Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Непіп Христина Ігоівна, звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачка з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що на спільне життя у позивача з відповідачкою у не склалося через різні погляди на сімейне життя, між ними немає взаєморозуміння, внаслідок чого між подружжям втратився зв`язок. Повноцінні шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 2024 року. Їх шлюб існує тільки формально. Надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення у минулому не принесли жодних результатів. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, так як відповідачка довший час проживає за кордоном. Подальше спільне життя є неможливим. Суперечки про поділ майна, яке є їх спільною власністю, на день подання даного позову до суду немає. За наведених вище обставин позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. Неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з матір`ю (відповідачкою) - [PERSON] . Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача Позовні вимоги підтримуються у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, належно повідомлялася про час і місце розгляду справи, шляхом надсилання повідомлення за зареєстрованим її місцем проживання, про що в матеріалах справи є докази. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 28.04.2007 року, сторони зареєстрували шлюб 28.04.2007 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 576. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Що стосується позовних вимоги позову про визначення місця проживання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на проживанні з матір`ю, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та на час подачі позову йому виповнилось повних 17 років. Таким чином, оскільки [PERSON] більше 14 років, то відсутні передбачені законом підстави для визначення йому місця проживання, оскільки право вибору місця проживання - це його виключна компетенція, відтак вимогу про визначення місця проживання слід залишити без задоволення. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: partial