Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив визнати за ним право власності на будинковолодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON] . Мотивував позовні вимоги тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , а [INFO] батько [PERSON] 18.10.2023 року ним отримано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,25 га після смерті [INFO] [PERSON] . Вказав, що окрім земельної ділянки до складу спадщини увійшло будинковолодіння [ADDRESS] , розташоване за адресою [ADDRESS] , яке [PERSON] успадковано після смерті [INFO] її матері [PERSON] . Підтвердженням прийняття [PERSON] спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.06.2012 року. Повідомив, що він звертався до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблої І.Ю. із заявою про прийняття спадщини на спірне майно, однак 16.11.2024 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на згадане вище будинковолодіння. Вказав, що згідно довідки ОКП «БТІ та ЕО» № Ф4382 від 29.09.2023 року житловий будинок [ADDRESS] , на праві приватної власності не зареєстрований та на такий не видавалось свідоцтво про право власності. Водночас, відповідно до довідки Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області № 550 від 03.10.2024 року згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради на 1980-1995 роки головою та членом двору станом на 15.04.1991 року була [PERSON] . Згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки вбачається, що житловий будинок, в якому проживала [PERSON] відносився до суспільної групи «робітничий двір». Вказаний будинок був побудований у 1954 році, має загальну площу приміщень 47,9 кв.м., житлову площу 27,5 кв.м. і складається з двох кімнат, кухні, коридора та комори, а також має господарські будівлі і споруди. З огляду на те, що згадане вище будинковолодіння успадковане його матір`ю [PERSON] після смерті його бабусі [PERSON] , він має право для набуття такого у власність в порядку спадкування. Враховуючи викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 07.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 17.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 18.02.2026 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеним, заявлені вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Не заперечили щодо ухвалення заочного рішення у даній справі. Представник відповідача Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у його відсутності не подав. Зі згоди сторони позивача, суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.02.2026 року, є дата складення повного судового рішення 27.02.2026 року. Заслухавши пояснення та думку сторони позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.03.2019 року Виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. У відповідності до положень ст. 1220 ЦК України в день смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.04.1965 року Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.04.2019 року Виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . 18.10.2023 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблою І.Ю. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Звенигород Львівського р-ну Львівської обл. Звертаючись із заявленими позовними вимогами до суду, позивач [PERSON] покликається на те, що будинковолодіння [ADDRESS] , фактично перейшло у власність [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.05.2005 року Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , як матері з донькою, підтверджується посвідкою про народження серії [NUMBER] , виданою 13.08.1946 року Звенигородською сільською радою Бібрського району, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 10.01.1965 року Звенигородською сільською радою райбюро ЗАГС Пустомитівського району Львівської області. 18.06.2012 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства держгоспу «Звенигородський», розміром 1.21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Із довідки Звенигородського старостинського округу Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області № 550 від 03.10.2024 року вбачається, що згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради на 1980-1995 роки, головою та членом двору станом на 15.04.1991 року була [PERSON] . Даним житловим будинком користувалася [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з погосподарських книг Звенигородської сільської ради за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, житловий будинок, в якому проживала [PERSON] відносився до суспільної групи «робітничий двір». Вказаний будинок був побудований у 1954 році, має загальну площу приміщень 64 кв.м., житлову площу 36 кв.м. і складається з двох кімнат, кухні, коридора та комори, а також має господарські будівлі і споруди. Водночас, згідно долученого до матеріалів справи технічного паспорта від 11.03.2011 року і експлікації приміщень на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , має загальну площу 114,1 кв.м., житлову площу 74 кв.м. і побудований 1981 року. Крім цього, до матеріалів позовної заяви долучено звіт з незалежної оцінки майна, згідно якого вбачається, що такий підготовлений на підставі технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , побудований у 1954 році, має загальну площу приміщень 47,9 кв.м., житлову площу 27,5 кв.м. Таким чином, матеріали справи містять три конфігурації будинків, які різняться роком побудови, літеральною нумерацією, а також площею, як загальною так і житловою. Окрім наведеного, слід вказати, що погосподарські книги Звенигородської сільської ради за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки не містять нумерації будинку, в якому проживала і була головою колгоспу [PERSON] , що померла [INFO] , а враховуючи те, що вихідні дані у таких не співпадають із письмовими доказами, долученими стороною позивача, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог щодо спадкування в частині будинковолодіння [ADDRESS] , розташованого за адресою [ADDRESS] . Слід також звернути увагу, що житлові будинки згаданих вище років побудови не містили в собі літеральної нумерації, яка виникла значно пізніше як наслідок подальшої забудови відповідної території, неможливістю їх послідовної нумерації та необхідністю у зв`язку із цим впорядкування їх адресного обліку. Таким чином,суду не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що будинковолодіння [ADDRESS] , яке розташоване за адресою [ADDRESS] , увішло до складу спадщини як після смерті [INFO] [PERSON] , так і після смерті [INFO] [PERSON] . Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed