Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 4380,00 грн., судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 13.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту №ДП 0006778, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 грн строком на 98 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою в розмірі 1% за кожен день користування кредитом, комісією в розмірі 21% від суми наданого кредиту, що становить 420,00 грн. 14.10.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передало (відступило) ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, зокрема за кредитним договором № ДП 0006778 від 13.09.2024. За таких обставин ТОВ «Деал фінанс груп» було наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором. Посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом. 24.12.2025 ухвалою судді Городоцького районного суду Хмельницької області відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримання позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.1 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Судом встановлено, що 13.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту №ДП 0006778, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 2000,00 грн у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , наданої позичальником, строком на 98 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою в розмірі 1% за кожен день користування кредитом в межах всього строку кредиту та комісією в розмірі 21% від суми наданого кредиту, що становить 420,00 грн. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом з допомогою одноразового ідентифікатора If44xH73. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 13.09.2024 договір №ДП 0006778 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) [PERSON] взяв на себе зобов`язання у встановлений договором строк повернути кредит у порядку та умовах визначених у договорі (п.1 Договору). Згідно довідки ТОВ «ФК «Майбіз» підтверджується, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , при укладенні договору ДП 0006778 ідентифікований Товариством шляхом використання одноразового ідентифікатора If44xH73, який було надіслано на вказаний ним в договорі номер телефону [NUMBER] , що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України. Із довідки ТОВ «ФК «Майбіз» від 10.12.2025 р. за №1012-505 слідує, що на банківську платіжну карту клієнта [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , № договору позики ДП 0006778, здійснено перерахування коштів у безготівковій формі, № платежу 42622-55029-46734. За клопотанням представника позивача судом витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо належності [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , за период з 13.09.2024 по 16.09.2024. Згідно запитуваної інформації встановлено, що на ім`я [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Згідно виписки за договором №б/н за період з 13.09.2024 по 16.09.2024 на дану картку було здійснено зарахування переказу 13.09.2024 в розмірі 2000 грн.. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 14.10.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передало (відступило) ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог. Відповідно до копії реєстру прав вимоги до договору факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 року, ТОВ «Деал фінанс груп» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № ДП 0006778 від 13.09.2024 на загальну суму 4380,00 грн, з яких: 2000,00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1960,00 - заборгованість за відсотками та 420,00 коп. - заборгованість за комісією. Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, судом встановлено факт укладення 13.09.2024 між ТОВ «ФК «Майбіз» та [PERSON] в електронній формі Договору про надання кредиту №ДП 0006778 на суму кредиту 2000,00 грн, які було перераховано відповідачу того ж дня, що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами. Докази повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, передбаченими спірним договором, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «Деал Фінанс Груп» має право грошової вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитом, у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за договором. Будь-яких заперечень, доводів на спростування суми заборгованості відповідач не надав. Окрім того, за доводами позивача, [PERSON] має заборгованість за комісією за надання позики у розмірі 420,00 гривень. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24). За вказаних обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» заборгованості за Договором про надання кредиту №ДП 0006778 є обгрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн. На підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача надав суду копію договору № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року про надання правничої допомоги, укладеним між ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною, Акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до Договору № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року про надання правничої допомоги з якого вбачається, що адвокатом Ткаченко Ю.О. складено позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 11.12.2025 р № 579936563.1 про сплату коштів на рахунок адвоката Ткаченко Ю.О. за Договором № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року про надання правничої допомоги згідно з Актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до Договору № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року, ордером на надання правничої допомоги виданим адвокату Ткаченко Ю.О. на представництво інтересів ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2099 виданим Ткаченко Ю.О. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved