Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 07.01.2026 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» ппро відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`ю у розмірі 747 100,80 грн. В обґрунтування позову вказує, що він у період з 20.02.2001 по 18.11.2002 та з 18.11.2002 по 04.10.2024 пропрацював на підприємстві у відповідача за спеціальністю водій автотранспортних засобів в кар`єрі та внаслідок погіршення стану здоров`я його було направлено на обстеження. За результатом обстеження, відповідно до медичного висновку від 03.09.2025 року позивачу було встановлено 2 професійні захворювання, а саме: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, синдром ангюдистонії ускладненої гіпертонічною хворобою ІІ ст., ступінь 2. Гіпертрофія лівого шлуночка. ІХС: дифузний кардіосклероз. НБЛНПГ. СВЕС СН ст. В. Ризик 3, дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженим статико - динамічним порушенням на шийному та поперековому рівнях стійким больовим компонентом, нейродитрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2) хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху) - за класифікацією [PERSON] і Н.І. Пономарьової. Також зазначає, що його було направлено до експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи для проведення оцінювання мого повсякденного функціонування. Згідно пунктів 16, 17.1.1. 17.1.11., 17.2.1. 17.2.6. Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи йому первинно з 13.11.2025 була встановлена 3 група інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності. Позивач вказує, що за свою тривалу роботу у відповідача на теперішній час має дуже хворобливий стан, який змушує його постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів. Позивач постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву руку та ногу, порушення ходи, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів тахрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно правих, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий приступообразний кашель впродовж доби, який посилюється вранці, загальну слабкість, коливання АТ, зниження слуху. Ці відчуття додають позивачу ще більше морального пригнічення, призводять душевний стан до постійних переживань та глибоких моральних страждань. Також позивач зазначає, що після отримання захворювання, він постійно відчуває свою обмеженість як у спілкуванні з оточуючими людьми, так і обмеженість у можливості продовжувати активний спосіб життя. Передумовою для поліпшення його стану здоров?я є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.. Розмір компенсації за спричинену йому моральної шкоди позивач визначив в сумі 747 100,80 гривень, при цьому він виходив із засад скромності, адже ніяка сума компенсації не поверне йому колишній стан здоров?я. Стислий виклад заперечень відповідача. 28.01.2026 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Рабко Т.О. надала відзив на позовну заяву в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що записи в трудовій книжці позивача про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення підтверджують, що позивач був обізнаний, що він зайнятий на робочому місці зі шкідливими умовами праці, що дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах. За показниками факторів виробничого середовища та трудового процесу робоче місця Позивача відповідало Списку №1 для призначення пенсії на пільгових умовах. Робота позивача за Списком №1, що дає право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, сама по собі передбачає, що це роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, де рівень впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, крім зростання хронічної захворюваності (виробничо обумовленої та захворюваності з тимчасовою втратою працездатності), призводять до розвитку професійних захворювань. Тобто, позивач чітко усвідомлював, що виконувана ним робота пов`язана з безпосереднім впливом шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого. Також представник звертає увагу на те, що позивач звільнився з Підприємства відповідача у зв`язку із виходом на пенсію, а не за станом здоров`я. Зазначена обставина свідчить про те, що на момент припинення трудових відносин стан здоров`я Позивача не перешкоджав його трудовій діяльності, а умови праці були ним прийняті та не визнавалися такими, що унеможливлюють роботу. Це істотно спростовує твердження про наявність значних та тривалих моральних страждань, які нібито були зумовлені умовами праці у Відповідача. Також, слід врахувати, що професійна втрата працездатності встановлена Позивачу 13.11.2025, а звернення до суду відбулося 06.01.2026, тобто всього через декілька місяців. За таких обставин вважає, що твердження про тривалий, постійний та інтенсивний характер моральних страждань є необґрунтованими, оскільки: відсутній значний часовий період, протягом якого такі страждання могли сформуватися та набути стійкого характеру; моральна шкода не може презюмуватися автоматично лише з факту встановлення професійного захворювання. Звертає увагу на розбіжності в наданих доказах, які свідчать про відсутність єдиного, стабільного та однозначного медичного висновку щодо професійного походження більшості захворювань і унеможливлюють безумовне покладення відповідальності за весь комплекс порушень стану здоров`я на Відповідача. Скарги, наведені Позивачем в обґрунтування моральної шкоди (біль у суглобах і хребті, задишка, кашель, коливання артеріального тиску), корелюють з наявними у нього загальносоматичними та хронічними непрофесійними захворюваннями, респіраторними та ендокринними. Крім того представник просить звернути увагу, що позивачем не надано висновків лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які б начебто виникли у нього в результаті професійного захворювання. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, а тому розмір моральної шкоди, що заявлений до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, що не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості. При вирішенні даного спору необхідно враховувати відсутність протиправної поведінки відповідача, відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою (положення ст. 1193 ЦК України щодо урахування вини потерпілого), а також наявність у Позивача інших хронічних захворювань непрофесійного характеру. Також вважає, що не потрібно зазначати про стягнення податків, так як питання щодо оподаткування стягнутих сум повинно вирішуватись не судовим рішенням, а відповідно до норм податкового законодавства України, чинного на момент виконання рішення суду, тобто на час отримання доходу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.03.2026 постановлено ухвалу суду про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] в проміжок часу з 24.10.2000 по 04.10.2024 працював на різних посадах ПрАТ «ПівнГЗК», загальний стаж роботи позивача 27 років 09 місяців, з них: 23 роки 07 місяців за професією, та 21 рік 10 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки та актом розслідування хронічного професійного захворювання від 02.10.2025 (а.с. 33-37, 23-27). Згідно п. 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.10.2025 [PERSON] встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії ускладненої гіпертонічною хворобою ІІ ст., ступінь 2. Гіпертрофія лівого шлуночка. IXC: дифузний кардіосклероз. НБЛНПГ. СВЕС СН ст. В. Ризик 3, дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Т 75.2; хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня з легким зниженням слуху) - за класифікацією [PERSON] і Н.І. Пономарьової. Н 90.3, що також підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого №173/25, та медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідницький інститут промислової медицини» від 03.09.2025 №35/523 (а.с. 25, 18-19, 15-17). Відповідно до п.п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 жовтня 2025 року, [PERSON] працюючи в кар?єрі гірничозбагачувального комбінату водієм автотранспортних засобів, виконував роботи з керування автомобільними транспортними засобами, забезпечував належний технічний стан автотранспортного засобу. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів в кар?єрі, протягом тривалої дії підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та шуму. Причиною виникнення хронічного захворювання (отруєння) є вібрація загальна транспортна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2 дБ перевищував допустимий рівень та складав 67 дБ при гранично допустимому 65 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму на 1 ДБА перевищував гранично-допустимий рівень і складав 81 ДБА при ГДР 80 ДБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання (отруєння) пропонується [PERSON] , генеральному директору ПРАТ «ПІВНГЗК»: забезпечити постійний контроль за своєчасним проведенням ремонтів технологічних доріг, заміною монтажних подушок, кріпленням антивібраційних крісел, ремонтами двигунів автотранспортних засобів, зайнятих на транспортуванні гірничої маси у технологічному процесі у кар?єрі. Підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням та використанням працюючими 313 органів слуху та інших засобів індивідуального захисту згідно з діючими галузевими нормами видачи спецодягу, взуття та інших ЗІЗ для працівників підприємств гірничодобувної промисловості згідно вимог Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом, затвердженими Наказом Державного комітету України з промислової безпеки охорони праці та гірничого нагляду від 18.03.2010 №61 НПАОП 0.00-1.24-10. Контролювати своєчасне проведення огляду технічного стану, планового та попереджувального ремонту автомобілів, у тому числі сидінь водіїв автотранспортних засобів, з обов?язковим пеляремонтним контролем вібраційних характеристик згідно з вимогами частини 4 п. 8.1. ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Інформувати Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про вжиття запропонованих заходів (а.с. 25-27). Відповідно до п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 жовтня 2025 року, умови праці [PERSON] відносяться: по рівню шуму - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; по рівню загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», загальна оцінка - 3 класу 1 ступеня «Шкідливі» (а.с. 25). З витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №124/25/709/В від 13.11.2025 позивачу встановлено з 13.11.2025 року до 01.12.2026 третю групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності (а.с. 28-29). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 жовтня 2025 року, як вказувалось раніше, визначено, що [PERSON] працюючи в кар?єрі гірничозбагачувального комбінату водієм автотранспортних засобів, виконував роботи з керування автомобільними транспортними засобами, забезпечував належний технічний стан автотранспортного засобу. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів в кар?єрі, протягом тривалої дії підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та шуму. Умови праці [PERSON] відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Причиною виникнення хронічного захворювання (отруєння) є вібрація загальна транспортна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2 дБ перевищував допустимий рівень та складав 67 дБ при гранично допустимому 65 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму на 1 ДБА перевищував гранично-допустимий рівень і складав 81 ДБА при ГДР 80 ДБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». Крім того, з метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання (отруєння) пропонується [PERSON] , генеральному директору ПРАТ «ПІВНГЗК»: забезпечити постійний контроль за своєчасним проведенням ремонтів технологічних доріг, заміною монтажних подушок, кріпленням антивібраційних крісел, ремонтами двигунів автотранспортних засобів, зайнятих на транспортуванні гірничої маси у технологічному процесі у кар?єрі. Підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням та використанням працюючими 313 органів слуху та інших засобів індивідуального захисту згідно з діючими галузевими нормами видачи спецодягу, взуття та інших ЗІЗ для працівників підприємств гірничодобувної промисловості згідно вимог Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом, затвердженими Наказом Державного комітету України з промислової безпеки охорони праці та гірничого нагляду від 18.03.2010 №61 НПАОП 0.00-1.24-10. Контролювати своєчасне проведення огляду технічного стану, планового та попереджувального ремонту автомобілів, у тому числі сидінь водіїв автотранспортних засобів, з обов?язковим пеляремонтним контролем вібраційних характеристик згідно з вимогами частини 4 п. 8.1. ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Інформувати Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про вжиття запропонованих заходів (а.с. 25-27). Також, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що надані позивачем по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України. При цьому, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 жовтня 2025 року складався комісією до складу якої також входили: начальник відділу охорони праці ПрАТ «ПівнГЗК» та інспектор з охорони праці первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПрАТ «ПівнГЗК». Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Так, суд враховує тривалість роботи позивача на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 55 % та третю групу інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, припинення трудової діяльності, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 470 000 грн. з ПрАТ «ПівнГЗК» у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Суд не погоджується з посиланнями представника відповідача та не може взяти до уваги його доводи про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та необхідності застосування ст. 1193 ЦК України, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не звільняє відповідача від обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Також, суд зазначає, що задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, визначає суму без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого на підставі закону виступає роботодавець, тому суд, задовольняючи вимоги про стягнення зазначених сум на користь особи, визначає такі суми без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 7 жовтня 2020 року по справі № 523/14396/19. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подав позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4700 грн., що становить один відсоток ціни позову. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial