Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

29.09.2025 [PERSON] , від імені якого діє представник - адвокат Чорноіваненко Д.О., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у якій просив: - визнати за [PERSON] право власності на частину трикімнатної квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.03.2014 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . У березні 2022 року, внаслідок збройної агресії РФ, відповідачка з дитиною виїхала за кордон і наразі проживає в Бельгії. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з січня 2025 року, а в серпні 2025 року позивач ініціював процедуру розірвання шлюбу. Під час шлюбу, а саме 05.12.2018, сторонами було придбано трикімнатну квартиру площею 72 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Хоча право власності на об`єкт зареєстроване за [PERSON] , майно було набуте за спільні кошти подружжя, зокрема за рахунок доходів позивача, які він заощаджував для забезпечення сім`ї житлом. Зважаючи на неможливість мирного врегулювання спору через напружені особисті стосунки, позивач вважає поділ майна в судовому порядку та визнання за ним права на 1/2 частку квартири єдиним ефективним способом захисту своїх прав. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк із дня отримання відзиву для подання відповіді на нього. 29.10.2025 [PERSON] , від імені якої діє представник - адвокат Осадчий О.В., звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя з відступленням від засад рівності часток подружжя, у якій просила: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 11 024,00 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що з 01.03.2014 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2025 у справі № 711/7206/25. Під час шлюбу сторонами було придбано трикімнатну квартиру площею 72 кв.м за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за нею. Спірна квартира була придбана за спільні кошти, однак потребувала значних вкладень у ремонт, у зв`язку з чим [PERSON] 16.07.2019 продала квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності, а отримані від продажу кошти у розмірі 23 500,00 доларів США спрямувала на ремонт спільної квартири, що суттєво підвищило її ринкову вартість. Таким чином, [PERSON] вважає, що наявні підстави для відступу від принципу рівності часток та в порядку поділу майна подружжя за нею необхідно визнати право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за [PERSON] на 1/3 частки. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2025 зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . Відповідачу за зустрічним позовом встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на зустрічну позовну заяву, а позивачці за зустрічним позовом - п`ятиденний строк із дня отримання відзиву для подання відповіді на нього. 11.12.2025 представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Чорноіваненко Д.О. подав відзив на зустрічний позов, у якому просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] . Зазначив, що посилання позивачки на статтю 70 СК України є безпідставним, оскільки чинне сімейне законодавство не передбачає можливості збільшення частки одного з подружжя лише на підставі проведення ремонтних робіт у спільному майні. Ремонт квартири не призвів до зміни її технічних чи геометричних характеристик (площі, конфігурації), а зростання її вартості зумовлене інфляцією та попитом на житло в м. Черкаси. Крім того, ремонт у спірній квартирі робився в інтересах сім`ї та споживався обома сторонами протягом тривалого проживання. Відповідач брав активну участь у ремонті як особистою працею, так і фінансово. Зокрема, частина робіт (заміна вікон, електропроводки) була виконана ще до продажу особистої квартири позивачки. На підставі викладеного, відповідач просить застосувати презумпцію рівності часток подружжя та розподілити квартиру по 1/2 частині кожному. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Чорноіваненко Д.О. у судовому засіданні підтримав первісні позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог заперечував. Представник відповідачки за первісним позовом та представник позивачки за зустрічним позовом адвокат Осадчий О.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є троюрідною сестрою [PERSON] та підтримує з її родиною близькі стосунки. Повідомила, що на момент придбання спірної квартири подружжю не вистачало власних заощаджень, у зв`язку з чим вони отримали в борг грошові кошти від матері [PERSON] . Після того як [PERSON] продала квартиру, що належала їй на праві особистої приватної власності, сторони повернули борг матері, а залишок отриманих коштів спрямували на проведення ремонтних робіт у новому житлі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є вітчимом [PERSON] . Повідомив, що після продажу [PERSON] квартири, яка належала їй на праві особистої приватної власності, сторони повернули борг матері [PERSON] , а залишок отриманих від продажу коштів використали для фінансування ремонту у спірній квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є матір`ю [PERSON] . Повідомила, що у 2018 році її донька та зять позичили у неї 13 000,00 доларів США для придбання квартири, оскільки їхніх власних заощаджень було недостатньо. У 2019 році [PERSON] продала належну їй до шлюбу квартиру, з отриманих коштів повернула їй борг, а решту суми спрямувала на ремонт придбаного житла. При цьому свідок наголосила, що [PERSON] також брав участь у проведенні ремонту спірної квартири Заслухавши вступне слово представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та застосувавши норми матеріального і процесуального права, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що з 01.03.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2025 у справі № 711/7206/25 зазначений шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 05.12.2018, сторонами було набуто нерухоме майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2018, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І., покупцем квартири виступила [PERSON] , за якою і було зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторонами не заперечується, що вказаний об`єкт нерухомості був придбаний за спільні кошти подружжя. Проте наразі між сторонами існує спір щодо розміру їх часток у зазначеному майні. Позивач наполягає на рівності часток (по 1/2 кожному), тоді як відповідачка у зустрічному позові просить відступити від цієї засади та визнати за нею 2/3 частки квартири, посилаючись на внесення особистих коштів від продажу власного майна (квартири по [ADDRESS] ) у ремонт спірної квартири. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно з частиною 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У частині 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що спірна квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, відповідачкою презумпція спільності права власності не спростована, тому суд доходить висновку про те, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, незважаючи на те, що титульним власником відповідно до правовстановлюючих документів є відповідачка. Вирішуючи спір про поділ спільного сумісного майна подружжя та визначаючи розмір часток сторін у ньому, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 2 та 3 статті 70 СК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Також згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина 1 статті 60 СК України). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги щодо відступу від принципу рівності часток, [PERSON] посилалася на інвестування особистих коштів у розмірі 23 500,00 доларів США (отриманих від продажу дошлюбного майна) у ремонт спірної квартири, що, на її думку, суттєво підвищило ринкову вартість об`єкта. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] на підставі договору дарування від 11.08.2010 належала квартира [ADDRESS] , яку вона продала 16.07.2019 за 261 810,00 грн. Оцінюючи аргументи про те, що вкладення цих коштів у ремонт спірної квартири є підставою для збільшення її частки у спільному майні до 2/3, суд зазначає наступне. Сімейне законодавство (стаття 70 СК України) та актуальна практика Верховного Суду не розглядають проведення ремонту у спільному майні, навіть за рахунок власних коштів одного із подружжя, безумовною підставою для відступу від засади рівності часток подружжя. Рівність часток є фундаментальною засадою, а відступ від неї можливий лише за наявності обставин, що мають істотне значення. Такими обставинами можуть бути капітальний ремонт чи переобладнання житлового приміщення, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості, шляхом зміни його технічних характеристик. У даному випадку ремонт мав характер покращення житлових умов для задоволення побутових потреб сім`ї. Технічні характеристики квартири (площа, конфігурація приміщень) внаслідок ремонту не змінилися, що свідчить про відсутність капітального переобладнання чи створення нової речі. Позивачкою за зустрічним позовом не надано висновку судової будівельно-технічної експертизи, який би підтвердив реальну вартість квартири до та після проведення робіт. Суд позбавлений можливості встановити, що зростання вартості майна є наслідком саме проведеного ремонту, а не загальноринкових тенденцій чи інфляційних процесів у м. Черкаси. Крім того, як вбачається з пояснень представників сторін, показів свідків та матеріалів справи, частину ремонтних робіт було розпочато ще до реалізації особистого майна [PERSON] , що підтверджує спільність намірів подружжя щодо поліпшення житла за рахунок спільних зусиль та коштів. За таких обставин, суд не вбачає передбачених частиною 2 та 3 статті 70 СК України підстав для відступу від засади рівності часток подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісні позовні вимоги [PERSON] та визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частку спірної квартири. Відповідно, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, за загальним правилом судові витрати мали б бути стягнуті з відповідачки. Проте, враховуючи, що позивач за первісним позовом висловив прохання покласти понесені ним судові витрати на нього, суд, діючи на підставі принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), не стягує з [PERSON] судові витрати на користь позивача. Щодо зустрічної позовної заяви, то у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог [PERSON] , судові витрати, понесені нею у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 11 024,00 грн., згідно з вимогами пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають і покладаються на позивачку за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved