Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором, оскільки останній у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання. Ухвалою від 29.09.2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 82). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Ухвалою суду від 27.11.2025 клопотання позивача про поновлення строку для витребування доказів задоволено. 20.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позивачем не надані до суду належні та допустимі докази на підтвердження укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів; розрахунок заборгованості, який міститься у матеріалах справи, на думку відповідача не може братися до уваги так як складений самим позивачем; не погоджуються також із сумою заборгованості за відсотками, посилаючись на те, що їх нарахування було здійснено поза межами узгодженого сторонами строку кредитування; нарахована позивачем комісія не підлягає стягненню, оскільки суперечить нормам закону; розмір заявлених витрат на правничу допомогу, є такими, що не відповідає критеріям розумності й обґрунтованості. Крім того, представником відповідача надані письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позову, з мотивів та підстав викладених у відзиві на позовну заяву. 25.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що відповідно до законодавства України небанківські установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахунком споживачів; твердження відповідача щодо неотримання кредитних коштів є намагання уникнути обов`язку повернення кредиту; з розрахунку заборгованості чітко вказано, з чого складена заявлена сума заборгованості та відповідно до яких умов договору вона була нарахована, розмір та порядок відсотків погоджений сторонами кредитного договору; комісія нарахована правомірно та відповідає чинному законодавству України. Представником позивача надані письмові пояснення, в яких просять позов задовольнити в повному обсязі. Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. 21.11.2021 між ТОВ Мілоан (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 5180125 у формі електронного документу, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідача (Z66344) (а.с. 54), що підтверджується копією даного договору. Відповідно до частин 3 та 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, зокрема, у вигляді, заповненого формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується відповідно до ст. 12 цього Закону, зокрема, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому згідно із частинами 2 та 4 ст. 8 Закону покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення; фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи наведене, суд відкидає твердження представника відповідача щодо неукладання даного договору. За умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 8 000 грн, які сплачує у день укладання договору, перерахунок здійснюється на особистий картковий рахунок відповідача, який він вказує при укладанні договору, під 2,5 % (менша ставка) які нараховуються щоденно від фактичного залишку кредиту до завершення первісного строку кредитування та 5 % (базова) які нараховуються після пролонгації кредитного договору та одноразовою комісією за надання кредиту у розмірі 19 %, що становить 1 520 грн (п. 1.5.1 договору), а позичальник зобов`язується повернути кредит у вказаному розмірі до 21.12.2021, а також сплатити кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі та строки передбачені п.п. 1.4, 1.7 договору. ТОВ Мілоан виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі відповідно до умов кредитного договору шляхом перерахування всієї суми кредиту на банківський картковий рахунок відповідача, що підтверджується як відомостями копії електронного платіжного доручення (а.с. 55), відомостями листа АТ УніверсалБанк від 03.12.2025 № БТ/Е 19839, а також відомостями розрахунку заборгованості відповідача за цим договором. Відповідно до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 позивач наразі є новим кредитором відповідача (а.с. 11). Однак відповідач не виконав умови кредитного договору , зокрема, не повернув тіло кредиту, відсотки за користування ним та комісію у строк до 21.11.2021 чим порушив п. 1.1 договору. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у строк, встановлений у договорі. Згідно із ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому у договорі. Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК, що регламентують відносини кредиту Оскільки відповідач порушив умови договору і не повернув кредит, він в силу наведеного зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом у вказаному розмірі (5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним). При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати проценти після закінчення строку дії договору, оскільки такий обов`язок позичальника прямо передбачений умовами кредитного договору п. 2.3.1.2 договору. У зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання по поверненню кредиту, виникла заборгованість, яка станом на день звернення до суду із даним позовом становить 39 520 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн, заборгованості за процентами в розмірі 30 000 грн та комісією 1 520 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9). Суд вважає, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, який був проведений первісним кредитором, є достатнім та належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості відповідача. Щодо нарахування комісії, суд зазначає наступне. Позичальник не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладанні договору, добросовісність полягає у повному з`ясуванні позичальником умов договору, а відповідно до п. 1.5.1 умови договору чітко передбачають комісію за надання кредиту, позичальник погодився на ці умови, підписавши договір одноразовим підписом. Отже, за результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення в повному обсязі. Представник позивача при зверненні до суду із даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав витяг з Акту № 15 про надання юридичної допомоги 31.07.2025 (а.с. 46). Надаючи оцінку наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд,

Outcome: approved