Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

у квітні 2025 року ЖБК №217 звернулось до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за період з 01 вересня 2020 року по 28 лютого 2025 року (включно) за житлово-комунальні послуги для забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 12 782,88 грн., суми інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3177,02 грн. та 3% річних у розмірі 855,35 грн., сплачений судовий збір 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8200 грн. Суддя своєю ухвалою від 02 червня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників у судове засідання. Стислий виклад позиції позивача. Позивач посилається на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 03.07.1973 року засновано ЖБК № 217. Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 02.10.2016 року затверджено статут ЖБК №217. 12.08.2020 року загальними зборами ЖБК №217 затверджено кошторис кооперативу відповідно до якого тариф на 1 кв.м.: 1-2 поверх 3,30 грн., 3-9 поверх 4,40 грн., як для членів кооперативу, так і для власників приміщень у кооперативному будинку. Обов`язок зі сплати на внесків на користь кооперативу відповідач виконує частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість станом на 28.02.2025 року в сумі 12782,88 грн. - основний борг; 855,35 грн. - 3% річних; 3177,02 грн. - інфляційного збільшення. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 16.07.2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 03.07.1973 року засновано ЖБК № 217, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 02.10.2016 року затверджено статут ЖБК №217. 12.08.2020 року загальними зборами ЖБК №217 затверджено кошторис кооперативу відповідно до якого тариф на 1 кв.м: 1-2 поверх 3,30 грн., 3-9 поверх 4,40 грн., як для членів кооперативу, так і для власників приміщень у кооперативному будинку. Обов`язок зі сплати на внесків на користь кооперативу відповідач виконує частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги для забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 12 782,88 грн., суми інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3177,02 грн. та 3% річних у розмірі 855,35 грн. За звернення із позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн. Норми права застосовані судом. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 10 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. За змістом ч.2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Положення ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Стаття 15 Закону України «Про кооперацію» визначає вищим органом управління кооперативу загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, визначення розмірів, розпорядку формування та використання фондів кооперативу, затвердження річного звіту і балансу кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу. З аналізу наведених положень закону в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. За вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. Отже, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушене зобов`язання. Згідно до ч.1 ст.625 ЦК України відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у рішенні від 16.12.2015 у справі №6-2023цс15 зазначив, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст.625 ЦК України. Таким чином, особи, які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги вчасно, повинні за прострочення платежів за комунальні послуги України сплачувати не тільки пеню, передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені ЦК України, за весь час прострочення. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач як власник квартири не надав доказів оплати спожитих житлово-комунальних послуг. З огляду на це, з відповідача підлягає стягненню заборгованість станом на 28.02.2025 року в сумі 12782,88 грн основного боргу, а також нараховані відповідно до закону 855,35 грн 3% річних та 3177,02 грн інфляційних втрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, суд зазначає, що позивачем у встановлений строк надано належні документальні докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договір від 15.09.2024 року, акт виконаних робіт та платіжну інструкцію від 10.03.2025 року на суму 3500,00 грн. Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, складність справи та принципи розумності й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3500,00 грн витрат на правничу допомогу та 3028,00 грн судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved