Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] 12040,00 грн заборгованості за кредитним договором № 10.12.2024-100001327 від 10.12.2024. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 10.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) № 10.12.2024-100001327, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит в розмірі 4000,00 грн строком на 155 днів під проценти за ставкою «Стандарт» 1% за день та ставкою «Економ» 0,5% за день, сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 9% від суми кредиту, що дорівнює 360,00 грн, комісії за обслуговування 360,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, та неустойки в розмірі 60,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. ТОВ «Споживчий центр», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 12040,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 4000,00 грн, по процентах - 4960,00 грн, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 360,00 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 720,00 грн, неустойки 2000,00 грн. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 04.12.2025, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення, ухвалою від 06 січня 2026 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності та висловила згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі у встановленому порядку був повідомлений, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 10.12.2024 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» уклали кредитний договір № 10.12.2024-100001327, який складається із пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявки [PERSON] на укладення кредитного договору № 10.12.2024-100001327 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 10.12.2024-100001327 (кредитної лінії) та додатка до кредитного договору. Договір укладений на таких умовах: сума кредиту 4000 грн, які підлягають перерахуванню на електронний платіжний засіб позичальника 4731-21ХХ-ХХХХ-1449. Дата надання кредиту 10.12.2024. Строк, на який надається кредит - 155 днів з дня його надання. Дата повернення кредиту 13.05.2025. Процентна ставка «Стандартна» фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовувалась процентна ставка «Стандарт». Графік платежів містить всього 5 чергових періодів. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 9% від суми кредиту та дорівнює 360,00 грн. Комісія за обслуговування 360,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Неустойка - 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Перерахування 10.12.2024 на банківську картку відповідача [PERSON] № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 4000,00 грн за кредитним договором № 10.12.2024-100001327 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 20.11.2025 № 1-2011. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за цим кредитним договором заборгованість відповідача складає 12040,00 грн, з яких: 4000,00 грн основний борг, 4960,00 грн проценти, 360,00 грн комісії за надання, 720,00 грн - комісії за обслуговування, 2000,00 грн - неустойка. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Стороною позивача до позовної заяви додані примірники документів, які складають укладений з відповідачем кредитний договір № 10.12.2024-100001327 від 10.12.2024 та підписані відповідачем електронним підписом. Факт укладення цього договору належним чином підтверджений та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Договір містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочинів, а відтак, враховуючи його особисте підписання відповідачем, були достеменно йому відомі. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування та інших складових. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав. Існування у відповідача заборгованості перед позивачем підтверджується доданою до позову довідкою-розрахунком заборгованості. Тіло кредиту в сумі 4000,00 грн відповідач не повернув, тому зазначена сума підлягає стягненню з нього в примусовому порядку. Заборгованість відповідача по відсоткам в розмірі 4960,00 грн та комісії за надання кредиту в сумі 360,00 грн відповідає умовам кредитного договору, тому також підлягає стягненню. Стосовно нарахованої і заявленої до стягнення позивачем комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 710,00 грн встановлено, що нарахування такої комісії у зазначеній сумі передбачено умовами кредитного договору № 10.12.2024-100001327. Разом з тим, 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Частина 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування») передбачає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, ураховуючи такі законодавчі приписи, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, наведене свідчить, що визначена кредитним договором № 10.12.2024-100001327 комісія за обслуговування кредитної заборгованості є фактично встановленою платою позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, оскільки було встановлено щомісячну плату за послуги фінансової установи, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору № 10.12.2024-100001327 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, у зв`язку із чим заявлені у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Стосовно нарахованої позивачем і заявленої до стягнення суми неустойки в розмірі 2000,00 грн, суд враховує такі законодавчі приписи. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває нині, що є загальновідомим фактом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки також не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором відбулося у період дії на території України воєнного стану, у зв`язку із чим він звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за таке прострочення, тому заявлена у цій частині вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за його користування, а також сплати обумовленої суми комісії за надання кредиту, не виконав, тим самим порушив умови договору, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 9320,00 гривень (4000 + 4960 + 360), яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Споживчий центр» в примусовому порядку. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості та неустойки через їх невідповідність вимогам закону. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 77,40 % таких вимог.

Outcome: partial