесят гривень); подано позов Продавцем [PERSON] до Шевченківського районного суду про визнання договору купівлі продажу удаваним, визнання договору довічного утримання укладеним. Тому, однокімнатна квартира не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, адже по факту укладено договір довічного утримання. Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] подано позов до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання договору довічного утримання укладеним, поділ даної однокімнатної квартири як спільної сумісної власності подружжя є неможливим. Двокімнатна квартира, що знаходиться у [ADDRESS] як спільна сумісна власність подружжя не підлягає поділу на засаді рівності часток, оскільки вказане нерухоме майно набуте за рахунок коштів отриманих після укладення договору позики від 09 серпня 2019 року. Так, відповідно до договору позики, [PERSON] передає [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (двадцять п`ять тисяч доларів США) на купівлю квартири [ADDRESS] (п. 4 договору позики). Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в строк та на умовах, передбачених даним Договором. Відповідач зазначає, що отримані кошти на придбання квартири [ADDRESS] за договором позики від 09 серпня 2019 року використані відповідачем за призначенням, на придбання квартири, тобто витрачені в інтересах сім`ї, що можуть підтвердити свідки. Відповідно до копії розписки про отримання коштів від 09.08.2019 року, за час перебування у шлюбі [PERSON] з [PERSON] , Позичальником оплачено 10 000 доларів США (десять тисяч доларів США). На сьогоднішній день сума заборгованості за договором Позики становить 15 000 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США). Відповідачем було подано позов про розірвання шлюбу. Відтак, тягар по сплаті заборгованості лягатиме на відповідача, який буде змушений оплатити борг після розлучення за рахунок особистих коштів. Також відповідач зазначає, що борг, який становить 15 000 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США) буде оплачено після розлучення, то кошти, що будуть передані Позикодавцю по даній розписці, будуть витрачені особисто Позичальником, а відповідно, частина майна буде куплена за особисті кошти відповідача. Наявність вищезазначених підстав є достатніми для відступу від рівності часток при поділі майна подружжя із пропорційним врахуванням розміру сплачених сторонами, як спільно так і кожним окремо коштів в рахунок виконання зобов`язань за договором Позики. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що заборгованість по квартирі в розмірі 15 000 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США) буде, скоріш за все, погашена після розлучення за рахунок особистих коштів відповідача, слід відійти від принципу рівності часток при поділі спільного майна подружжя. Тому, задоволення позовних вимог позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , є неможливим. 17 листопада 2023 на адресу суду поступила відповідь на відзив представника позивача [PERSON] , у якій вважають, що доводи відповідача у відзиві, який він надав на позовну заяву позивача про поділ майна подружжя є необґрунтованими, а також просили у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт серії та номеру [NUMBER] виданий Бродівським РВ УМВС України у Львівській області 30.11.2006 р., ІІН 3188923776 право власності на: 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 29 кв.м., житловою 18 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633; 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 09.08.2019 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019 р. реєстровий номер 412 та стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем зв`язку з розглядом цієї справи у розмірі - 14043,83 грн. 31 жовтня 2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" поступили додаткові пояснення у справі представника відповідача адвоката Куспись Є. А., у яких зазначає, що двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , не підлягає поділу на засадах рівності часток, оскільки зазначене нерухоме майно було набуте за рахунок коштів відповідача, отриманих ним за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до умов договору позики, відповідач отримав грошові кошти в сумі 25 000 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] (пункт 4 договору). Отримані кошти були використані відповідачем за цільовим призначенням на придбання зазначеної квартири, тобто витрачені в інтересах сім`ї, що може бути підтверджено свідченнями свідків. Під час перебування сторін у шлюбі, відповідач сплатив частину боргу за договором позики у розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 09.08.2019 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.02.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики. У ході розгляду справи сторони досягли мирової угоди, яку ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2025 року було затверджено. Згідно з умовами мирової угоди: 1. Відповідач визнає заборгованість перед Позивачем у розмірі 629 179,50 грн. (шістсот двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 50 коп.), з яких: - 622 950, 00 грн. заборгованість за договором позики; - 6 229, 50 грн. судові витрати за сплату судового збору. 2. Вказана заборгованість підлягає сплаті у строки та розмірах, передбачених мировою угодою. 3. Відповідач зобов`язується сплатити загальну суму 629 179, 50 грн. рівними частинами протягом 2 (двох) місяців до 30 жовтня 2025 року, а саме: - 30 вересня 2025 року 314 589, 75 грн.; - 30 жовтня 2025 року 314 589, 75 грн. 4. Оплата здійснюється шляхом готівкового переказу з підписанням розписки про отримання коштів. На виконання ухвали про затвердження мирової угоди, Відповідач повністю виконав умови мирової угоди та повернув заборгованість за договором позики в розмірі 629 179,50 грн. Першу частину в розмірі 314 589,75 грн було сплачену Відповідачем 30 вересня 2025 року, другу частину в розмірі 314 589,75 грн 29 жовтня 2025 року. Факт сплати підтверджується заявами [PERSON] про отримання коштів. Таким чином, відповідач погасив борг у сумі 15 000 доларів США після розірвання шлюбу за рахунок власних особистих коштів, що свідчить про те, що частина майна була придбана за особисті кошти відповідача. Наведені обставини є достатніми підставами для відступу від принципу рівності часток при поділі майна подружжя, з урахуванням пропорційного розміру коштів, сплачених сторонами як спільно, так і кожним окремо на виконання зобов`язань за договором позики. При поділі спільного майна подружжя мають враховуватись також зобов`язання, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи, що заборгованість за договором позики в розмірі 15 000 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США) була погашена після розірвання шлюбу виключно за рахунок особистих коштів відповідача, слід відійти від принципу рівності часток при поділі майна подружжя. Отже, задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на думку сторони відповідача є безпідставним та неможливим. Тому просить суд прийняти дані пояснення та врахувати викладені обставини при розгляді справи по суті. Процесуальні дії суду по справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у загальному позовному провадженні. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Заборонено відчуження та вчинення будь-яких дій щодо реєстрації (прописки/виписки) осіб у квартирі [ADDRESS] , загальною площею 29 кв. м., житловою площею 18 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н. П. 15.05.2023, право власності зареєстроване на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633, та квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 28,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н. П. 09.08.2019, право власності зареєстроване на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019, реєстровий номер 412, до вирішення справи у суді та набрання рішення суду законної сили. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвокат Плат Є. І. Витребувано з Головного управління ДПС у Львівській області, ЄДРПОУ 43968090, інформацію щодо доходів [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , за період з 22 вересня 2006 року по 09 листопада 2023 року. Витребувано у [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , оригінал Договору позики від 09.08.2019, складений між сторонами [PERSON] та [PERSON] для огляду у судовому засіданні та можливого призначення експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Куспися Євгенія Адамовича про зупинення провадження у цивільній справі. Провадження у цивільній справі № 466/10415/23 зупинено до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по цивільній справі № 466/11408/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2023 удаваним, визнання договору довічного утримання укладеним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2025 року поновлено провадження у справі. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. У судовому засіданні представник позивача адвокат Плат Є. І. позовну заяву підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила заяву задовольнити, а також підтримала подану письмову відповідь на відзив. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат Куспись Є. А. не з`явилися, 18.02.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» представник подав заяву про розгляд справи без участі, у якій просив розглянути справу без участі відповідача та представника, позовні вимоги не підтримує. Заслухавши пояснення представника позивача, встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши усі докази у справі, суд приходить наступного висновку. Даний позов виник із сімейних правовідносин. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частиш третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 22 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області, відповідний актовий запис № 160. У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Поповецькою сільрадою Бродівського району Львівської області, актовий запис № 04 та донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Попівецькою сільрадою Бродівського району Львівської області, актовий запис № 15. В судовому розгляді встановлено, що під час проживання [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, сторони купили дві квартири, які знаходяться у м. Львів, а саме: - згідно довідки № 347169649 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2023, однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29 кв.м., житловою 18 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633. - згідно довідки № 347169649 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2023, двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 09.08.2019 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019 р., реєстровий номер 412. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної власності подружжя. Такі ж положення містить й норма ст. 368 ЦК України. За змістом ч.1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В той же час, відповідно до вимог ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, слід керуватися критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333ус 15). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1, ч.4 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКІО щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у раз неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує та зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Доводів позивача [PERSON] судовим розглядом не спростовано. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що спірне майно, а саме: однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29 кв.м., житловою 18 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633 та двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 09.08.2019 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019 р., реєстровий номер 412, набуті за час шлюбу і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Щодо способу поділу майна суд зазначає наступне. З урахуванням того, що подружжям згоди щодо поділу спірного майна не досягнуто, суд погоджується, що запропонований позивачем поділ майна, а саме: визнання за [PERSON] , [INFO] , паспорт серії та номеру [NUMBER] виданий Бродівським РВ УМВС України у Львівській області 30.11.2006 р., ІІН 3188923776 право власності на: -1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 29 кв.м., житловою 18 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2734442646060, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2023, реєстровий номер 633; -1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1891040046101, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 09.08.2019 р., право власності зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2019 р. реєстровий номер 412, об`єктивно забезпечуватиме права та інтереси обох сторін на спільне майно, буде справедливим та відповідатиме інтересам обох сторін. З огляду на встановлені судом обставини справи, норми, які регулюють спірні правовідносини, визнання позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач разом із позовною заявою подала до суду заяву про відстрочення судового збору та сплатила лише 1073,60 грн. судового збору, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. А також з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 12 970,23 грн. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved