Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором позики №1919415 від 13.04.2021 року в розмірі 19 332,53 з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 149,52 сума заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги; 023,01 грн. нараховані 3% річних; 160 грн. інфляційні втрати. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як первісним кредитором, та [PERSON] , як позичальником, у порядку ст.ст.11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір позики №1919415, за яким позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Вказаний кредитний договір був укладений відповідачем шляхом його електронного підпису одноразовим ідентифікатором з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Загальний розмір наданої позики за договором становить 10 000 грн., процентна ставка 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 27.01.2022 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №27/01/2022 за умовами якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №919415. Також, 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №919415. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором №1919415. У зв`язку із тим, що боржник не виконує у добровільному порядку умови договору позики №1919415 від 13.04.2021 року, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 19 332,53 з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 149,52 сума заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги; 023,01 грн. нараховані 3% річних; 160 грн. інфляційні втрати, яку позивач просить суд стягнути на його користь. У судове засідання представник позивача не з`явився, але у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 13.04.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1919415, який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений у формі електронного правочину після ідентифікації та верифікації відповідача за допомогою системи BankID НБУ, з використанням мобільного застосунку MyCredit та підписання ним (в порядку акцептування пропозиції позикодавця) зазначеного договору електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора vAEc2XSH6 (а.с.34). Згідно умов укладеного договору (пункти 1, 2.1-2.3) ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як позикодавець, зобов`язується передати відповідачу, як позичальнику, у власність грошові кошти в сумі 10 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а відповідач [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики. Судом встановлено, що договір позики укладений зі строком дії на 30 днів та передбачає: 1) дату надання позики 13.04.2021 року, дату повернення позики 13.05.2021 року; 2) фіксовану (базову) процентну ставку в день 1,99% та сплату відповідачем за користування кредитом зниженої процентної ставки 1,59% в день та процентної ставки в розмірі 2,70% за понадстрокове користування позикою (пункт 2,3); 3) право позичальника продовжити строк користування позикою (пролонгація) за його зверненням в електронній формі через особистий кабінет шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора (пункт 6); 4) нарахування у разі користування позикою (її частиною) понад встановлений договором строк процентної ставки в розмірі, визначеному п.3 Договору за кожен день користування у випадку, якщо сума позики, зазначена в п.п.3.1 п.3 Договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати (пункт 18). Відповідач своїм підписом Договору підтвердив факт ознайомлення із Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті: http:// mycredit.ua/ua/documents-license/ (пункт 5.2). Як вбачається із листа ТОВ «ФК Фінекспрес» вих. №КД-000084742/ТНПП від 17.11.2025 року, ТОВ «ФК Фінекспрес», яке діє на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000130 від 12.02.21 року та витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг №37 від 29.01.2016 року, відповідно до умов Договору №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Товариством та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було здійснено наступні успішні перекази згідно кредитного договору 1919415: 13.04.2021 року, сума 10 000 грн., відбувся успішний переказ на карту [NUMBER] (а.с.63). Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого Товариством та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», загальна сума заборгованості відповідача станом на 27.01.2022 року складає 20 149,52 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 000 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 28 512,48 грн. (а.с.66-68). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 13.04.2021 року договору позики №1919415 та отримання за ним грошових коштів у зазначеному вище розмірі, як і доказів здійснення погашення заборгованості за наданою позикою (повністю або частково) відповідачем, надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2022 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників (а.с.7-11). Як вбачається з платіжного доручення №32465 від 27 січня 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило грошову суму на рахунок ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в рахунок оплати за договором факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 року (а.с.16). Згідно Акту приймання-передавання реєстру боржників від 27 січня 2022 року до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв, а ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передав право грошової вимоги до боржників кількістю 8518 (а.с.17). Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв, а ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передав право грошової вимоги до [PERSON] як боржника за договором позики №1919415 в загальному розмірі 20 149,52 грн., з яких: заборгованість за тілом 10 000 грн.; заборгованість за відсотками 10 149,52 грн. (а.с.22). Як вбачається із розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість [PERSON] як боржника за договором позики №1919415 станом на 10.01.2023 року складає в загальному розмірі 19 332,53 грн. з яких: заборгованість за тілом 10 000 грн.; заборгованість за відсотками 9 149,52 грн.; 3% річних 23,01 грн.; інфляційні збитки 160 грн. (а.с.80). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників (а.с.23-28). Згідно Акту прийому-передачі реєстру боржників від 10 січня 2023 року до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» передав, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв право грошової вимоги до боржників кількістю 207 307 (а.с.37). Відповідно до витягу з додатку №3 до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» передав, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв право грошової вимоги до [PERSON] як боржника за договором позики №1919415 в загальному розмірі 19 332,53 грн., з яких: заборгованість за тілом 10 000 грн.; заборгованість за відсотками 9 149,52 грн.; відповідальність за порушення грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України 183,01 грн. (а.с.42). Як вбачається із розрахунку ТОВ «Коллект Центр», заборгованість [PERSON] як боржника за договором позики №1919415 станом на 03.12.2025 року складає в загальному розмірі 19 332,53 грн. з яких: заборгованість за тілом 10 000 грн.; заборгованість за відсотками 9 149,52 грн.; 3% річних 23,01 грн.; інфляційні збитки 160 грн. (а.с.6). Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір позики №1919415 від 13.04.2021 року був підписаний відповідачем по справі [PERSON] після його ідентифікації та верифікації за допомогою системи BankID НБУ, з використанням мобільного застосунку MyCredit та за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора: vAEc2XSH6, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Коллект Центр» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису договору позики за допомогою одноразового ідентифікатора vAEc2XSH6 суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Встановлено, що згідно умов укладеного відповідачем [PERSON] договору позики №1919415 від 13.04.2021 року, останній отримав від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в якості позики грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп., однак своїх зобов`язань за вказаним договором щодо повернення позики та сплати відсотків за користування нею не виконував належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання ним зобов`язань за договором позики, в тому числі не спростовано наданого позивачем та первісним кредитором розрахунку заборгованості та її розміру. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору позики №1919415 від 13.04.2021 року, укладеного між первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем, а також договорів факторингу. Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними. Набуття позивачем ТОВ «Коллект Центр» права вимоги заборгованості за договором позики №1919415 від 13.04.2021 року у передбаченому законом порядку та у визначеному згідно умов цього договору розмірі під час судового розгляду відповідачем спростована не була. Тому, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов`язань за договором позики №1919415 від 13.04.2021 року щодо повернення суми позики та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування грошовими коштами) та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за вказаним вище договором позики за тілом кредиту 10 000 грн. та за процентами 9 149,52 грн., що у загальному розмірі складає 19 149,52 грн. Окрім того, судом враховано наступне. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Згідно ст.ст.526,530,610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України ). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатив своєчасно позивачу, який є правонаступником первісного кредитора, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, який відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення 3% річних у розмірі 23,01 грн. та інфляційних втрат у розмірі 160 грн. за період лютий 2022 року за невиконання договору позики №1919415 від 13.04.2021 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму зазначену у розрахунку заборгованості. Що стосується понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Як вбачається із матеріалів справи, попередній розрахунок витрат на правову допомогу у цій справі становить 9 000 грн. 00 коп. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с.56-58). Із заявки на надання юридичної допомоги №961 від 03.11.2025 року (а.с.61) та Витягу з Акту №16 від 28.11.2025 року (а.с.62) вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» було надано позивачу ТОВ «Коллект Центр» юридичних послуг на загальну суму 9 000 грн., та зазначено, що правова допомога надавалась щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , загальна вартість виконаних робіт складає 9 000 грн. 00 коп., а кількість витрачених годин склала 4 год. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаними вище доказами підтверджено надання АО «Лігал Ассістанс» послуг з професійної правничої допомоги позивачу ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи докази подані позивачем на підтвердження отримання правничої допомоги, також враховуючи, що відповідач не висловлював своїх заперечень в частині вказаного розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 9 000,00 гривень є доведеним та обґрунтованим, а також таким, що підтверджується поданими доказами. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2 422.40 грн., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. На підставі ст.ст. 526, 634, 638, 640, 641, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: approved