Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Адвокат Ломакіна Марія Ігорівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Лайки», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди квартири. Відповідно до договору оренди квартири [PERSON] дає згоду здати, а позивач прийняти у тимчасове користування 3-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Строк передачі квартири з 01.10.2021 року по 10.10.2021 року, але квартира [PERSON] на виконання умов договору так і не була передана в користування позивачу, на виконання договору позивач авансом надав [PERSON] грошові кошти у сумі 10000,00 грн., які у подальшому були оприбутковані на рахунок ПП «Лайки». Проте, зазначений договір від імені юридичної особи - ПП «Лайки» між позивачем та відповідачем не укладався. У зв`язку із невиконанням умов договору від 09 серпня 2021 року щодо передачі квартири за адресою: [ADDRESS] , в обумовлений договором строк, а саме: не пізніше 10.10.2021 року, позивачем направлене повідомлення про розірвання договору оренди квартири від 09.08.2021 року та угоду про припинення договору оренди квартири від 09 серпня 2021 р. Відповідно до накладної за № 7300201927136, зазначеному у накладній АТ «Укрпошта» [PERSON] особисто отримала повідомлення та угоду про припинення договору 30.10.2021 року. 25.10.2021 року на адресу ПП «Лайки» була направлена претензія щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 10000,00 грн., проте зазначені кошти не були перераховані на розрахункові рахунки позивача. Вважає, що ПП «Лайки» безпідставно набуло грошових коштів у сумі 10000,00 грн., оскільки договір 09 серпня 2021 року між ПП «Лайки» та позивачем не укладався, укладений договір між [PERSON] та позивачем не був виконаний у зв`язку із не передачею квартири та у подальшому розірваний за угодою про припинення договору з 10.10.2021 року, отже грошові кошти підлягають поверненню позивачу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.02.2022 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу місцезнаходження судових повісток, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відповідач відзив на позовну заяву не подавав, будь-яких заяв на адресу суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Зважаючи на те, що сторони за справою в судове засідання не з`явились, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди квартири за яким орендодавець дає згоду здати, а орендар прийняти у тимчасове користування 3х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.3.1 Договору квартира та майно повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем в період з 01.10.2021 року по 01.10.2021 року, але не пізніше 10.10.2021 року. Відповідно до п. 3.4 Договору при підписанні даного договору орендар сплачує аванс в розмірі десяти тисяч гривень, які будуть враховані в орендну плату. Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 09 серпня 2021 року на рахунок Приватного підприємства «Лайки» [PERSON] сплачено 10000,00 грн., підстава договір оренди квартири від 09.08.2021 року. [PERSON] є керівником Приватного підприємства «Лайки», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено факту передачі квартири позивачу у користування у визначений договором строк. Відповідач не надав жодних доказів належного виконання зобов`язань за договором оренди, не подав відзиву на позов, не спростував доводів позивача, що відповідно до принципу змагальності сторін та положень ст. 12 ЦПК України свідчить про недоведеність обставин належного виконання договору з його боку. Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням орендодавцем обов`язку щодо передачі квартири, позивач направив повідомлення про розірвання договору та угоду про припинення договору. Факт отримання таких документів [PERSON] підтверджується поштовими доказами. Отже, підстава, на якій були сплачені грошові кошти, фактично відпала, оскільки договір оренди не був виконаний, а згодом припинений. 28.10.2021 року на адресу ПП «Лайки» була направлена претензія щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 10000,00 грн., яка залишилась без виконання. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При розгляді подібних за змістом правовідносин Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25.03.2020 у справі №537/4259/15-ц зазначив, що у пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. У даному випадку позивач здійснив виконання, а саме сплатив 10000,00 грн авансу, проте зустрічного надання у вигляді передачі квартири у користування не отримав. Договір оренди фактично припинено, а отже правова підстава для утримання сплачених коштів відпала. Жодних заперечень щодо обставин, викладених у позовній заяві, доказів належного виконання договору оренди, передачі квартири у користування чи повернення сплачених коштів до суду не надано. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження цих обставин надала суду: - договір про надання правової допомоги, укладений 22.10.2021 року між адвокатом Ломакіною Марією Ігорівною та [PERSON] ; - додаток №1 до Договору про надання правової допомоги, укладений 22.10.2021 року про опис робіт виконаних адвокатом; - квитанція №12 від 23.12.2021 року на суму 1500,00 грн., підстава договір про надання правової допомоги від 22.10.2021 року. Суд вважає, що позовні вимоги в частині витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 1500,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки представником позивача доведені та документально підтверджені. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовом у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved