Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Він Фінанс» 04.08.2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 147682, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 147682 від 02.05.2018 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Позивач вказував, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») укладено договір факторингу № 1 на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором. Зазначав, що відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15845 грн., а саме: сума основного боргу 3500 грн., сума боргу за процентами - 1890 грн., сума боргу за пенею і штрафами 10455 грн. Також позивач вказував, що сума збитків з урахуванням інфляції 3464,74 грн, 3 відсотки річних 1427,35 грн. Загальний розмір заборгованості складає 20737,09 грн. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 147682 від 02.05.2018 у загальному розмірі 20737,09 грн. Просив також стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомлений про розгляд. За таких обставин судом відповідно до положень норм ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 02.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 147682, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 3500 грн. Встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника, яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено судом, кредитодавець свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти. Судом встановлено, що відповідач свого зобов`язання за договором належним чином не виконав, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти в повному обсязі не повернув. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 13.09.2018 укладено додаткову угоду № 5 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 147682 від 02.05.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Вирішуючи питання про розмір заборгованості судом враховується наступне. Відповідно до реєстру прав вимоги до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, позичальником в якому є відповідач [PERSON] на загальну суму 5390 грн, з яких 3500 грн сума боргу за тілом кредиту та 1890 грн відсотки. Інформації щодо переходу до позивача права вимоги за пенею і штрафами на суму 10455 грн, як про те зазначає позивач в поданій до суду позовній заяві, реєстр не містить. Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині включення до суми боргу суми за пенею і штрафами є безпідставними. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Для покладення на відповідача обов`язку зі сплати 3 % річних обов`язковою умовою є визначення суми заборгованості, на яку їх нараховано. Базою нарахування 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, базою нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат обраховує суму боргу в розмірі 15845 грн, а не в розмірі 5390 грн, як належить, що є безпідставним. Відповідно, розрахунок 3 % річних та індексу інфляції є необґрунтованим. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором в сумі 5390 грн, решта вимог є безпідставними та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з позовом не було сплачено судовий збір. Натомість, з наданої до суду квитанції вбачається, що кошти згідно платіжної інструкції від 20.06.2025 № 147682 сплачено на рахунок іншого суду. За таких обставин у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial