Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

21.08.2025 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №9880850 від 10.10.2019 року в загальному розмірі 29100,00 грн. та судові витрати по справі. Вимоги мотивує тим, що 10.10.2019 року [PERSON] та ТОВ «Мілоан» уклали договір про споживчий кредит № №9880850, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10 000 гривень, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та комісію за надання кредиту, однак не виконала своїх зобов`язань належним чином. Право вимоги за цим договором перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (на підставі договору відступлення прав вимоги № 45-МЛ від 17.01.2020 року). Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 29100,00 гривень, з них: тіло кредиту 10 000,00 гривень, проценти за користування кредитом 13 900,00 гривень, заборгованість за комісією - 1 000,00 гривень, заборгованість за штрафами/пенею 4 200,00 гривень. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 43-44). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання. Однак, до суду повернувся конверт із відміткою ДП «Укрпошта» про причини невручення - «адресат відсутній» (а.с. 60-61). Відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону відповідача (а.с. 58,63). Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. 29.10.2025 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких відповідач долучив до матеріалів справи скрін витягу з Українського бюро кредитних історій (а.с.55). 30.12.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначають, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вважає аргументи наведені у поясненнях відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Відповідач стверджує, що станом на січень 2020 р. кредит був повністю погашений, про що свідчить витяг з Бюро кредитних історій (БКІ), де кредит зазначений як закритий. Скріншоти витягу з УБКІ додані відповідачем не підтверджують відсутність заборгованості. УБКІ не є і не може бути первинним доказом про виконання чи не виконання умов кредитного договору. Стан «закрито» не означає що: кредитор підтвердив повне виконання зобов`язань; кредитор своєчасно та коректно передав дані; дані достовірно відповідають бухгалтерським документам; Остання дата оновлення інформації про кредитний договір № 9880850 від 10.10.2019 року, яка зазначена у витягу УБКІ 17.01.2020 року. У матеріалах даної справи наявний договір відступлення прав вимоги №45 МЛ від 17.01.2020 року, який був укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал». Згідно даного договору ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 17.01.2020 року набуло статусу нового кредитора, відповідно стан кредиту в УБКІ змінився. Відповідач посилається на інформацію з кредитної історії УБКІ, яка нібито свідчить про «закриття» кредиту. Такі твердження є безпідставними та не ґрунтуються на законах України. Статус «кредит закритий» в УБКІ виникає не лише у випадку повного погашення, а також у разі відступлення права вимоги новому кредитору. Після відступлення боргу первісний кредитор технічно закриває договір у власній системі та передає відповідні дані у бюро кредитних історій. УБКІ в такому випадку відображає кредит як «закритий» у первісного кредитора, що жодним чином не свідчить про погашення боргу відповідачем, а лише про зміну кредитора. Скріншоти витягу з УБКІ, надані відповідачем, не є допустимими доказами, оскільки: не містять електронного підпису; не підтверджують цілісності та достовірності документа; не свідчать про погашення боргу; не встановлюють фактичного стану розрахунків між сторонами (а.с.67-69). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). Судом встановлено, що 10.10.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений був укладений договір про споживчий кредит № №9880850, за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору, та виконати інші зобов`язання на умовах та в строки, що визначені договором (а.с14 зворот- 15). Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума кредиту становить 10 000 грн. (п. 1.2); - кредит надається загальним строком на 15 днів з 10.10.2019 (п. 1.3); - термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 25.10.2019 (п. 14); - комісія за надання кредиту: 1 000 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1); - проценти за користування кредитом: 3000 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2); - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6); - кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1); - позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів, доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил (п. 2.3.1). 10.10.2019 ТОВ «Мілоан» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. (платіжне доручення №2002488 від 10.10.2019 року а.с. 18). 17.01.2020 ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (фактор) уклали договір відступлення прав вимоги №45-МЛ (а.с. 19 зворот-23), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №9880850 від 10.10.2019 року до [PERSON] (акт приймання-передачі реєстру боржників від 17.01.2020 а.с. 24 зворот, платіжна інструкція від 17.01.2020, а.с. 25 зворот, витяг з реєстру боржників від 17.01.2020, а.с. 24). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 5577/383 від 12.08.2025 року (а.с.25 зворот) В ході розгляду справи судом, із урахуванням принципу дотримання прав учасників процесу та засад змагальності, було задоволено клопотання представника позивача, та ухвалою суду від 26.08.2025 року було витребувано витребувати у АТ КБ «Приватбанк» інформацію: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ?, чи була успішною транзакція, здійснена 10.10.2019, на банківську картку № [NUMBER] в сумі 10000 грн.?, якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ?, чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] *55?. На виконання вимоги ухвали суду банком надано відповідь, в якій зазначено, що в ході перевірки було підтверджено, що на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Крім того зазначають, що 10.10.2019 року було зарахування коштів у сумі 10 000,00 гривень, (а.с.49). За розрахунком позивача заборгованість [PERSON] становить 29100,00 гривень, з них: тіло кредиту 10 000,00 гривень, проценти за користування кредитом 13 900,00 гривень, заборгованість за комісією 1 000,00 гривень, заборгованість за штрафами/пенею 4200,00 гривень. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності, відповідач до суду не подав. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов таких висновків. ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] уклали кредитний договір №9880850 від 10.10.2019 року. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього договору відповідач отримала кредит в розмірі 10 000 грн., взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користуванням ним та комісію за надання кредиту, однак не виконала їх. Право вимоги за цим договором перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». В зв`язку з цим у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення тіла кредиту в розмірі 10 000 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 1000 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з таких міркувань. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 15 днів (п. 1.3 кредитного договору). Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування (п. 2.3 кредитного договору) позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 3000 грн. (10 000 грн. (тіло кредиту) х 2 % (процентна ставка) х 15 днів (строк кредитування). Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача, оскільки з нього вбачається, що проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Суд відхиляє вимоги про стягнення штрафу в розмірі 4 200 грн. з таких мотивів. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Позивач не надав розрахунку заборгованості за штрафом, не вказав календарну дату, на яку він був нарахований, не пояснив, яким чином саме така сума штрафу була обчислена (база нарахування, процентна ставка тощо), не послався на умови кредитного договору, на підставі яких він був нарахований. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості (а.с. 18 зворот - 19) таких відомостей не містить. А тому, суд позбавлений можливості перевірити як правильність нарахування штрафу, так і правомірність його нарахування, в тому числі в контексті обмежень, встановлених п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 10 000,00 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 3000,00 грн. та комісії за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн. слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу, що долучений відповідачем до додаткових пояснень скрин документа не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки являє собою фотокопію частини невстановленого документу, або скріншот (знімок екрана) невідомої сторінки. Зазначений додаток не відповідає жодним вимогам встановленим для ділових документів, що позбавляє суд його ідентифікувати та дослідити. На ньому відсутні підписи та печатки установи. Стверджуючи про факт повної оплати заборгованості за кредитним договором, відповідач зобов`язаний надати суду достатні та достовірні докази на підтвердження зазначених обставин справи, чого, в даному випадку, зроблено не було. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем, також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень. Судом встановлено, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 року, акт наданих послуг № 1344 від 05.08.2025 року, детальний опис наданих послуг від 05.08.2025 року. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог сторони позивача та стягнення з відповідача на його користь витрат з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 3 848,80 гривень (14 000 гривень х 8000 гривень / 29100 гривень). Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 165,42 гривень (14 000 гривень х 2422,40 грн./ 29 100 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial