Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

04 листопада 2025 року [PERSON] звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Магдалинівської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Т.В. від 03.12.2013 за реєстровим №2403, заповівши йому земельну ділянку площею 6,210 га, розташовану на території Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] не повідомляла про складення на його користь заповіту. Про наявність заповіту він дізнався випадково, після спливу шестимісячного строку, а саме у вересні 2025 року від родичів померлої, в яких і зберігався заповіт. Позивач зазначає, що за життя [PERSON] вони товаришували, він допомагав їй в господарстві, надавав їй фінансову допомогу. [PERSON] , зокрема до 2015 року періодично приїздила та проживала в с.Любомирівка (Першотравенка) займалась підсобним господарством. Після чого з 2016 року він та [PERSON] перестали підтримувати відносини, оскільки [PERSON] постійно проживала у м.Кам`янське Дніпропетровської області. У вересні 2025 року родичі [PERSON] повідомили про смерть спадкодавиці. 30 жовтня 2025 року він звернувся до Приватного нотаріуса Самарівьського районного нотаріального округу Солодовник В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. На його звернення нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 жовтня 2025 року, в якій зазначено, що ним пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини та роз`яснено про необхідність звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що поважною причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є його необізнаність про наявність заповіту, складеного на його користь. На підставі наведеного позивач просить суд визначити йому додатковий строк два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 11.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Витребувано у приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Солодовник В.В. копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 09.12.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Магдалинівської селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради та просив прийняти рішення згідно вимог закону. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст. 12 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 03 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Т.В., зареєстрований в реєстрі за №2403, відповідно до якого заповіла позивачу [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 6,210 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. 30 жовтня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Солодовник В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Солодовник В.В. від 30.10.2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] №61/2025, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, спадкова справа заведена за заявою [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину не видавались. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач [PERSON] наведених вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У позовній заяві позивач зазначає, що він не перебуває у родинних відносинах з померлою [PERSON] та строк для прийняття спадщини ним пропущений з причини необізнаності про наявність заповіту. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Так, судом встановлено, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом. Про наявність заповіту позивач дізнався у вересні 2025 року, та 30 жовтня 2025 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник В.В. 30.10.2025 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. 04 листопада 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи встановлено, що інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визначити йому додатковий строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору. На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини. Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved