Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

22 вересня 2025 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, інфляційних втрат та трьох процентів річних. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] було досягнуто усної домовленості про надання послуг з установки газової системи на автомобіль позивача. На виконання цієї домовленості [PERSON] перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 38 250 грн. 00 коп. згідно з платіжною інструкцією № 5H0M-PCCM-PB88-XMTA від 25.03.2025 року, отримувач: рахунок [NUMBER] . Однак, відповідач не виконав обумовлені роботи з установки газового обладнання на автомобіль. Жодних послуг надано не було, а кошти, перераховані позивачем, утримуються відповідачем без достатньої правової підстави. Неодноразові вимоги позивача про повернення коштів залишилися без задоволення. Враховуючи викладене, вважає, що кошти в сумі 38 250 грн. 00 коп. були набуті відповідачем безпідставно, оскільки правова підстава для їх отримання (надання послуг) відсутня, а роботи не виконані. Період прострочення повернення коштів становить з 26.03.2025 року по 19.09.2025 року (178 днів). Розрахунок інфляційних втрат позивачем проведено за період з квітня по серпень 2025 року (місячні індекси споживчих цін: квітень - 100,7%, травень - 101,3%, червень - 100,8%, липень - 99,8%, серпень - 99,8%). Кумулятивний індекс становить 102,414%, інфляційні втрати 923 грн. 46 коп. (38250 x 1.02414283 - 38250 = 923.46). Розрахунок трьох процентів річних: (3% / 365 днів) х 38 250 грн. х 178 днів = 559 грн. 60 коп. (38250 x 3 x 178 : 365 : 100 = 559,60). У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 38 250 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 923 грн. 46 коп., три проценти річних у сумі 559 грн. 60 коп. судовий збір та інші витрати. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 02 березня 2026 року його представник [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом об`єктивно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) зареєстрований з 15.05.2013 року як фізична особа-підприємець, одним з видів діяльності якого є 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний), що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПГФ від 22.09.2025 року. 25 березня 2025 року позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 38 250 грн. 00 коп. згідно з платіжною інструкцією № 5H0M-PCCM-PB88-XMTA від 25.03.2025 року, Отримувач: рахунок [NUMBER] , призначення платежу «Поповнення рахунку». Позивачем не надано суду доказів наявності між ним та відповідачем [PERSON] договірних відносин, кошти, які [PERSON] переказав на рахунок відповідача були із зазначенням «Поповнення рахунку». Разом із тим [PERSON] також суду не надано доказів наявності законних підстав утримання вказаних коштів від позивача, отже суд визнає, що кошти, перераховані позивачем в сумі 38 250 грн. 00 коп., утримуються відповідачем без достатньої правової підстави. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17. Разом з тим, положення статті 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14. З огляду на наведене суд, встановивши, що сторони не перебували у договірних відносинах, а кошти, які просить стягнути позивач в сумі 38 250 грн. 00 коп. отримано відповідачем не на виконання досягнутих домовленостей, тобто за відсутності правової підстави, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову на підставі положень статті 1212 ЦК України. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17(провадження № 12-14гс18) погодилася з висновком Верховного Суду України,викладеним у постанові від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15 (провадження № 3-295гс16), про те, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань і у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Застосування заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання пов`язується, зокрема, із встановленням строку виконання певного обов`язку, уданому випадку повернення грошових коштів. Оскільки кошти в сумі 38 250 грн. 00 коп. були набуті відповідачем [PERSON] 25.03.2025 року безпідставно, тому строк прострочення повернення коштів слід рахувати з 26 .03.2025 року. Період прострочення повернення коштів становить (згідно заявлених позивачем вимог) з 26.03.2025 року по 19.09.2025 року (178 днів). Розрахунок інфляційних втрат за період з квітня по серпень 2025 року (місячні індекси споживчих цін: квітень - 100,7%, травень - 101,3%, червень - 100,8%, липень - 99,8%, серпень - 99,8%). Кумулятивний індекс становить 102,414%, інфляційні втрати 923 грн. 46 коп. (38250 x 1.02414283 - 38250 = 923.46). Розрахунок трьох процентів річних: (3% / 365 днів) х 38 250 грн. х 178 днів = 559 грн. 60 коп. (38250 x 3 x 178 : 365 : 100 = 559.60). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов висновку, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами порушення його прав відповідачем [PERSON] щодо утримання ним без належної правової підстави коштів позивача у сумі 38 250 грн. 00 коп. На підставі викладеного суд висновує про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] вищевказаних коштів в сумі 38 250 грн. 00 коп., а також інфляційних втрат в сумі 923 грн. 46 коп. та 3 % річних у сумі 559 грн. 60 коп., а всього 39 733 грн. 06 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] задоволено повністю, то з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 968 грн. 96 коп. судового збору за подання позову. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження понесення ним витрат на правничу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. надано суду копію договору № 11 про надання правової (правничої) допомоги від 19.09.2025 року, копію акту виконаних робіт ( наданих послуг) від 22.09.2025 року, копію ордера адвоката Мілашевського М.Г. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З цих підстав суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу. Під час розгляду даної справи відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності. Тому, суд не має підстав для зменшення витрат позивача на правничу допомогу, які становлять 8 000 грн. 00 коп., з власної ініціативи. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, то документально підтвердженні витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у повному обсязі на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved