Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

19.08.2025 [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Карп Х. М. звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить поновити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як підставу позову зазначила, що є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , та належить до спадкоємців першої черги.. Мати до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: с. Яблунів, Івано-Франківської області. Після смерті останньої залишилась спадщина, зокрема: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,4753 га, що знаходяться на території Яблунівської сільської ради. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. За життя мама позивача [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу з [PERSON] 18.09.2024 звернулась до Галицької державної нотаріальної контори щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, проте отримала відмову через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Водночас, цей строк пропустила в зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та оголошенням 24.02.2022 на всій території України воєнного стану, через що вона виїхала за межі України. За два місяці перед завершенням шестимісячного строку для подачі заяви на прийняття спадщини позивач знаходилась за кордоном, не мала змоги вчасно звернутись в нотаріальну контору, та особисто подати заяву про прийняття спадщин. Крім цього, позивачу було відомо, що в умовах воєнного стану до чинного законодавства України були внесені певні зміни, які зокрема стосувались вчинення нотаріальних дій. Так, в п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини чи відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, відтак, строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, з урахуванням вказаних змін, мав становити 10 місяців. Тобто, позивачка виправдано очікувала, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її мами ще не сплив. Вважає, що строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин. Представник позивача, адвокат Карп Х. М. в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує. Вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини через поважні причини, зокрема, ведення на території України воєнного стану, через що остання була вимушена виїхати за межі України, а також пройшли зміни в законодавсті, перебіг строку для прийняття спадщини чи відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, відтак, строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, з урахуванням вказаних змін, мав становити 10 місяців. Представник Більшівцівскої селищної ради у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. В судове засідання не з`явились співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] , надіславши заяви про розгляд справи без їх участі. Щодо задоволення позову не заперечують. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд дійшов наступного. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду часу від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /а. с.7/. У копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] зазначено що [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 16.03.1997, де змінено прізвище на « [PERSON] » /а. с. 8/. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян проведена реєстрація актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] /а. с. 9/. Відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ІФ № 043156 [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 1, 4753 га, у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Яблунівської сільської ради, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а. с. 10/. З копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона покидала територію України. Останній раз: в`їзд на територію України перед поданням заяви до нотаріальної контори - 14.09.2024 /а. с. 5-6/. Відповідно до постанови від 18.09.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належить [PERSON] , яка померла [INFO] в зв`язку з відсутністю факту для прийняття спадщини /а. с. 11/. Отже, позивачем не подано заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] в строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України. У позовній заяві представник позивача, адвокат Карп Х.М. просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона [PERSON] пропустила цей строк з поважних причин, оскільки перебувала за кордоном. Проте, представник позивача ані у позову, ані під час судового розгляду не довела існування об`єктивних та непереборних перешкод на вчинення нею своєчасних дій щодо прийняття спадщини після смерті матері. Тобто, [PERSON] та їі представник не надали належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів про те, що під час перебування за кордоном вона не мала можливості звернутися до консульської установи або ж не могла відправити заяву поштою в паперовому чи в електронному вигляді. Долучені копії штампів у паспорті про перетинання позивачем кордону доводить лише те, що позивач дійсно періодично перебувала за кордоном, проте саме лише перебування в іншій країні не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою, як передбачено пунктом 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій ногтаріусами України, чинної на час відкриття спадщини. Крім того, відповідно до частини шостої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (із змінами) "Про нотаріат" вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на дипломатичні представництва України. Згідно зі статтею 38 цього ж закону, на консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину. Доказів неможливості з`явитися до консульскої установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач та ії представник не надали, а отже пояснення останньої щодо перебування позивача за кордоном не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила їй вчасно здійснити таку дію. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595. Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року N 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за N 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула. У постанові від 13 квітня 2023 року у справі N 607/13549/21 (провадження N 61-562св23) Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку N 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. Отже, позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач та ії представник до суду не подали та особисто під час судового розгляду остання пояснила, що будь - яких заходів щодо подання такої заяви [PERSON] не вживала. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Так, у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298св18) звернуто увагу на те, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. Суд критично ставиться до посилань представника позивача у позовній заяві щодо зупинення на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці перебігу строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, оскільки такі суперечать постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 676/47/21, якою надано оцінку пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.022022 № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", як такому, що суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що "якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16». Отже, позивач та іі представник не надали доказів того, що під час перебування за кордоном [PERSON] не мала можливості звернутися до консульської установи або ж не могла відправити заяву поштою в паперовому чи в електронному вигляді. Отже, у цій справі сторона позивача не надала безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed