Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник позивача ТОВ "ФК "ЕЙС" 05.12.2025 звернувся з позовною заявою, яка сформована в системі "Електронний суд" та просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог вказав, що 15.07.2024 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Кредіплюс» укладено договір про споживчий кредит №138616 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6 945 грн. Кредитні кошти були перераховані на платіжну картку відповідачки. 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 10102024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Представник позивача вказує, що відповідачка [PERSON] свої кредитні зобов`язання за договором, як перед первісним так і перед його правонаступником не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 10 113 грн. 88 коп., та складається з тіла кредиту в сумі 6 057 грн., 3 755 грн. 80 коп. по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також заборгованість по комісії, які і просить стягнути з відповідачки [PERSON] , а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн. 22.12.2025 суддею Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання на розгляд справи повторно не з`явилась, однак про дату та час розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення відповідачці [PERSON] двічі судових повісток, які знаходяться у матеріалах справи. Клопотань та заяв до суду не подала. Правом на подання відзиву на позов також не скористалася. За таких обставин суд, відповідно до норм статтей 280, 281 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 15.07.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 146496, який складається з публічної та індивідуальної частини (а.с.32-41). Вказаний договір про споживчий кредит підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором 0b2fd086. За умовами договору ТОВ «ФК «Кредіплюс» зобов`язалося надати [PERSON] кредит, а остання зобов`язалась одержати та повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п. 2.1 договору). Відповідно до пунктів 2.2.1 договору сума кредиту становить 6945 грн, яка надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5000,40 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у розмірі 1944,60 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Денна процентна ставка складає 1,4956% - п. 2.7.1 договору. Загальний строк кредитування за договором складає 70 днів з 15.07.2024 по 23.09.2024. Строк на який надається кредит встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 586,00% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено п. 2.4 Договору. Комісія за надання кредиту складає 1944,60 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Таким чином, в укладеному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Також до договору долучено Правила надання коштів у кредит ТОВ «ФК «Кредіплюс» (а.с. 17-27). Позикодавець свої договірні зобов`язання виконав та 15.07.2024 здійснив перерахування кредитних коштів, наданих [PERSON] на платіжну карту [NUMBER] , яка вказана нею при укладенні договору, що підтверджується довідкою наданою АТ «Універсал Банк» та випискою про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] ТОВ (а.с.89-90). Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] на погашення кредитної заборгованості та виконання своїх кредитних зобов`язань внесла разовий платіж 29.07.2024 в сумі 2 454 грн. 22 коп., в подальшому жодних платежів остання не вносила, як наслідок утворилась заборгованість в загальному розмірі 10 113 грн. 88 коп., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 057 грн., суми заборгованості за відсотками 3 755 грн. 80 коп., а також комісії в сумі 301 грн. (а.с. 56). Як вбачається із матеріалів справи, договір між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачкою [PERSON] укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі - ч. 2 ст. 639 ЦК України. Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договірних відносин досягли згоди з усіх істотних умов таких перед їх укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договори вважаються укладеними. Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідачки, якій в свою чергу були перераховані кошти відповідно до умов на її картку, що також було підтверджено належними доказами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, суд приходить до висновку, що підписавши договір надання грошових коштів в позику за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідачка [PERSON] підтвердила, що ознайомилась та підтверджує, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання кредиту, що свідчить про волю відповідачки на укладення таких договорів. Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідачки до суду не надано. Відповідно до умов п. 4.1. у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов договору, кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або відступати, передавати свої права за цим договором на користь третіх осіб без згоди позичальника. 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 10102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає ТОВ «Ейс» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (а.с. 6-8). Відповідно до витягу з Додатку № 1 До договору факторингу № 10102024 Реєстру прав вимог № 1 від 24.10.2024 до Договору факторингу та акту приймання передачі реєстру № 4 від 07.01.2025, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 10113,88 грн, з яких: 6056,08 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 3755,80 грн - заборгованість за відсотками, 301 грн - заборгованість за комісією (а.с. 60-61). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, ТОВ «ФК «Ейс» наділено правом грошової вимоги до відповідачки [PERSON] . Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 057 грн. та нарахованими відсотками в сумі 3 755 грн. 80 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми комісії у розмірі 301 грн, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року № 204/224/21, у якій суд дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Тому враховуючи вищевикладене, умови кредитного договору щодо обов`язку відповідачки сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 301 грн. задоволенню не підлягають. Отже, враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання відповідачка [PERSON] належним чином не виконала, реальна заборгованість за яким становить загальну суму 9 755 грн. 88 коп. (6 057 грн. 08 коп. тіло кредиту + 3 755 грн. 80 коп. відсотки), суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. та сплачений судовий збір 2 422 грн. 40 коп.. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. Так, позовні вимоги позивача ТОВ «ФК «Ейс» підлягають задоволенню на 97,02 %. Відтак, виходячи з загального розміру вартості правничої допомоги заявленої стороною позивача, сума що підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача становить 6 791 грн. 68 коп. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. До того ж у додатковій постанові КГС ВС від 30.08.2023 № 911/3586/21 Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. На підтвердження факту отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, представником позивача подано копії: договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, Акт приймання-передачі наданих послуг № 20/80/25-01 від 20.08.2025 та додаткова угода № 25770855225 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025. Разом з тим, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності справи, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, однак сторони участі в розгляд справи не приймали, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію співрозмірності витрат на правничу допомогу з розміром задоволених позовних вимог, а також враховуючи те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу професійну допомогу, яка заявлена до відшкодування представником позивача до 2 500 грн., які є співмірними з розміром задоволених позовних вимог. Крім того, з відповідачки [PERSON] у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 2 350 грн. 21 коп.

Outcome: partial