Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 14 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №168887746 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Відповідач підписала договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора «MNV2Y6М8». Первісний кредитодавець свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, перерахувавши їх на банківську картку № [NUMBER] відповідача, номер якої остання вказала у Заявці при укладенні договору. Разом з тим, [PERSON] порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Загальна сума заборгованості відповідача за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021 становить 21 138,00 грн, яка складається з: 6 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 15 138,00 грн - заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово було продовжено додатковими угодами, на підставі якого Товариство набуло право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру прав вимоги) за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого було продовжено додатковою угодою, на підставі якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру прав вимоги) за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №08/07/25-Е, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру прав вимоги) за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021 на загальну суму 21 138,00 грн. У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач своїх зобов`язань щодо сплати кредитних коштів не виконує, позивач просить стягнути відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021 на суму 21 138,00 грн, а також стягнути судові витрати по справі. Ухвалою від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача Савчук С.О. позов підтримала, просила його задоволити, підтримала заперечення, викладені у відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне - [PERSON] , на підтвердження даного факту долучив до матеріалів справи копію паспорта № [NUMBER] та копію рішення Нововолинського міського суду про розірвання шлюбу від 26 січня 2022 року (а.с.133, 134). У відзиві посилається на те, що кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, а саме не надав відповідачу необхідну інформацію відповідно до чинного законодавства, та не провів додаткову перевірку ідентичності позичальника, що ставить під сумнів законність та юридичну силу укладеного договору. Формат підпису одноразовим ідентифікатором, який був використаний для підписання даного договору вважає недопустимим, оскільки неможливо підтвердити або перевірити, що одноразовий ідентифікатор був отриманий та використаний відповідачем з неправомірними намірами. Вважає, що одноразовий ідентифікатор, відправлений через sms-повідомлення, не є кваліфікованим електронним підписом або належним аналогом власноручного підпису, порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Крім того, із наданої на ухвалу суду про витребування доказів інформації АТ «Таскомбанк» вбачається, що банківська картка № [NUMBER] оформлена на ім`я [PERSON] , тобто відповідач не отримувала кошти за договором кредитної лінії №168887746. Також вказав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із позовом, оскільки вказаний договір діяв до 11.06.2021 включно, тобто початок перебігу позовної давності тривалістю у 3 роки слід рахувати з 12.06.2021. Усно зазначив, що в судовому порядку недійсним чи неукладеним договір кредитної лінії №168887746 не визнавався, до суду відповідач не зверталась, до правоохоронних органів щодо неправомірності використання конфіденційної інформації також ще не зверталась. Відповідач додатково зазначила, що на даний час перебуває у декретній відпустці, позики у ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" не брала, віртуальної банківської картки не відкривала, свій паспорт нікому не надавала, про кредит дізналась лише при розгляді даної справи в суді. Номер телефону, зазначений у довідці щодо дій позичальника, їй не належить, чий це номер, їй не відомо. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи, зміст відповідних спірних правовідносин та застосовує до них такі норми права. Судом встановлено, що 14 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №168887746 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику (а.с.30-32). Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6 000,00 грн одразу після укладення договору (п.1.3 договору). Відповідно до п.1.6 договору позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання. Згідно із п.1.7 договору кредитна лінія надається строком на 28 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - дисконтний період). У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Згідно із п.1.9 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Виключно на період строку, визначеного в п.1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п.1.12 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше, ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п.1.12.1 договору); з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.12.2 договору); можливість отримання нових траншів до договору блокується (п.1.12.3 договору); проценти в розмірі, визначеному п.1.9 та 1.12.2 договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (п.1.13 договору). Згідно із п.1.15 договору продовження строку дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання кредиту, застосування базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує змін цього договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови договору, в тому числі порядок продовження строку дії договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору. У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 14.05.2021 зазначено персональні дані [PERSON] та номер картки № [NUMBER] (а.с. 20). У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначено, що [PERSON] підписала договір 14.05.2021 о 15:23:20 год, кошти були перераховані позичальнику 14.05.2021 о 15:24:05 год,кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «MNV2Y6М8» (а.с.13). На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивач надав суду копію платіжного доручення № еа2еb4ff-2bfe-433f-8c13-f89231622866 від 14.05.2021 (а.с.10). Згідно з довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №168887746/23052025/Э від 23.05.2025 на картку [NUMBER] 14 травня 2021 року були перераховані кошти в сумі 6 000,00 грн (а.с. 82). Згідно інформації АТ «Таскомбанк» вбачається, що на рахунок банківської картки № [NUMBER] 14 травня 2021 року зараховано 6000 грн, банківська картка № [NUMBER] є віртуальною платіжною карткою, яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія, та оформлена на ім`я [PERSON] (а.с.109). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово було продовжено додатковими угодами, на підставі якого Товариство набуло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №142 від 13.07.2021 до Договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 13 272,00 грн (а.с.64-69, 70-76, 62). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого було продовжено додатковою угодою, на підставі якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 до Договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 21138,00 грн (а.с.55-59, 60, 53-54). 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №08/07/25-Е, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021 на загальну суму 21 138,00 грн (а.с.47-51). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 08.07.2025 до Договору факторингу №08/07/25-Е, ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" набуло права грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021 на загальну суму 21 138,00 грн (а.с.45-46). З розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що станом на 13.07.2021 заборгованість відповідача становить 13 134,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 7 272,00 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками (а.с.41). З розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021, наданого ТОВ «Таліон плюс», вбачається, що станом на 31.07.2025 заборгованість відповідача становить 21 138,00 грн, яка складається з: 6 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 15 138,00 грн - заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с.40). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором №168887746 від 14.05.2021, наданого ТОВ «ФК «ЕЙС», вбачається, що станом на 31.07.2025 заборгованість відповідача становить 21 138,00 грн, яка складається з: 6 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 15 138,00 грн - заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с.39). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд також виходить з наступного. Згідно із ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, з огляду на таке. З договору кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021 вбачається, що він підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «MNV2Y6М8», що також підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 30.08.2023 (а.с.13). Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника та її персональні дані. Положеннями ст. 204 ЦК закріплено презумпцію правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих у кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, договір укладений сторонами в електронній формі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч.12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У відповідності до ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктами 6 та 12 статті третьої Закону України «Про електронну комерцію» визначено такі поняття: електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позичальник через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала Заявку на отримання позики та підтвердила умови отримання позики, надавши персональні дані та номер картки № [NUMBER] (а.с.20), після чого позикодавець 14.05.2021 о 15:21:33 надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор «MNV2Y6М8» у вигляді sms-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики, а саме: о 15:23:20 ввела зазначений ідентифікатор до інформаційно-телекомунікаційної системи первинного кредитора, чим підтвердила факт свого волевиявлення на укладення договору в електронній формі. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що договір підписаний сторонами у визначений законом спосіб. Згідно інформації АТ «Таскомбанк» вбачається, що банківська картка № [NUMBER] є віртуальною платіжною карткою, яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія, та оформлена на ім`я [PERSON] (а.с.109). Разом з тим, як зазначалось вище, позичальник власноручно надала у Заявці на отримання позики номер картки № [NUMBER] у розділі «Карточка». Згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які є невід`ємною частиною договору, за вибором клієнта кредит може надаватись наступними шляхами: шляхом ініціювання кредитодавцем безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок клієнта, за реквізитами платіжної картки вказаної клієнтом у заявці, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення електронного договору. (п.3.19 Правил), (а.с. 21-27). З урахуванням наведеного, а також того, що норми глави 71 ЦК України, зокрема, що регулюють правовідносини за договорами позики та кредиту, не містять обов`язкової істотної умови договорів про перерахування коштів лише на рахунок, який належить позичальнику, тому належність банківської картки № [NUMBER] іншій особі не спростовує факт укладення та дійсності правочину. Доказів про те, що персональні дані відповідача [PERSON] при укладені правочину були використані не відповідачем, а іншою особою, суду не надано. Також, відповідачем та її представником не надано жодних доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно [PERSON] шахрайських дій, ухвалення вироку суду щодо вчинення кримінального правопорушення, визнання правочину (договору кредитної лінії №168887746 від 14.05.2021) недійсним. Таким чином, доводи відповідача, що вона не підписувала договір, спростовуються матеріалами справи. Щодо твердження відповідача про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із даним позовом, суд зауважує наступне. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Згідно із п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачено виключення з ЦК України пункту 19 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення», згідно якого перебіг позовної давності був зупинений на період дії воєнного стану в Україні. Закон набрав чинності 04 вересня 2025 року. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява надійшла до суду 01.09.2025, тобто до набрання чинності Закону України від 14.05.2025 №4434-IX. З урахуванням наведених норм закону, суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору строк позовної давності застосуванню не підлягає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3 статі 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. З урахуванням наведених норм, суд констатує, що відповідачем не надано належних, достатніх доказів на обґрунтування своїх заперечень щодо позову. На підставінаведеного суд дійшов висновку, що позов слід задоволити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" 21 138 гривень заборгованості за договором кредитної лінії №168887746 від 14 травня 2021 року. Положеннями ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень позивач надав: договір про надання правничої допомоги №09/07/25-01, додаткову угоду про надання правничої допомоги №25770529362, акт прийому-передачі наданих послуг (а.с.35, 36, 37-38). Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити повністю у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн, зазначивши про неспівмірність цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам, необґрунтованість та непідтвердженість таких витрат належними доказами. Суд враховує складність справи, час витрачений представником позивача для підготовки та подання позову та виходячи із принципів реальності, необхідності та розумності витрат, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Згідно із ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме: 2 422,40 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.9), підлягаютьстягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved