Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - адвокат Чабан І. В. звернулась до суду з вказаним позовом та вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2025 року близько 20 год. 10 хв. в Сумській області, Сумському районі, с. Косівщина, на перехресті вул. Податківська та вул. Садова відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] , не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Scenik», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Golf» [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, водій вказаного автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими госпіталізований до реанімаційного відділення КНП СОР "СОКЛ", де помер від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП 12 вересня 2025 року, та водій «Renault Scenik» [PERSON] отримав тілесні ушкодження. За фактом ДТП Слідчим управлінням ГУНП в Сумській області 12 вересня 2025 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025200000000660. На цей час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Внаслідок смерті потерпілого [PERSON] в ДТП було завдано моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема, матері [PERSON] , дочці [PERSON] та дружині [PERSON] та в них виникло право на отримання відшкодування. Також на день вчинення ДТП дочка [PERSON] , 2006 року народження, перебувала на утриманні [PERSON] , оскільки навчалась в Сумському національному аграрному університеті на факультеті будівництва та транспорту на денній формі, тому на її користь підлягає стягненню з відповідача страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпечених транспортних засобів марки «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] та марки «Renault Scenik» р.н. [NUMBER] , була застрахована в АТ "СГ "ТАС" (приватне) відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинних на дату ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність водіїв автомобілів марки «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] , «Renault Scenik» р.н. [NUMBER] застрахована у відповідача, то обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну позивачам, відповідно до Закону України №1961-IV від 01 липня 2004 року покладається на відповідача як на страховика.Тому просить суд стягнути із ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 32000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 224000,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 12112,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, на користь [PERSON] - 32000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 9084,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, та на користь [PERSON] - 32000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 9084,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Від представника відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Зазначив, що станом на 24 листопада 2025 року позивачі не подали до АТ «СГ «ТАС» (приватне) жодних документів та заяв про виплату страхового відшкодування встановленого зразка по ДТП, яка сталася 11 вересня 2025 року, внаслідок чого питання про виплату страхового відшкодування не розглядалось, а отже звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є безпідставними, адже ніяких порушень з боку відповідача не було і немає ніяких законних підстав для здійснення страхового відшкодування за обставин цього ДТП, ще триває кримінальне розслідування за фактом вчиненого ДТП та винну особу не встановлено. Позивачами не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто вироку суду у кримінальному провадженні №12025200000000660. Вимога [PERSON] про стягнення 224000,00 грн внаслідок втрати годувальника суперечить нормам матеріального права. Розмір вказаної шкоди повинен становити не менше 288000,00 грн (36*8000,00 грн). У зв`язку з цим вимоги позивачів про стягнення 96000,00 грн моральної шкоди по 32000,00 грн на кожного є необґрунтованими та суперечать нормам матеріального права. Враховуючи положення п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині розміру мінімальної виплати страхового відшкодування, залишок страхової суми становить 32000,00 грн (320000,00 грн - 288000,00 грн). У разі звернення позивачів до АТ «СГ «ТАС» в установленому Законом порядку та надання усіх підтверджуючих документів, зокрема довідки про склад сім`ї, відповідач відшкодує позивачам по 10666, 66 грн моральної шкоди кожному (32000 грн : 3). Від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що спеціальним законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування, тому особа має право на власний розсуд звернутися із відповідною заявою як до страховика, так і відразу безпосередньо до суду. Відповідно до норм чинного законодавства рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядається в судовому порядку, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187, 1188 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 08 грудня 2025 року від представника відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у кримінальному провадженні №12025200000000660, яке перебуває на стадії досудового розслідування. Ухвалою суду від 26 січня 2026 року у задоволенні вказаного клопотання представника відповідача відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без її участі та позивачів, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Правовідносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, регулюються статтями 3, 27, 41, 68 Конституції України, ЦК України , Законами України від 30 червня 1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух"; від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР "Про страхування"; від 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV). Пунктом 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3765-IX передбачено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Оскільки новий закон набрав чинності 01 січня 2025 року, а договір страхування цивільно правової відповідальності був укладений раніше, то у вказаних правовідносинах продовжує діяти ЗУ № 1961-IV від 01 липня 2004 року. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 11 вересня 2025 року близько 20 год. 10 хв. в Сумській області, Сумському районі, с. Косівщина, на перехресті вул. Податківська та вул. Садова відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] , не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Scenik», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Golf» [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, водій вказаного автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до реанімаційного відділення КНП СОР "СОКЛ", де помер від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП 12 вересня 2025 року, та водій «Renault Scenik» [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 22 вересня 2025 року, актовий запис № 128 (а.с. 11 зв. б.). У зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025200000000660 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (а.с. 10 зв.б.). Вказані у Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, її наслідки підтверджуються наявними у справі доказами, і сторонами у справі не заперечуються. Наразі Слідчим управління ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, кінцеве рішення у справі не прийнято, що підтверджується інформацією Слідчого управління Головного управління національної поліції в Сумській області №69491-2025 від 13 листопада 2025 року (а.с. 10). Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] , була застрахована в АТ "СГ "ТАС" (приватне) відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №225394159 від 26 грудня 2024 року, чинного на дату ДТП (а.с. 13). Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Scenik» р.н. [NUMBER] , була застрахована в АТ "СГ "ТАС" (приватне) відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №230749586, чинного на дату ДТП (а.с. 13 зв.б.). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Батько [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14 зв.б.). [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі №755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, у випадках, коли делікатні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у делікатному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №445/370/19. Відповідно до статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV в редакції, чинній на дату укладення договору страхування, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 23.1 ст. 23 Закону України від 01 липня 2004 №1961-IV в редакції, чинній на дату укладення договору страхування, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV в редакції, чинній на дату укладення договору страхування, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27. 2 ст.27 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV, в редакції чинній на дату укладення договору страхування). Тобто зазначеною нормою Закону №1961-IV встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, слід віднести, зокрема, дитину, яка є студентом - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з матеріалами справи [PERSON] , [INFO] , є донькою загиблого в ДТП [PERSON] та є студенткою 3 курсу Сумського національного аграрного університету денної форми навчання. Термін навчання із 04 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року (а.с. 15). Тобто, [PERSON] на момент ДТП досягла вісімнадцятирічного віку та була студенткою вищого навчального закладу, відтак вона має законодавчо передбачене право на отримання відповідного страхового відшкодування, про що заявлено позовні вимоги. Таким чином, позивачка [PERSON] є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька, оскільки на день його смерті перебувала на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання, що доведено відповідними доказами. Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-IV від 01 липня 2004 року передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На день настання страхового випадку відповідно до статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" мінімальний розмір заробітної плати становив 8'000,00 грн. Отже, імперативно встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою позивачем [PERSON] годувальника, повинен становити не менше 288000,00 грн (8000,00*36). Проте позивачка просить стягнути на її користь 224000 грн страхових витрат, пов`язаних із втратою годувальника. Клопотань про збільшення позовних вимог в цій частині від позивачки [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може вийти за межі позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, в розмірі 224000 грн. Щодо ліміту відповідальності відповідача. Відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону України №1961-IV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути здійснено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року №109 "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з 01 липня 2022 року та на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, було встановлено у сумі 320000,00 гривень на одного потерпілого. Отже,. за вказаним страховим випадком страхове відшкодування, яке належить для виплати позивачам, становить 320000,00 грн. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує положення п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Враховуючи, що мінімальний законодавчо встановлений розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою [PERSON] годувальника, не може становити менше 288000 грн, то різниця, яка припадає на відшкодування моральної шкоди, становить 32000 грн (320000 грн - 288000 грн) та підлягає поділу між позивачами рівними частинами. У зв`язку з цим вимоги позивачів щодо стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю потерпілого, підлягають частковому задоволенню і на користь позивачів підлягає стягненню відшкодування по 10666,66 грн кожному. Доводи відповідача про передчасність позову у зв`язку з не зверненням до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування суд відхиляє, враховуючи висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, де зазначено, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. З приводу доводів відповідача про ненадання доказів вини застрахованої особи, у зв`язку з чим страховик позбавлений можливості здійснити виплати страхового відшкодування, суд зазначає таке. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною і передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №751/8121/17). Також суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в поставі від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц, в якій зазначено, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, страховиком особи, яка завдала шкоди. Щодо вимоги позивачів стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 30 280, 00 гривень, а саме на користь [PERSON] 12112 грн, [PERSON] та [PERSON] по 9084 грн, суд зазначає таке. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність заяви відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заперечень щодо розміру цих витрат, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: partial