Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

28 листопада 2025 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № Б/Н від 26 червня 2024 року, станом на 27 листопада 2025 року, у сумі 10399 гривень 86 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 5198 гривень 97 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 3850 гривень 89 копійок; заборгованості за штрафами у сумі 0 гривень; заборгованості за пенею у сумі 1350 гривень (а. с. 1-5). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 26 червня 2024 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. 26 червня 2024 року відповідачем підписано Заяву щодо встановлення кредитного ліміту на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, тому станом на 27 листопада 2025 року, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 10399 гривень 86 копійок, яка складається із: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 5198 гривень 97 копійок, заборгованості за процентами у сумі 3850 гривень 89 копійок, заборгованості за штрафами 0 гривень та заборгованості за пенею у сумі 1350 гривень, яку позивач прохає суд стягнути з відповідача разом із судовим збором у сумі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 45). 15 грудня 2025 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 03 грудня 2025 року, позивачем усунуто. Ухвалою суду від 14 січня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 57), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 767/26-вих/2/204/1308/26 від 14 січня 2026 року (а. с. 58). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а. с. 42 на звороті). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 71), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 26 червня 2024 року відповідач підписав Анкету-заяву позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (а. с. 8 та на звороті). Крім того, 26 червня 2024 року відповідач підписав Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а. с. 9-11) та паспорт споживчого кредиту до неї (а. с. 12-13), за умовами яких, банком відкрито поточний рахунок та встановлений ліміт від 1000 гривень до 200000 гривень, на споживчі цілі, строком на 240 місяців. Пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. Базова процентна ставка 40,8% річних. Сторонами було узгоджено, що ця Заява, у вигляді паперового документа, підписується Клієнтом власноручним підписом, а у вигляді електронного документа підписується Клієнтом цифровим власноручним підписом або простим/удосконаленим електронним підписом у мобільному додатку ABank24 чи в інших каналах дистанційного обслуговування. Як убачається із довідки АТ «А-Банк» за картками, відповідачу було відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картки (а. с. 18). Крім того, судом встановлено, що відповідачу за кредитним договором від 26 червня 2024 року було встановлено ліміт у розмірі 5200 гривень (а. с. 17 на звороті). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом 27 листопада 2025 року, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 10399 гривень 86 копійок, яка складається із: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 5198 гривень 97 копійок, заборгованості за процентами у сумі 3850 гривень 89 копійок, заборгованості за пенею у сумі 1350 гривень (а. с. 6-7 та на звороті). Як убачається із наданої позивачем виписки по кредиту за період з 26 червня 2024 року по 17 листопада 2025 року (а. с. 13 на звороті -17), відповідач користувався кредитними коштами. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Як вбачається з п. 17 вказаної заяви, сторони між собою узгодили, що ця заява, у вигляді паперового документа, підписується Клієнтом власноручним підписом, а у вигляді електронного документа підписується Клієнтом цифровим власноручним підписом або простим/удосконаленим електронним підписом у мобільному додатку ABank24 чи в інших каналах дистанційного обслуговування. Таким чином, сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткових підтверджень. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; Отже, як встановлено судом, сторони узгодили те, що підписання кредитного договору буде в електронному вигляді, в даному випадку заява про приєднання до Умов та правил та кредитний договір були підписані відповідачем на екрані телефону, тобто, підписуючи в електронному вигляді дану заяву та кредитний договір, відповідач погодився зі всіма їхніми умовами. Так, 26 червня 2024 року відповідач підписав Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а. с. 9-11) та паспорт споживчого кредиту до неї (а. с. 12-13), за умовами яких, банком відкрито поточний рахунок та встановлений ліміт від 1000 гривень до 200000 гривень, на споживчі цілі, строком на 240 місяців. Пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. Базова процентна ставка 40,8% річних. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що, підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодився зі всіма умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пеню, відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Як убачається із позовної заяви, позивач прохає стягнути заборгованість з відповідача у сумі 10399 гривень 86 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 5198 гривень 97 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 3850 гривень 89 копійок; заборгованості за штрафами у сумі 0 гривень; заборгованості за пенею у сумі 1350 гривень. У позовній заяві, позивач прохає стягнути з відповідача пеню у розмірі 1350 гривень, надавши розрахунок заборгованості, з якого убачається, що відповідачу нарахована заборгованість за пенею и штрафами у сумі 1350 гривень, однак суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги, з огляду на наступне. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення. За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів. З системного аналізу приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, убачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» Таким чином, нараховані позивачем у період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, а саме у період 01 січня 2024 року по 25 листопада 2025 року, штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з відповідача за кредитним договором є неправомірним та підлягають списанню кредитодавцем. З огляду на викладене, зважаючи на те що дійсно 26 червня 2024 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н , за якими останньому було встановлено кредитний ліміт на його рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом, однак відповідач умови вказаного договору не виконує та грошові кошти позивачу не повертає, у зв`язку із чим, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 9049 гривень 86 копійок, що складається із: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 5198 гривень 97 копійок, заборгованості за процентами у сумі 3850 гривень 89 копійок, а тому позовні вимогі підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» на підставі кредитного договору № б/н від 26 червня 2024 року, станом на 27 листопада 2025 року, підлягає стягненню заборгованість у сумі 9049 гривень 86 копійок, що складається із: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 5198 гривень 97 копійок та заборгованості за процентами у сумі 3850 гривень 89 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у розмірі 87,02 % від заявленої суми, виходячи із розрахунку 9049,86*100/10399,86, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2107 гривень 97 копійок, виходячи із розрахунку 2422,40*87,02/100. На підставі викладеного,

Outcome: partial