Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи Представник позивача - органу опіки і піклування в особі Лановецької міської ради Тернопільської області - звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка, будучи матір`ю зазначених дітей, тривалий час не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо їх виховання та утримання. Як зазначено у позовній заяві, відповідачка не забезпечує дітям належних умов для проживання, не приділяє належної уваги їх фізичному, духовному та моральному розвитку, не проявляє належної турботи про їх здоров`я, навчання та повсякденні потреби. Поведінка відповідачки свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона фактично самоусунулась від участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не забезпечує належного догляду та не створює умов, необхідних для їх гармонійного розвитку. Крім того, позивач посилається на те, що за результатами вивчення умов проживання дітей та з урахуванням їх інтересів органом опіки та піклування підготовлено відповідний висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дітей. Наявні обставини свідчать про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відповідно до вимог сімейного законодавства України. У судовому засіданні представниця позивача Басок Н.В. , позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подала. Представниця третьої особи - Служби у справах дітей Лановецької міської ради Тернопільської області Бельма Т.В., позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, зазначивши, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дітей. Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі: Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачка правом подати відзив на позов не скористалася, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, а також жодних доказів на спростування доводів позивача суду не надала, хоча повідомлялася про розгляд даної справи належним чином. З висновку органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав» вбачається, що [PERSON] поінформована про наявність спору щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачка, хоча і повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала, представниця позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд протокольною ухвалою від 26.02.2026 постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З матеріалів цивільної справи, поданих письмових доказів та висновку органу опіки і піклування судом встановлено наступні фактичні обставини. До позовної заяви органом опіки та піклування Лановецької міської ради Тернопільської області долучено документи, які свідчать про тривалий контроль органу опіки за умовами проживання та виховання неповнолітніх дітей, а також про проведення відповідних заходів реагування у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою батьківських обов`язків. Копії наказів Служби у справах дітей Лановецької міської ради від 20 травня 2021 року та 07 жовтня 2025 року підтверджують вжиття органом опіки та піклування заходів реагування щодо захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей (а.с. 10, 12). Копії актів обстеження умов проживання від 19 травня 2021 року, 25 серпня 2021 року, 27 жовтня 2021 року, 28 грудня 2021 року, 20 січня 2022 року, 11 жовтня 2022 року, 19 квітня 2023 року, 28 листопада 2023 року, 03 квітня 2025 року та 07 жовтня 2025 року підтверджують, що органом опіки та піклування систематично здійснювався контроль за умовами проживання дітей та виконанням відповідачкою батьківських обов`язків (а.с. 13-23). Копія акта про вилучення дітей від 07 жовтня 2025 року підтверджує, що службою у справах дітей було вжито заходів негайного реагування з метою захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей (а.с. 24). Копія листа від 21 квітня 2022 року № 2376/110/02-2021 підтверджує здійснення органом опіки та піклування заходів реагування та профілактичної роботи із сім`єю відповідачки. Копія пояснень відповідачки від 12 вересня 2023 року підтверджує обставини, які досліджувалися органом опіки під час здійснення контролю за умовами проживання та виховання дітей. Зазначені документи свідчать про те, що орган опіки та піклування тривалий час здійснював спостереження за умовами проживання дітей, проводив відповідні перевірки та вживав заходів з метою забезпечення належного виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Водночас, як убачається з наданих доказів, незважаючи на проведену профілактичну роботу та неодноразові обстеження умов проживання, належні умови для проживання та виховання дітей створені не були, що зумовило необхідність втручання органу опіки та піклування з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітніх дітей. Крім того, обставини неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків підтверджуються висновком комісії з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 4-5). Як убачається з указаного висновку, 08 жовтня 2025 року комісією з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради розглянуто питання щодо невідкладного відібрання від матері [PERSON] , [INFO] , її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Комісією встановлено, що відповідачка самостійно виховує дітей, оскільки рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року (справа № 350/756/19) з актових записів про народження дітей було виключено запис про їхнього батька. Наказом служби у справах дітей Лановецької міської ради від 20 травня 2021 року № 38-в дітей взято на облік як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Зазначеним висновком також встановлено, що протягом тривалого часу фіксувалися випадки неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків, зокрема зловживання алкогольними напоями та незабезпечення належних умов проживання і розвитку дітей, що підтверджується відповідними актами обстеження умов проживання. Відповідачка періодично припиняла вживання алкогольних напоїв та у період з 20 січня 2022 року по 16 серпня 2022 року перебувала у центрі соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації з метою проходження курсу лікування від алкогольної залежності та створення належних умов для утримання і виховання дітей. Разом з тим, як зазначено у висновку комісії, позитивні зміни були нетривалими. Надалі відповідачка знову почала періодично вживати алкогольні напої, ухилялася від співпраці зі службою у справах дітей, не забезпечувала дітей належним харчуванням та побутовими умовами, що проявлялося, зокрема, у неналежному санітарному стані житла, відсутності постільної білизни та належно приготовленої їжі, що підтверджується відповідними актами обстеження. За результатами розгляду зібраних матеріалів комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. У зв`язку з наведеним між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітніх дітей, який підлягає вирішенню судом. Оцінка суду: Заслухавши пояснення представниці позивача та представниці третьої особи, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, подані позивачем на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України, які суд вважає достатніми для обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та врахувавши висновок органу опіки та піклування, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи оцінку вимозі щодо позбавлення відповідачки батьківських прав та доказам, які надані на її обґрунтування, суд керується положеннями сімейного законодавства. Так, згідно із ч. 2 ст. 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Частиною 3 статті 4 СК України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Згідно із частинами 1-3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як визначено в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 7 статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19). Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно із роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, характеризується негативно. Маючи можливість утримувати та займатися вихованням дітей, відповідачка відповідного бажання не проявляє, життям та потребами дітей не цікавиться, належної турботи про їх фізичний та духовний розвиток не виявляє. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Аналізуючи встановлені у справі обставини у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надані сторонами, а також врахувавши висновок органу опіки та піклування, суд приходить до переконання, що наявні у справі докази свідчать про свідоме та тривале ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Суд бере до уваги, що орган опіки та піклування протягом тривалого часу здійснював контроль за умовами проживання дітей, проводив профілактичну роботу з відповідачкою, однак такі заходи не дали позитивних результатів, а поведінка відповідачки не змінилася. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, і застосовується лише у випадках, коли змінити поведінку батьків та забезпечити належне виконання ними обов`язків щодо дітей іншим способом неможливо. Водночас у даній справі наявні обставини свідчать про те, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що дає підстави для застосування до неї такого крайнього заходу. У цій справі наявні виняткові обставини, за яких позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дітей та не суперечить положенням Конвенції про права дитини. При цьому суд виходить з того, що при вирішенні спорів щодо дітей першочергово враховуються їх найкращі інтереси, що передбачає необхідність забезпечення для них безпечного середовища, належних умов для життя, виховання та розвитку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів є достатні підстави для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно зі законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). У даному випадку таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі неповнолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Позбавлення [PERSON] батьківських прав також відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. При цьому суд звертає увагу, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, такими, що підтверджені належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат: Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. Оскільки позов підлягає задоволенню, а позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір. На підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, статті 51 Конституції України, статей 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, статей 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157, 164-167 Сімейного кодексу України, статей 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved