Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

08 січня 2026 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що 14.10.2022 року Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 181. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки сторони мають різні погляди на подружнє життя. Таким чином, позивач [PERSON] прохала суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 14.10.2022 року Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом № 181; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 січня 2026 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.15-16). Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність. Позов підтримує. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов визнає та прохав стягнути з нього 50 відсотків судового збору. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 14 жовтня 2022 року Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 181. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з мтір`ю [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки та відновлювати їх позивач наміру не має. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці необхідно залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи зазначене, позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків сплаченого судового збору, а інші 50 відсотків - стягнути з відповідача.

Outcome: approved