Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

09.12.2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача з дати подання до суду даної позовної заяви до закінчення сином навчання, або до досягнення ним 23 років, тобто до [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 4 листопада 2021 року шлюб між позивачем [PERSON] ) і [PERSON] було розірвано. З 2019 року разом не проживають, у позивача вже інша сім`я і інше прізвище. Від шлюбу у сторін по справі є дитина, яка вже досягла повноліття: син [PERSON] - [INFO] . Син досяг повноліття, але продовжує навчання після закінчення школи. [PERSON] є студентом очного відділення 1 курсу факультету «Комп`ютери інформатика та мікроелектроніка» Технічного університету Республіка Молдови у м. Кишинів. Оскільки син продовжує навчання, позивач вважає, що має право на стягнення аліментів на його утримання згідно ст. 199, 200 СК України на весь період навчання або до 23-річного віку. Відповідач має можливість сплачувати мені аліменти на утримання сина, оскільки він сплачував їх до його повноліття, є військовослужбовцем і отримує постійну заробітну плату. Наказом Болградського районного суду від 20 листопада 2019 року з відповідача стягувались аліменти на користь позивача на утримання сина до досягнення ним повноліття. З червня 2025 року припинено сплату аліментів за даним рішенням суду. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою суду від 22.12.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 21.01.2026 року о 08:30 годині (а.с.21), та повідомлено сторін по справі (а.с.22). Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами. В судовому засіданні 21.01.2026 року: - позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та подала клопотання про перерву в розгляді справи для надання додаткових доказів; - відповідач також не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав Протокольною ухвалою суду від 21.01.2026 року клопотання позивача [PERSON] задоволено, надано можливість позивачу [PERSON] підготувати та подати суду всі необхідні докази до початку наступного судового засідання. В судовому засіданні проголошено перерву до 10:00 години 02.03.2026 року, про що було повідомлено сторін по справі. В судове засідання 02.03.2026 року: - позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в позові; - третя особа на стороні позивача [PERSON] до суду не прибув, попередньо надав заяву про підтримання позовних вимог, наполягав на стягненні аліментів, які необхідні йому для навчання, та просив провести розгляд справи у його відсутність (а.с.37); - відповідач повідомлявся за двома адресами: місцем реєстрації в/ч [NUMBER] , [ADDRESS] , тел: [NUMBER] та за адресою проживання: [ADDRESS] . До суду повернулись обидва поштових повідомлення з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.25-287, 28-30). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «Адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Що відповідає висновку, який викладено в постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23): «Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача, наданої в судовому засіданні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані зі стягненням аліментів. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі який розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 4 листопада 2021 року та визначено місце проживання дитини з матір`ю (а.с.5-7). Позивач після розірвання шлюбу одружилась та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.06.2022 року (а.с.38). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є матір`ю та батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8), який [INFO] досяг повноліття. На даний час, повнолітній син сторін по справі [PERSON] з 2025 року навчається, є студентом очного відділення 1 курсу факультету «Комп`ютери інформатика та мікроелектроніка» Технічного університету Республіка Молдови у м. Кишинів, згідно довідки від 9 жовтня 2025 року за №06/2- 2765 виданої ректором Технічного університету Молдови Бостан Віорел, з перекладом на українську мову про те, що [PERSON] дійсно є студентом 1-го курсу, форма фінансування-контракт, форма навчання-очна, цикл - один бакалаврат. Термін навчання чотири роки (а.с.10). Повнолітній син позивача [PERSON] станом на час подання позову зареєстрований разом із позивачем - матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тобто перебуває на її утриманні як студент, згідно витягу з реєстру Болградської територіальної громади Одеської області (а.с.12) згідно акту обстеження умов проживання № 38 від 22.01.2026 року зареєстрований однак не проживає, так як навчається у Республіці Молдова (а.с.47-48). Відповідач не заперечував даного факту, як і факту, що син є студентом та навчається на контрактній формі. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності. 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову... Вимогами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд приймає до уваги: - актуальну і дійсну потребу повнолітньої особи у наданні їй матеріальної допомоги, - вартість навчання, вартість підручників і проїзду до навчального закладу, вартість проживання у гуртожитку або орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу (постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18), - стан здоров`я платника аліментів, його матеріальний та сімейний стан, наявність у платника аліментів майна, грошових коштів; - інші обставини, що мають значення. За загальним правилом суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. На що, також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 року у справі №308/4214/18. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, - Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Разом з цим, вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що батьки мають рівні права та рівні обов`язки відносно своєї дитини, та в умовах реального життя, цін на продукти харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, тощо, повнолітній особі, яка навчається. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд погоджується з розміром аліментів, який визначений позивачем, у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача на період навчання сина. Обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає до стягнення, суд враховує, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, жодних доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги відповідачем не надано, а також те, що утримання сина на належному рівні законодавцем покладається на обох батьків, мають бути враховані при визначені розміру аліментів, з урахуванням потреб сина та можливостей батька, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача до закінчення навчання сином щомісячно, починаючи з 09.12.2025 року і до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2029 року. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України. Відповідно до положень ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. Щодо судового збору: Відповідно до ст.141 ч.1, ч.6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1311.20 гривень. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved