Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

у листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до закінчення нею навчання в Київському університеті інтелектуальної власності та права, а також 4 000,00 грн витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] після нетривалого періоду перебування в шлюбі розлучилися, а вона залишилася проживати разом з матір`ю [PERSON] і фактично перебувала на її утриманні. Також [PERSON] зауважує, що є студенткою І курсу Київського університету інтелектуальної власності та права на денній формі навчання. Дата закінчення навчання 30.06.2028 року. Позивач вказує, що вона потребує матеріальної допомоги, адже у зв`язку з платною формою навчання не отримує стипендії, а навчається на денній формі та не має можливості працевлаштуватися для отримання доходу. Посилаючись на те, що відповідач свідомо ухиляється та не бажає добровільно приймати участь в її утриманні, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 16.12.2025 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. 31.12.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому [PERSON] просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення позивачем навчання, посилаючись на те, що він надавав кошти на потреби доньки та в нього на утриманні перебуває малолітній син і матір пенсійного віку, яка потребує не лише фізичного догляду за нею, а ще й матеріальної допомоги. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Пояснень на позовну заяву від третьої особи до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.09.2007 року, позивач народилася [INFO] , та відповідач є її батьком, а третя особа [PERSON] - матір`ю. З довідки Київського університету інтелектуальної власності та права від 26.09.2025 року № 2/2463 вбачається, що [PERSON] після досягнення повноліття, продовжує навчання та на теперішній час є студенткою І-го курсу денної форми навчання за спеціальністю D1 Облік і оподаткування (наказ Київського університету інтелектуальної власності та права від 13.08.2025 року № 423/1). Термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2025 року по 30.06.2028 року. У зв`язку з цим, повнолітня донька, що продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги від батьків на своє утримання. Разом з тим, зі слів позивача, на теперішній час її матеріальним забезпеченням займається лише матір [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього ж Кодексу). За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, та право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Аналізуючи зібрані докази, враховуючи наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.05.2018 року), та непрацездатної матері [PERSON] , [INFO] (пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 25.03.2009 року, довідка Виконавчого комітету Богуславської міської ради від 25.12.2025 року № 449), суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача та стягувати в такому розмірі щомісяця до закінчення навчання позивачем, але не більше ніж до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання, почавши стягнення з 10.11.2025 року. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн і на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн, що підтверджені платіжною інструкцією 1.349158239.1 від 11.10.2025 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial