Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Представник АТ «Акцент-Банк» 28.08.2025 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABH0CT155101736486944325 від 10.01.2025 у розмірі 10060,51 грн станом на 28.08.2025 та судові витрати по справі у розмірі 2422,4 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2025 відповідачка, будучи клієнтом банку, уклала договір № ABH0CT155101736486944325 щодо надання кредиту у розмірі 10000,00 грн на поповнення обігових коштів строком на 12 місяців (до 09.01.2026) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 % річних. Умовами договору сторони погодили, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07 % (не менше 1,00 грн) від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15,00 % суми простроченого платежу. Також відповідачкою було погоджено та підписано Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка». АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідачка не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 28.08.2025 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 10060,51 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) у розмірі 7419,3 грн, загального залишку заборгованості за процентами 2403,16 грн, загального залишку заборгованості за пенею 238,05 грн. Щодо правомірності стягнення пені представником позивача зазначено, що слід застосовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює відносини щодо споживчого кредитування, а саме Закон України «Про споживче кредитування», за умовами якого на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, тобто з 23.01.2024, вимога п. 6 розділу ІУ Прикінцеві та перехідні положення Закону не поширюється та нарахування пені не забороняється. Ухвалою суду від 03.09.2025 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано відповідачці поштовим відправленням за адресою реєстрації відповідно до відомостей ЄДДР, яке вона отримала 03.10.2025 відповідно до рекомендованого поштового повідомлення. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідачка не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.01.2025 відповідачка [PERSON] , будучи клієнтом АТ «Акцент-Банк» на підставі поданої нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, подала до АТ «Акцент-Банк» заяву про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101736486944325 та підписала Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка». Паспорт кредиту та заяву про надання послуги «Швидка готівка» 10.01.2025 відповідачка підписала електронним підписом, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати 10.01.2025. Використання удосконаленого електронного підпису погоджено із відповідачкою у заяві від 04.09.2024, яка підписана нею шляхом введення ОТП пароля в якості простого електронного підпису. Підписавши 10.01.2025 заяву про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101736486944325, відповідачка погодила наступні умови кредитування: суму кредиту 10000,00 грн; строк кредиту 12 місяців з 10.01.2025 по 09.01.2026 включно; процентну ставку (фіксована) 75,0 % річних. Розмір щомісячного платежу 1212,75 грн, до якого входять проценти за користування кредитом. Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту та відсотків становить 14553,06 грн. Основні умови кредитування також відображені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за кредитом, що є Додатком до договору. Відповідно до умов договору доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, є платіжна картка № 4323-3473-2597-1346. Сторони погодили, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07 % (не менше 1,00 грн) від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15,00 % суми простроченого платежу. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що Заява про надання послуг «Швидка готівка» разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується електронним підписом відповідачки у заяві. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі 10000,00, що встановлено меморіальним ордером № TR.43407894.19187.65455 від 10.01.2025. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому, свої зобов`язання належним чином не виконувала. Відповідно до наданого банком розрахунку за кредитним договором № ABH0CT155101736486944325 від 10.01.2025 станом на 28.08.2025 у відповідачки утворилась заборгованість перед АТ «Акцент-Банк» в загальному розмірі 10060,51 грн, з яких: 7419,3 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 2403,16 грн загальний залишок заборгованості за процентами, 238,05 грн загальний залишок заборгованості за пенею. Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України врегульовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зазначені положення встановлені ч. 1 ст. 1040 ЦК України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За нормами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України врегульовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Вказані висновки викладені у Постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, згідно з якою у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Між сторонами дійсно виникли правовідносини починаючи з 10.01.2025, що підтверджується укладеним кредитним договором шляхом підписання відповідачкою Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101736486944325. Надавши оцінку аргументам позивача, судом встановлено, що відповідачка прийняла всі права та обов`язки, встановлені у Договорі та зобов`язалась їх належним чином виконувати. Користуючись кредитними коштами, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості, вона фактично висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Однак, відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконувала, чим допустила заборгованість перед позивачем. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № ABH0CT155101736486944325 від 10.01.2025, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] , вбачається, що за період з 10.01.2025 по 28.08.2025 відповідачка частково проводила повернення коштів, останній платіж на погашення заборгованості був нею внесений 31.05.2025, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. З розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 28.08.2025 у відповідачки утворилась заборгованість перед АТ «Акцент-Банк» в загальному розмірі 10060,51 грн, з яких: 7419,3 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 2403,16 грн загальний залишок заборгованості за процентами, 238,05 грн загальний залишок заборгованості за пенею. Щодо нарахованої пені у розмірі 238,05 грн, суд враховує положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18 та передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд не може погодитися з позицією позивача щодо нарахування пені за договорами споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, оскільки на них не поширюються вимоги п. 6 Розділу ІУ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». За змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Водночас, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказує позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідачки пені у розмірі 238,05 грн. З огляду на вищевикладене загальна сума заборгованості за кредитним договором № ABH0CT155101736486944325 від 10.01.2025, яка стягується судом з відповідачки на користь позивача, складає 9822,46 грн, з яких: загальний залишок заборгованості за кредитом у розмірі 7419,3 грн; загальний залишок заборгованості за процентами 2403,16 грн. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 9822,46 грн. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2422,4 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 10060,51 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 9822,46 грн, що становить 97,63 % від ціни позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2364,99 грн (2422,4 грн х 97,63%).

Outcome: partial