Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ВЕРІТАС» про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 04.04.2016 по 01.06.2016 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Юридична фірма "Верітас", на той час назва - ТОВ "Консалтинг центр "Союз Чорнобиль Україна", що підтверджується доданою скан-копією трудової книжки. За вказаний період відповідач нарахував позивачу заробітну плату у сумі 2 836,99 грн. Станом на сьогодні заробітну плату відповідач [PERSON] не виплатив, на підтвердження чого позивачем надано виписку з АТ КБ "ПриватБанк". Ухвалою від 19.08.2025 (справа № 754/13312/25) у видачі судового наказу за заявою позивача про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви Суд зазначив, що позивачем не було надано доказів про те, що з 2016 року до звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, нарахована йому сума не була виплачена, оскільки лише на підставі доданих документів, не вбачалось за можливе встановити чи взагалі існує заборгованість та актуальний розмір заборгованості на момент звернення до суду. З огляду на вищевикладене позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Верітас" на користь [PERSON] заборгованість по сплаті заробітної плати у сумі 2 836 грн. 99 коп. Ухвалою судді від 20.10.2025 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ВЕРІТАС» інформацію по справі. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач по справі належним чином повідомлений судом про розгляд даного провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою про вручення кореспонденції суду 10.11.2025. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. 27.11.2025 на адресу суду надійшла заява про вступ у справу представника відповідача і ознайомлення з матеріалами справи. 28.11.2025 судом було надано відповідь представнику відповідача. 27.11.2025 року позивачем через систему Електронний суд подано до суду клопотання, яке було зареєстроване судом 03.12.2025 року про повторне витребування доказів у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 20.10.2025 року. Станом на 11.12.2025 року ухвала суду про відкриття провадження від 20.10.2025 року в частині витребування доказів не виконана, витребувані судом докази не надано. Відзиву на позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ВЕРІТАС» не надійшло. Ухвалою судді від 08.12.2025 року було продовжено строк розгляду справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ВЕРІТАС» про стягнення заробітної плати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 30 днів з 20.12.2025; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ВЕРІТАС» в дохід державного бюджету України штраф в розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908, 40 грн.); повторно витребувано від ТОВ «Юридична фірма «ВЕРІТАС» інформацію по справі. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] , з 04.04.2016 по 01.06.2016 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Юридична фірма "Верітас", на той час назва - ТОВ "Консалтинг центр "Союз Чорнобиль Україна", що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідно до даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) у період з 04.04.2016 по 01.06.2016 відповідачем було нараховано позивачу заробітну плату в загальному розмірі 3 524, 20 грн. Як вбачається з виписки по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC 00057717864 від 27.01.2020 наданої АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року операції відсутні. Позивач неодноразово надсилав письмові звернення до відповідача з метою отримання довідки про нараховану заробітну плату та виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Положеннями ст. 2 КЗпП України регламентовано, що право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Як вказано у ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналізуючи вищенаведене та норми діючого законодавства, судом встановлено, що відповідачем були порушені права позивача, передбачені Кодексом законів про працю. Доказів на спростування викладеного позивачем, відповідачем суду не надано, як і не була виконана ухвала суду про витребування доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Як вбачається з позовної заяви, позивач у період з 04.04.2016 по 01.06.2016 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Юридична фірма «Верітас». Таким чином, обрахована позивачем сума невиплаченої йому заробітної плати становить: 3 524, 21 грн - 634, 36 грн (18% ПДФО) - 52, 86 (1,5% військовий збір на 2016 рік) = 2 836, 99 грн. Стороною відповідача жодних належних чи допустимих доказів на спростування вимог позивача не надано. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а відтак, суд дійшов висновку, про задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ВЕРІТАС» заборгованість по сплаті заробітної плати за період з 04.04.2016 по 01.06.2016 у загальному розмірі 2 836, 99 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968, 96 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved