Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

20 червня 2025 року ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» звернулось до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20201106512911 від 06.11.2020.На день подання цієї позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становила 153052 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятдесят дві) гривні 45 копійок, в тому числі: 120990 (сто двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 58 копійок сума заборгованості за основною сумою отриманого кредиту; 32061 (тридцять дві тисячі шістдесят одна) гривня 87 копійок сума процентів, нарахованих відповідно до положень пункту 1.3 кредитного договору, також просили стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 24.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 27.08.2025 та 01.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] , адвоката Станіславського В.П. надійшли заяви про відкладення судових засідань на іншу дату. Також 02.10.2025 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. В обґрунтування яких вказано, що посилання позивача на довідку про розмір заборгованості як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки така довідка є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, зокрема, щодо відсоткової ставки, яка застосована при нарахуванні відсотків, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови договору порушені відповідачем. Матеріали справи містять заяву позичальника (відповідача) про перерахування 29 643,00 грн на поточний рахунок [NUMBER] в АТ Альфа-Банк МФО 300346 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 20190704290313, укладеним Позивачем та Відповідачем та 70 357,00 грн шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк». Натомість позивачем надано копію платіжної інструкції № 936800 від 06.11.2020 року на перерахування відповідачу 70357,00 грн. Таким чином, матеріали справи не містять доказів отримання всієї суми кредитних коштів (100 000,00 грн). Відповідно до тверджень позивача та наданої ним виписки, відповідачем було сплачено 234 700,00 грн, з яких на погашення тіла кредиту було зараховано лише 5964,42 грн. Отже, фактична заборгованість за тілом кредиту становить 70357,00 грн 5964,42 грн = 64392,58 грн., просив задовольнити позов частково. Ухвалою суду від 29.10.2025 позовну заяву було залишено без руху, оскільки під час підготовки справи до розгляду встановлено, що в порушення ч. 1 ст. 177, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, серед додатків до позовної заяви були вказані такі документи як копія договору, копія заяви-анкети позичальника, копія паспорту споживчого кредиту, однак погана якість фотокопій та дрібний шрифт не дають змогу ідентифікувати ці документи та належним чином дослідити їх зміст. З огляду на викладене, взагалі неможливо з`ясувати, чи містять вони інформацію щодо предмету доказування, вони є абсолютно нечитабельними. На виконання ухвали суду представник позивача 05.11.2025 надав заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 05.11.2025 продовжено розгляд цивільної справи. 04.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача, адвоката Станіславського В.П., в якому просив визнати явку представника позивача ТОВ «Кредит Ту Ю» обов`язковою. 04.12.2025 від представника позивача Гаврилюка О.С. надійшли заперечення на клопотання про визнання явки обов`язковою. В обгрунтування вказав, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання представника відповідача про виклик позивача для обов`язкової участі у судовому розгляді. Починаючи з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України, зважаючи на постійні загрози ракетних ударів приїзд представника позивача з міста Києва до міста Харкова на судове засідання просив визнати таким, що створює загрозу життю, здоров`ю та безпеці представника учасника справи. Ухвалою суду від 04.12.2025 визнано явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТ ТУ Ю» у судове засідання обов`язковою, судове засідання відкладено на іншу дату. Представник позивача ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» в судове засідання не з`явився, 13.01.2026 надав заяву про розгляд справи без його участі, посилаючись на завантаженість та дію воєнного стану в Україні, можливу небезпеку його життю та здоров`ю. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Станіславський В.П. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про слухання справи у відсутності представника та відповідача, просив позов задовольнити частково. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 06.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТ ТУ Ю», та [PERSON] було укладено кредитний договір №20201106512911. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, позивач зобов`язується надати відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, з кінцевим терміном повернення до 05.11.2023 року включно. Загальний розмір кредиту за цим договором складає 127000 (сто двадцять сім тисяч) гривень 00 копійок, що включає суму визначену в п. 1.1 кредитного договору та суму авансових процентів, що повинні бути сплачені за рахунок кредиту відповідно до п. 3.4 Кредитного договору. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що розмір процентної ставки закредитом залежить від періоду її встановлення та складає: за перший денькористування кредитом 27 % в день; з другого дня користування кредитом до кінцястроку на який надається кредит 0,236 % в день. Тип процентної ставки - фіксована. Додатком № 1 до кредитного договору № 20201106512911 від 06.11.2020 року (заявапозичальника) встановлено, що надання кредиту здійснюється відповідно до йогоцільового призначення шляхом перерахування суми кредиту з поточного рахункукредитора: - у розмірі 70 357,00 грн. на рахунок/платіжну картку відповідача; - у розмірі 29 643,00 грн. шляхом безготівкового перерахування за реквізитамиПозичальника на поточний рахунок [NUMBER] в АТ «Альфа-Банк» МФО 300346 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №20190704290313, укладеним між відповідачем та ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю». Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування позивачем суми кредиту (його частини) за реквізитами , вказаними в п. 2.1 цього Кредитного договору. Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, відповідач доручає кредитору в момент такого надання утримати суму зазначенихпроцентів з суми кредиту, що підлягає наданню Відповідачу відповідно до цьогопункту Кредитного договору. Тобто на рахунок/платіжну картку Відповідачазараховується сума кредиту за вирахуванням суми зазначених Авансових процентів. Сплата Авансових процентів, що нараховані за період вказаний в п.1.3. цього кредитного договору та складають 27000,00 грн., здійснюється позичальником авансом в день отримання кредиту. Для сплати цих процентів на вказану суму кредитор надає позичальнику кредит. При цьому, з ціллю оплати зазначених процентів, Позичальник доручає Кредитору в момент такого надання утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Позичальнику відповідно до цього пункту Кредитного договору. Тобто на рахунок/платіжну картку позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням суми зазначених Авансових процентів (п. 3.4. Кредитного договору). Згідно платіжної інструкції № 936800 від 06.11.2020 на рахунок [PERSON] було зараховано 70357,00 грн, призначення платежу «надання кредиту [PERSON] , зг. кред. договору № 20201106512911 від 06.11.2020. (а.с. 21) Всупереч кредитному договору, за яким позивач зобов`язався виплати відповідачу кредитні кошті в сумі 100000,00 грн., відповідач отримав лише 70357,00 грн, що підтверджується первинним бухгалтерським документом (вищевказаною платіжною інструкцією). Суд відхиляє доводи позивача про включення авансових процентів до тіла кредиту, так як тілом кредиту є лише отримані кредитором грошові кошти від кредитодавця, що за наданими документами становить 70357,00 грн. Пунктом 1.4 Кредитного договору визначено, що строк на який надається кредит: змоменту надання по терміни, визначені у Графіку платежів, вказаному в пункту 1.5Кредитного договору, з кінцевим терміном повернення 05.11.2023 року. У відповідності до п. 1.5 Кредитного договору, сторони погодили, що поверненнякредиту та сплата процентів за його користування здійснюється згідно встановленогографіка (графік платежів). Таким чином, при укладанні 06.11.2020 року кредитного договору сторонами булодосягнуто згоди з усіх його істотних умов. Відповідно до пунктів 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору відповідач зобов`язався погашати суму кредиту (чергового платежу), нарахованих процентів та інших платежів на умовах. Згідно виписки по фінансовому кредитному договору [PERSON] №20201106512911 від 06 листопада 2020 року, відповідачем було сплачено: 10.12.2020 року 10 000,00 грн.; 14.01.2021 року 10 000,00 грн.; 10.02.2021 року 10 000,00 грн.; 12.03.2021 року 10 000,00 грн.;09.04.2021 року 10 000,00 грн.; 12.05.2021 року 2 000,00 грн.; 28.05.2021 року - 7 000, 00 грн.; 09.07.2021 року 9 900,00 грн.; 13.08.2021 року 9 900,00 грн.; 07.09.2021 року 9 900, 00 грн.; 17.12.2021 року 2 000,00 грн.; 23.12.2021 року 2 000,00 грн.; 30.12.2021 року 2 000,00 грн.; 17.06.2022 року 4 000,00 грн.; 20.09.2022 року 4 000,00 грн.; 18.10.2022 року 5 000,00 грн.; 17.11.2022 року 5 000,00 грн.; 25.04.2023 року 1 000,00 грн.; 25.07.2023 року 1 000,00 грн.; 28.07.2023 року 1 000,00грн.; 11.08.2023 року 2 000,00 грн.; 22.08.2023 року 2 000,00 грн.; 12.09.2023 року 2 000,00 грн.; 03.10.2023 року 3 000,00 грн.; 27.10.2023 року 2 500,00 грн.; 30.10.2023 року 2 500,00 грн.; 29.11.2023 року 1 000,00 грн.; 10.12.2023 року 2 000,00 грн.; 27.12.2023 року 2 000,00 грн.; 13.01.2024 року 3 000,00 грн.; 31.01.2024 року 3 000,00 грн.; 09.02.2024 року 3 000,00 грн.; 27.02.2024 року 3 000,00 грн.; 15.03.2024 року 3 000,00 грн.; 28.03.2024 року 3 000,00 грн.; 19.04.2024 року 6 000,00 грн.; 16.05.2024 року 6 000,00 грн.; 13.06.2024 року 6 000,00 грн.; 17.07.2024 року 6 000,00 грн.; 17.08.2024 року 6 000,00 грн.; 20.09.2024 року 6 000,00 грн.; 29.10.2024 року 6 000,00 грн.; 26.11.2024 року 6 000,00 грн.; 26.12.2024 року 3 000,00 грн.; 25.01.2025 року 6 000,00 грн.; 25.02.2025 року 6 000,00 грн.; 24.03.2025 року 6 000,00 грн.; 24.04.2025 року 6 000,00 грн. Суд акцентує увагу, що відповідно до тверджень позивача та наданої ним виписки відповідачем [PERSON] було сплачено 234 700,00 грн, з яких на погашення тіла кредиту було зараховано лише 5964,42 грн. Факт сплати відповідачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором №20201106512911 від 06.11.2020 в розмірі 234 700,00 грн. сторонами не оспорюється. На момент розгляду справи відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та умови договору, чергові платежі згідно графіку платежів не здійснює. Таким чином, зробивши часткові оплати з метою виконання умов кредитного договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору. Положеннями пунктів 7.1, 7.4 Кредитного договору визначено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов Договору згідно чинного законодавства України. Спори, які виникнуть під час виконання Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Якщо сторони не можуть дійти згоди із спірних питань шляхом проведення переговорів, то таких спір вирішується в судовому порядку згідно з чинним законодавством України. Щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає таке. Позивач у позовній заяві вказує на те, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 120990,58 грн. Однак, матеріали справи містять лише заяву позичальника (відповідача) про перерахування 29643,00 грн на поточний рахунок [NUMBER] в АТ Альфа-Банк МФО 300346 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20190704290313, укладеним Позивачем та Відповідачем та 70357,00 грн шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк». Натомість позивачем підтверджена лише перерахування відповідачу 70 357,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 936800 від 06.11.2020 року. Отже, доведеним є лише 70 357,00 грн тіла кредиту. Таким чином, матеріали справи не містять доказів отримання всієї суми кредитних коштів у розмірі 100000,00 грн. Відповідно до тверджень позивача та наданої ним виписки відповідачем було сплачено 234700,00 грн, з яких на погашення тіла кредиту було зараховано 5964,42 грн. Отже, фактична заборгованість за тілом кредиту становить 70 357,00 грн (документально підтвержені отримані кошти) 5 964,42 грн (сплачені кошти) = 64 392,58 грн. Посилання позивача на довідку про розмір заборгованості як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки така довідка є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, зокрема, щодо відсоткової ставки, яка застосована при нарахуванні відсотків, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Щодо авансових процентів. Всупереч кредитному договору, за яким позивач зобов`язався виплати відповідачу кредитні кошті в сумі 100000,00 грн., відповідач отримав лише 70357,00 грн, що підтверджується первинним бухгалтерським документом - платіжною інструкцією № 936800 від 06.11.2020 року. За таких обставин просимо суд не приймати до уваги доводи Позивача про включення авансових процентів до тіла кредиту, так як тілом кредиту є лише отримані кредитором грошові кошти від кредитодавця, що за наданими документами становить 70357,00 грн. Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту перерахування позивачем на рахунок відповідача, або видачі нарочно у касі банку, усієї суми кредитних коштів, обумовленої у договорі. Позивач стверджує, що не може надати первинні облікові документи, однак він не був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування доказів на підтвердження своєї позиції, однак не скористався цим правом. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Позивачем була надана виписка по особовому рахунку за період з 06.11.2020 по 24.02.2025, однак вказана виписка не містить інформації про зарахування на рахунок позивача суми кредиту, тобто не є можливим достеменно визначити тіло кредиту. У відповідності до ст. ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Згідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не виконується зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості законними, частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1019,10 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (42,07%).

Outcome: partial