Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2007 у розмірі 30722,79 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.11.2007 року відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н та приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщених на сайті банку https://privatbank.ua/terms., та 03.10.2007 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». На підставі анкети заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № [NUMBER] , з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 8000 грн. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42,0% річних. Відповідач частково погашав заборгованість, що свідчить про його обізнаність з умовами кредитування. В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.11.2025 має заборгованість у розмірі 34206,50 грн. Проте, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30722, 79 грн, з яких: 6967,43 грн заборгованість за тілом кредита, 23755,36 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області Солодовник І.С. від 18.12.2025 року по зазначеній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до розпорядження керівника апарату Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.01.2026, у зв`язку з відрядженням судді Солодовник І.С. до Лозівського міськрайонного суду Харківської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 23.12.2025 №2783/0/15-25, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026, справу передано на розгляд головуючому судді Соколовій Ю.І. Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області Соколової Ю.І. від 08.01.2026 року справу прийнято до свого провадження та повторно розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив у випадку неявки в судове засідання відповідача, проводити розгляд справи у відсутність представника банку та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач до суду повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] 05.11.2007 було підписано власноруч Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач погодилася на отримання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної ліній та отримання кредитної картки з кредитним лімітом 1750,00 грн та сплатою базової процентної ставки 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.29). Підписавши анкету-заяву, відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала платіжну картку № [NUMBER] , строком дії 10/15, тип Універсальна (а.с.28). Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти. Активація нею картки, користування картковим рахунком та кредитними коштами свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 04.10.2007 та на її картковий рахунок 05.11.2007 встановлено кредитний ліміт в розмірі 1750,00 грн, який надалі неодноразово збільшувався та зменшувався, у максимальному розмірі 28.12.2012 до 8 000 грн, 18.08.2015 до 6970,00 грн, 14.01.2020 кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн (а.с.27). З наданої позивачем виписки по картці за договором б/н від 05.11.2007 за період з 04.10.2007 19.11.2025 убачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами банку, знімав готівкові кошти, здійснював перекази з картки на карту, розплачувався кредитними коштами в магазинах (а.с.23-26). Згідно з наданим банком розрахунком, у [PERSON] за вказаним кредитним договором б/н від 05.11.2007 станом на 17.11.2025 виникла заборгованість (до стягнення) у сумі 30722,79 грн, що складається із заборгованості за тілом кредита 6967,43 грн та 23755,36 грн - заборгованість за простроченими процентами (а.с.19-22). АТ КБ ПриватБанк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Таким чином, із наданих документів встановлено, що відповідач не виконував належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором. Доказів, які б спростовували факт укладення договору, факт відсутності заборгованості за вказаним договором відповідачем суду надано не було. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18 доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності у банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач отримав кредит та частково сплачував заборгованість за договором. Отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини, за якими відповідач належним чином не виконує обов`язки за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості. У ході розгляду справи відповідач не надав суду доказу на спростування вказаної заборгованості або про сплату боргу. На підставі викладеного, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором б/н від 05.11.2007, яка станом на 17.11.2025 становить 30722,79 грн, з яких: 6967,43 грн заборгованість за тілом кредита, 23755,36 грн заборгованість за простроченими процентами. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved