Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 15.08.2013), який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною та її матір`ю [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини та було заведено спадкову справу номер у спадковому реєстрі 54937827, номер у нотаріуса 130/2013. ЇЇ мати [PERSON] подала заяву до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини, а вона за браком часу та коштів оформила лише земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті батька. На даний час вона вирішила оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У 2025 року звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. та 22 липня 2025 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно довідки №166 від 09.09.2025 р., виданої виконкомом Ляшківської сільської ради, реєстрація житлового будинку проведена в 1991 р. (зроблено запис в погосподарській книзі № 7 та відкрито особовий рахунок 580), а також було уточнено адресу [ADDRESS] , власником зазначено - [PERSON] , такі записи є в усіх книгах, які велись до 2025 р. Відповідно до довідки КП «Самарівське МБТІ`ДОР» № 238, за вказаною адресою будинок ні за ким не зареєстрований, також було видано технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, де зазначено, що самовільні побудови, прибудови чи реконструкції відсутні, так як всі будівлі та споруди були побудовані до 1992 p., а також зазначено, що в 1991 році проводилась первинна інвентаризація, а замовником був її батько [PERSON] , в подальшому документи були недороблені, реєстрація права власності не відбулась. Враховуючи вищевикладені обставини, позивачка просить визнати за нею як спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.56). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року за клопотанням позивачки [PERSON] витребувано копію спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 15 серпня 2013 року) (а.с.61). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2026 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.93). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити (а.с.96). Представник відповідача Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, в якій Ляшківська сільська рада позовні вимоги визнає повністю та просить розглянути справу без участі представника Ляшківської сільської ради (а.с.90). Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку, подавши до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, зареєстровану в реєстрі за № 342 від 27 серпня 2013 року (а.с.63). [PERSON] , дружина померлого [INFO] [PERSON] , від прийняття належної їй частки спадщини за законом відмовилася, подавши до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, зареєстровану в реєстрі за № 341 від 27 серпня 2013 року (на звороті а.с.64). Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 22.05.1978р., батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (на звороті а.с.67). Відповідно до свідоцтва про одруження позивачки від 25.09.1999р. серії [NUMBER] , 25 вересня 1999 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та прізвище після одруження чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON] (а.с.68). Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2014, яке набрало законної сили 16.09.2014, визнано за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1225683000:01:001:0231, площею 2,3106 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та якому вказана земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №116690, виданого Царичанською райдержадміністрацією 30 квітня 2002 року (а.с.87-89). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії 22.07.2025 року державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. було відмовлено позивачці [PERSON] в оформленні права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.13). Відповідно до довідок виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 09.09.2025 №166 та від 06.10.2025 №184, [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 1987 року по день його смерті. Відомості про [PERSON] , як про власника домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , внесені в 1991 році (погосподарська книга №7 за 1991-1995 р.р.). Разом з [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані дружина - [PERSON] та донька - [PERSON] . [PERSON] зареєстрована та проживає по даний час. [PERSON] - знята з реєстрації з 1995 року. Заповіт від імені померлого гр. [PERSON] у сільській раді не зареєстрований (а.с.52-54). Відповідно до довідки КП "Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" від 04.07.2025 №238, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012р. житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , ні за ким не зареєстрований. Замовником первинної інвентаризації, яка проводилась спеціалістом БТІ в 1991 році, був [PERSON] (а.с.23). Згідно з довідкою управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.07.2025 №1814/299-5, станом на 01 січня 2013 року відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с.21). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №439778564 від 15.08.2025, за адресою: [ADDRESS] , право власності, інші речові права на будь-який об`єкт нерухомого майна не зареєстроване (а.с.22). Рішенням виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 23.07.2025 №21, уточнено адресу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який належав померлому [INFO] [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету від 15.12.1999 №53, відповідно до записів погосподарських книг Ляшківської сільської ради, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). Отже, судом встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , інших спадкоємців на спірне спадкове майно ні за законом, ні за заповітом, які у встановленому порядку прийняли спадщину, не має, що підтверджується копією спадкової справи №130/2013 від 27.08.2013 року, Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наявними у спадковій справі №130/2013 (а.с.63-89). Крім того, судом встановлено, що позивачка не може оформити право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані (пункт 6 Інструкції). Разом з тим, зазначена Інструкція передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Відповідно до Технічного паспорту від 11.09.2025, виданого КП "Самарівське міжрайонне БТІ" ДОР", всі будівлі за адресою: [ADDRESS] , побудовані до 05 серпня 1992 року, таке будівництво регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, що не є самочинним будівництвом (а.с.30-44). Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Виходячи з того, що позивачка є спадкоємцем за законом на майно, яке належало спадкодавцю, спадщину прийняла, однак не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання її права власності на спадкове майно в судовому порядку, а тому її вимоги ґрунтуються на законному праві на спадщину та не суперечать правам та інтересам інших осіб,відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судового збору, судом враховується позиція позивачки не стягувати судовий збір із відповідача.

Outcome: approved