Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 173 400,00 доларів США основного боргу, 3 468,00 доларів США - 2 % за кристування коштами та 34 680,00 доларів США - штраф 20 % за несвоєчасне повернення коштів та судові витрати. На обгрунтування позовних вимог зазначив, що 05 лютого 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, шляхом написання розписки, за яким відповідач отримала грошові кошти в сумі 173 400,00 доларів США та зобов`язувалася повернути в строк до 31 березня 2024 року. Також за користування грошовими коштами зобов`язувалася сплатити 2 % від позиченої суми при поверненні коштів. У випадку неповернення позивачу грошових коштів у строк до 31 березня 2024 року також зобов`язувалася сплатити на користь позивача неустойку у вигляді штрафу у розмірі 20 % від несвоєчасно повернутих коштів. Водночас, у встановлений строк відповідач кошти не повернула, відсотки за користування коштами та неустойку у вигляді штрафу не сплатила. Між сторонами виникли правовідносини щодо укладення договору позики та враховуючи правову природу розписки, з урахуванням її тексту, фактична передача коштів від кредитора до боржника відбулась, що підтверджується розпискою. Поряд з цим, укладення і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечит чинному законодавству. З огляду на положення статей 599, 610, 612, 629, 1050 ЦК України, позов просив задовольнити та стягнути з відповідач судові витрати. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09 січня 2025 року на 12 год. 00 хв., сторонам роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки. 26 листопада 2024 року (вхід. від 27 листопада 2024 року, № 65299) позивач [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову, просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 32075718, розмір частки - ), а також квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000, розмір частки - ). Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27 листопада 2024 року, заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову у справі відмовлено. 06 січня 2025 року (вхід. № 425) позивач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 09 січня 2025 року (вхід. № ЕП-247) до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Сподара А.В., про відкладення розгляду справи. 09 січня 2025 року підготовче засідання, призначене на 12 год. 00 хв., знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 18 лютого 2025 року на 14 год. 00 хв. 18 лютого 2025 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено до 26 березня 2025 року до 12 год. 30 хв. 26 березня 2025 року підготовче засідання, призначене на 26 березня 2025 року на 12 год. 30 хв., знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Хромової О.О.. Наступне підготовче засідання призначено на 16 квітня 2025 року на 11 год. 15 хв. 16 квітня 2025 року у підготовчому засіданні представник позивача - адвокат Холод В.М., позов підтримала, зазначила, що заяв та клопотань по справі не має. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду не заперечувала. Відповідач та його представник у підготовче засідання не з`явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином. 16 квітня 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Сподара А.В., про неможливість відповідача та його представника прибути у судове засідання у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та участю представника у іншому судовому засіданні. Доказів на підтвердження заявленого не надано. Також просили забезпечити участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вимоги щодо порядку та строків подачі заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, встановлені статтею 212 ЦПК України, не дотримано. Заяву подано на електронну пошту суду, протокол підпису кваліфікованим електронним підписом до заяви не долучено. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 травня 2025 року на 12 год. 00 хв. 16 квітня 2025 року (вхід. № 21564) позивач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подав до суду заяву про забезпечення позову. Просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, а саме встановити заборону на відчуження 1/2 частини власності [PERSON] в нерухомому майні, а саме: квартири, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602011980000, в межах суми, достатньої для забезпечення позову - 211 548,00 дол. США. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 квітня 2025 року, заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на частину об`єкта житлової нерухомості - квартири, загальною площею 107,7 кв. м, житлової площі - 46,8 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1602011980000, яка належить на праві власності [PERSON] 21 травня 2025 року (вхід. № 28892) представник відповідача [PERSON] - адвокат Сподар А.В., подав до суду клопотання про призначення експертизи, у якому просив призначити по цивільній справі № 755/19409/24 судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експертові просив поставити такі запитання: 1) чи виконано рукописний текст розписки від 05 лютого 2024 року про отримання в борг грошових коштів в розмірі 173 400 доларів США [PERSON] чи іншою особою? Проведення експертизи просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. 21 травня 2025 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, явку відповідача у наступне судове засідання визнано обов`язковою, зобов`язано відповідача надати вільні та умовно-вільні зразки рукописного тексту. У судовому засіданні оголошено перерву до 02 липня 2025 року до 15 год. 00 хв. 17 червня 2025 року (вхід. № 34753) позивач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подав до суду письмові заперечення щодо клопотання про призначення експертизи. Зазначив, що ні в підготовче засіданні, ні в усі наступні судові засідання ні відповідач, ні її представник не з`явилися, жодних заперечень проти позову не подали. Тільки після закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті представник відповідача подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Вказане свідчить про затягування розгляду справи з боку відповідача та її представника і зловживання процесуальними правами. У задоволенні вимог клопотання про призначення експертизи просив відмовити. 02 липня 2025 року у судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач [PERSON] подав заяву про проведення судового засідання без його участі та участі представника. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сподар А.В., подав клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату. Наступне судове засідання призначено на 22 липня 2025 року на 16 год. 00 хв. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сподара А.В., про призначення почеркознавчої експертизи відмовлено. 30 липня 2025 року (вхід. № 44327) до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про призначення експертизи, а саме відповідач просила призначити у справі судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експерта просила поставити таке питання: «Чи виконано рукописний текст розписки від 05 лютого 2024 року про отримання в борг грошових коштів в розмірі 173 400,00 доларів США [PERSON] чи іншою особою?». Проведення експертизи просила доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Оплату гарантує. До клопотання долучено вільні та умовно-вільні зразки почерку та підпису [PERSON] , а саме: заяву від 04 листопада 2024 року на одному аркуші, згоду на збір та обробку персональних даних від 04 листопада 2024 року на одному аркуші, кулінарні рецепти на двох аркушах. Також 30 липня 2025 року до суду надійшли клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сподара А.В., про призначення експертизи (вхід. № 44054, № 44482, надіслано засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 29 липня 2025 року та 30 липня 2025 року). Подані представником клопотання за своїм змістом є ідентичними до клопотання відповідача від 30 липня 2025 року. 30 липня 2025 року у судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Сподар А.В., заявлене клопотання про призначення експертизи підтримали та просили задовольнити, наголосили, що відповідач не виконувала рукописний текст спірної розписки та не проставляла особистий підпис у ній. Наголосили на тому, що призначення експертизи у справі є єдиним способом захисту відповідача. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гриценюк І.А., проти задоволення клопотання про призначення експертизи заперечував. Про подання до суду письмових заперечень на клопотання про призначення експертизи не повідомив. 30 липня 2025 року у судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено відповідачеві процесуальний строк на подачу клопотання про призначення експертизи, вирішено здійснити відібрання експериментальних зразків рукописного тексту та підпису відповідача [PERSON] , у зв`язку із чим оголошено технічну перерву. У присутності головуючого судді Хромової О.О. проведено відібрання експериментальних зразків підпису на десяти аркушах та почерку на десяти аркушах відповідача [PERSON] . Експериментальні зразки засвідчено особистим підписом головуючого судді Хромової О.О. У зв`язку із закінченням робочого дня та необхідністю часу для виготовлення тексту ухвали, оголошення вступної та резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва за результатами розгляду клопотання про призначення експертизи призначено на 31 липня 2025 року на 12 год. 30 хв. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року клопотання відповідача [PERSON] про призначення почеркознавчої експертизи, задоволено, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Визначено перелік питань, які слід поставити на вирішення експерта (експертів), у розпорядження експертної установи надано: матеріали цивільної справи № 755/19409/24, оригінал розписки від 05 лютого 2024 року (аркуш справи № 8), вільні зразки рукописного тексту, виконаного [PERSON] , що містяться в заяві від 04 листопада 2024 року на одному аркуші, згоду на збір та обробку персональних даних від 04 листопада 2024 року на одному аркуші, кулінарні рецепти на двох аркушах; експериментальні зразки підпису [PERSON] на десяти аркушах; експериментальні зразки почерку [PERSON] на десяти аркушах. Оплату за проведення експертизи покладено на [PERSON] та встановлено строк оплати вартості експертизи у термін, визначений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Роз`яснено учасникам справи наслідки ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, встановлені частиною першою статті 109 ЦПК України. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено до отримання висновку експерта. Також 31 липня 2025 року (вхід. № 44442) до суду надійшли письмові заперечення представника позивача [PERSON] - адвоката Гриценюка І.А., на клопотання про призначення експертизи. Подано засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 29 липня 2025 року. Про надсилання заяви по суті справи засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС представник у судовому засіданні 30 липня 2025 року, а також 31 липня 2025 року не повідомив. Письмові заперечення адвоката Гриценюка І.А. від 29 липня 2025 року передано головуючому судді Хромовій О.О. після оголошення вступної та резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року. Водночас, при виготовленні повного тексту ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року, судом враховано, що письмові заперечення представника зводяться до незгоди із призначенням почеркознавчої експертизи у справі з огляду на порушення відповідачем строку для подачі такого клопотання та відсутність вільних та умовно-вільних зразків почерку відповідача. 01 жовтня 2025 року (вхід. № 58999) до Дніпровського районного суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про погодження строків проведення експертизи, направлення рахунку на оплату вартості експертизи та клопотання від 24 вересня 2025 року, вих. № 8092/25-32, щодо надання вільних зразків почерку та підпису [PERSON] , в тому числі наближених за часом виконання досліджуваного документа (за 2023-2024 рік), які можуть знаходитися в оригіналах різнохарактерних документів (нотаріально посвідчені документи, особисті блокноти, листи, банківські документи, тощо) у максимально можливій кількості. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 18 листопада 2025 року на 14 год. 30 хв. 18 листопада 2025 року (вхід. № ЕП-13140, повторно доставлено засобами системи «Електронний суд» ЄСІТС 19 листопада 2025 року, вхід. № 70209) представник відповідача [PERSON] - адвокат Сподар А.В., подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю прибуття у судове засідання. 18 листопада 2025 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про відкладення розгляду справи та відкладено судове засідання до 03 грудня 2025 року до 10-30 год. 03 грудня 2025 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сподара А.В., про відкладення розгляду справи та відкладено судове засідання до 10 грудня 2025 року до 14-00 год., з метою надання строку для долучення до матеріалів справи додаткових зразків почерку та підпису відповідача. Крім того, судом наголошено представнику відповідача про необхідність здійснення оплати вартості експертизи відповідно до рахунку від 23 вересня 2025 року № 3778. 03 грудня 2025 року представник позивача - адвокат Холод В.М., заперечувала проти відкладення розгляду справи, зазначила, що представник відповідача безпідставно затягує розгляд справи. 10 грудня 2025 року (вхід. № 75248, № 75254) представник позивача [PERSON] - адвокат Холод В.М., подала до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначила, що 18 листопада 2025 року відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, додаткові матеріали не надали, оплату вартості експертизи не здійснили. З огляду на положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, пункт 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтю 109 ЦПК України, зазначила, що строк, встановлений пунктом 1.13 Інструкції закінчився, тому просить повернутися до розгляду справи по суті за наявними матеріалах справи доказами. Просила провести засідання за її відсутності. Письмові пояснення аналогічного змісту подано 09 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивачем [PERSON] (вхід. від 12 грудня 2025 року, № 75745). 10 грудня 2025 року (вхід. № 75145) представник відповідача [PERSON] - адвокат Сподар А.В., подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: просив долучити до матеріалів справи: наказ по підприємству від 04 травня 2023 року, заяву на збір та обробку персональних даних від 12 серпня 2024 року, заяву про прийняття на роботу від 12 серпня 2024 року. У зв`язку із долученням доказів по справі, необхідних для проведення експертизи, просив вирішити питання про повернення матеріалів справи для проведення почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року. Вказані клопотання просив вирішити без участі сторони відповідача. 10 грудня 2025 року сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача та представник відповідача просили провести засіданні за їх відсутності. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових документів для проведення судової почеркознавчої експертизи, задоволено частково, надано додатково в розпорядження експерта: 1) наказ по підприємству ТОВ «Терра Да Боско Україна» від 04 травня 2023 року № 31 щодо направлення у відрядження, який містить розписку про ознайомлення [PERSON] ; 2) згоду [PERSON] на збір та обробку персональних даних від 12 серпня 2024 року; 3) заяву [PERSON] від 12 серпня 2024 року про прийняття на роботу. Матеріали цивільної справи № 755/19409/24, оригінал розписки від 05 лютого 2024 року (аркуш справи № 8); вільні зразки рукописного тексту, виконаного [PERSON] , що містяться в заяві від 04 листопада 2024 року на одному аркуші, згоді на збір та обробку персональних даних від 04 листопада 2024 року на одному аркуші, кулінарних рецептах на двох аркушах; експериментальні зразки підпису [PERSON] на десяти аркушах; експериментальні зразки почерку [PERSON] на десяти аркушах, повернуто до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено до отримання висновку експерта. 11 грудня 2025 року (вхід. № 75477) до суду надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 01 грудня 2025 року, вих. № 24590/16646-4-25/32, про залишення ухвали без виконання у зв`язку із несплатою вартості експертизи. 12 грудня 2025 року (вхід. від 17 грудня 2025 року, № 76544) представник позивача [PERSON] - адвокат Холод В.М., подала до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначила, що на вебсайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (портал SMIDA) у відкритому доступі містяться відомості щодо професійного досвіду осіб, які займають керівні посади в акціонерних товариствах, зокрема, дані про попередні місця роботи таких осіб. Згідно з оприлюдненими на SMIDA даними, зазначеними самим підприємством-емітентом, встановлено, що [PERSON] 01 серпня 2023 року була призначена головним бухгалтером ПрАТ «Хмельницька маслосирбаза», а до цього протягом п`яти років працювала на посаді головного бухгалтера в ТДВ «Золотоніський маслоробний комбінат». Ця інформація підтверджується офіційними поданнями емітента до НКЦПФР та знаходиться у відкритому доступі. З копії трудової книжки [PERSON] , що надано ПрАТ «Хмельницька маслосирбаза» у відповідь на адвокатський запит адвоката Холод В.М., вбачається, що на момент видання наказу по підприємству, поданого відповідачем до суду, як вільний зразок почерку, остання не перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Терра Да Боско Україна». Таким чином, твердження відповідача, а також поданий до суду наказ від 04 травня 2023 року не можуть вважатися належними та допустимими доказами. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 січня 2026 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 22 січня 2026 року на 16 год. 30 хв. 22 січня 2026 року судове засідання знято з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщення суду. Наступне судове засідання призначено на 25 лютого 2026 року на 15 год. 00 хв. 20 лютого 2026 року (вхід. № ЕП-1888) на електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сподара А.В., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю явки представника до суду. Зазначив, що представник буде знаходитися в іншому судовому засіданні. До заяви долучено судову повістку-повідомлення про виклик до Київського апеляційного суду на судове засідання по справі № 755/19409/24 на 25 лютого 2026 року на 15:50 год. щодо розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] - адвоката Сподара А.В., на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року. 25 лютого 2026 року у судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Холод В.М., проти відкладення судового засідання заперечувала, зазначила, що в Київському апеляційному суді відбудеться розгляд апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову по даній справі. Судове засідання призначено на 15 год. 50 хв., поряд з цим, адвокат Сподар А.В. подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке задоволено судом, про що постановлено відповідну ухвалу. Водночас, адвокат Холод В.М., як представник позивача по справі, подала до Київського апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання. Таким чином, зазначила, що представник відповідача - адвокат Сподар А.В., мав часову та технічну можливість взяти участь у судовому засіданні, а тому клопотання про відкладення розгляду справи є безпідставним та спрямоване на затягування розгляду справи. Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сподара А.В., про відкладення розгляду справи відмовлено за необґрунтованістю, судове засідання продовжено за наявною явкою учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Холод В.М., позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Сподар А.В., у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Із заявами, клопотаннями про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не зверталися. Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками вручено представнику відповідача - адвокату Сподару А.В. 08 травня 2025 року, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи. Правом на подання відзиву по справі не скористалися, письмових пояснень по справі не подали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вислухаши пояснення представника позивача, суд встановив таке. 05 лютого 2024 року у місті Хмельницький між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений у вигляді боргової розписки, відповідно до умов якого позичальник [PERSON] отримала в борг для придбання земельної ділянки від позикодавця [PERSON] 173 400,00 доларів США в термін до 31 березня 2024 року. Сторони також погодили, що відсоток за користування коштами становить - 2 % від позиченої суми, які позичальник зобов`язується виплатити позикодавцеві при поверненні всієї суми коштів. [PERSON] підтвердила, що зобов`язується повернути кошти у розмірі 173 400,00 доларів США та відсоток за користування котами у розмірі 2 % до 31 березня 2024 року, включно. У тексті розписки також зазначено, що у випадку прострочення повернення коштів, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасно повернутих коштів. Оригінал боргової розписки від 05 лютого 2024 року долучено до матеріалів справи. Також до матеріалів справи долучено копію паспорта позикодавця [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Шосткинським МВ УМВС України в Сумській області 03 січня 1996 року, копію довідки від 29 липня 1999 року про присвоєння ідентифікаційного номера (реєстраційного номеру облікової картки платника податків) [PERSON] , а також копію паспорта громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , виданого 19 липня 2024 року, орган видачі - 6833, що належить [PERSON] , [INFO] , та витягу з реєстру територіальної громади від 24 липня 2024 року № 2024/008804931, що містить інформацію про зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , станом на дату формування такого витягу. В матеріалах справи також міститься копія паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 04 вересня 2001 року, що належить [PERSON] , [INFO] , та копію довідки від 07 вересня 2001 року про присвоєння ідентифікаційного номера (реєстраційного номеру облікової картки платника податків) [PERSON] . Водночас, [INFO] [PERSON] , [INFO] , отримала паспорт громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , орган видачі - 3222. Судом встановлено, що 23 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з претензією про повернення боргу за розпискою від 05 лютого 2024 року. Вимагав протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії сплатити 173 400,00 доларів США основного боргу, 3 468,00 доларів США - 2 % річних за користування коштами, та 34 680,00 доларів США - штраф 20 % за несвоєчасне повернення коштів. Також позичальника попереджено, що в разі ігнорування претензії, питання буде вирішуватися у судовому порядку. До матеріалів справи також долучено копію опису вкладення у цінний лист на ім`я [PERSON] від 23 жовтня 2024 року на адресу: [ADDRESS] , та поштову накладну № 2902700047505 від 23 жовтня 2024 року. Інформації про вручення [PERSON] поштового відправлення № 2902700047505 матеріали справи не містять. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560св21. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17, від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 372/45/21, від 29 жовтня 2025 року по справі № 214/1607/19. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21, від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18, від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц, від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)». Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В той же час відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд враховує, що за клопотанням відповідача в межах справи поновлено строк на подання клопотання про призначення експертизи, призначено судову почеркознавчу експертизу розписки від 05 лютого 2024 року, обов`язок оплати вартості експертизи покладено на відповідача у строк, встановлений експертною установою. Судом направлено до експертної установи матеріали цивільної справи № 755/19409/24 та зразки почерку відповідача. Водночас, відповідач [PERSON] не сприяла проведенню призначеної судом за її клопотанням експертизи розписки, доведенню факту неотримання нею коштів, непідписання розписки тощо, з метою спростування заявлених позовних вимог, про що особисто зазначила у судовому засідання 22 липня 2025 року. Відповідач питаннями щодо організації та забезпечення проведення експертизи, після постановлення відповідної ухвали про призначення експертизи не цікавилася, до суду чи експертної установи не зверталася, поряд з цим у судовому засідання 03 грудня 2025 року у присутності представника відповідача судом наголошено про необхідності здійснення оплати вартості експертизи відповідно до рахунку від 23 вересня 2025 року № 3778. Однак, обов`язок з оплати вартості експертного дослідження [PERSON] не виконала. Суд враховує, що відповідач не могла не усвідомлювати значення висновку експерта у цій справі та неможливість проведення експертизи без оплати вартості проведення експертного дослідження, враховуючи також те, що оспорювала договір позики за розпискою від 05 лютого 2024 року. Поряд з цим відповідач не була позбавлена права звернутися до суду з клопотанням про призначення повторної експертизи, водночас, правом не скористалася, у судові засідання вона особисто чи її представник після поновлення провадження у справі не з`являлися. Верховний Суд враховує, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. Доказів або обставин, які б свідчили про іншу природу договору чи укладання договору під психологічним тиском чи внаслідок висловлювання позивачем погроз, визнання його недійсним, судом не встановлено, відповідачем не заявлено. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] до матеріалів справи долучено оригінал боргової розписки від 05 лютого 2024 року. Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку від 05 лютого 2024 року, судом встановлено, що розписку написано власноручно позичальником - відповідачем, вона містить персональні дані позичальника, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Крім цього, у розписці підтверджується не лише факт укладення між сторонами договору позики, а й факт передачі коштів, оскільки позичальник [PERSON] власноруч зазначила саме про отримання грошових коштів. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у договорі та розписці умовах, тобто виконання ним умов такого договору, водночас відповідачем вказані обставини не спростовано. Суд також враховує, що жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі чи частково відповідач суду не надала, відзиву на позов не подала. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої договірні зобов`язання за договором позики від 05 лютого 2024 року, належним чином не виконала і не повернула позикодавцю грошові кошти у сумі і у строк, визначений такими договорами. Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 роз`яснив, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина 2 статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). За змістом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка отримана у позику. За встановлених судом фактичних обставин справи, позика була отримана відповідачем саме в іноземній валюті - доларах США, що відображено в розписці від 05 лютого 2024 року. Враховуючи викладене вище, сума позики в розмірі 173 400,00 доларів США підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в повному розмірі, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення процентів за користування позикою та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання суд зазначає таке. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики від 05 лютого 2024 року передбачено, що відсоток за користування коштами становить - 2 % від позиченої суми, які позичальник зобов`язується виплатити позикодавцеві при поверненні всієї суми коштів. [PERSON] підтвердила, що зобов`язується повернути кошти у розмірі 173 400,00 доларів США та відсоток за користування коштами у розмірі 2 % до 31 березня 2024 року, включно. Таким чином, до 31 березня 2024 року (включно) позичальник [PERSON] зобов`язана повернути позикодавцеві [PERSON] суму позики та відсотки за користування коштами, що складають 2 % від суми такої позики, тобто, 3 468,00 доларів США. Як уже зазначалося раніше, відповідачем не доведено факту виконання зобов`язань за договором позики від 05 лютого 2024 року повністю чи частково. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою у заявленому розмірі підлягає задоволенню, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] проценти за користування позикою у розмірі 2 % від суми позики, що складає 3 468,00 доларів США. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Умовами договору позики від 05 лютого 2024 року передбачено, що у випадку прострочення повернення коштів, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасно повернутих коштів. Таким чином, внаслідок невиконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором позики на користь позивача підлягають стягненню також 20 % від неповерненої суми позики, що складає 34 680,00 доларів США. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на проаналізовані правові норми, встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 05 лютого 2024 року, оформленим у вигляді боргової розписки, підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції від 30 жовтня 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва сплачено судовий збір у розмірі 15 140,00 грн, також позивачем сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову від 16 квітня 2025 року, про що свідчить платіжна інструкція від 16 квітня 2024 року. У зв`язку із задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 15 745,60 грн. Позовна заява не містить вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, попереднього розрахунку судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу позивачем також не заявлено, під час розгляду справи по суті заяв про намір подати докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України від сторін не надходило. На підставі викладеного,

Outcome: approved