Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 16513,66 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір №8543144 від 23.02.2022 та між ТОВ «ФК «Кредіплюс» і відповідачем укладено договір №90332 від 24.11.2021. 25.07.2024 було укладено договір № 25-07/24 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8543144. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 8543144. 28.01.2025 було укладено договір № 28012025 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 90332. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 90332. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності та що проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що в справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір №8543144 від 23.02.2022 та між ТОВ «ФК «Кредіплюс» і відповідачем укладено договір №90332 від 24.11.2021. Щодо стягнення заборгованості за договором №8543144 від 23.02.2022. 23.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №8543144, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором (п. 1.1 договору). Відповідно до п. 2.1, 2.2.1 договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю платежі, строки і суми яких зазначені в графіку платежів. Плата за користування кредитом нараховується щомісячно за кожен місяць користування кредитом. У складі плати за користування кредитом, можуть нараховуватися відсотки за перший день користування кредитом, фіксована щомісячна комісія та (або) одноразова комісія за користування кредитом в залежності від обраного Позичальником кредитного продукту. Згідно з п. 2.2, 2.3 договору, процентна ставка за Договором є фіксованою. Датою повернення суми Кредиту, так само як і датою сплати заборгованості за Договором, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця. Сторонами визначено умови кредиту: сума кредиту - 2 000,00 грн.; строк на який надається кредит - 80 днів; одноразова комісія за видачу кредиту, від початкової суми кредиту - 10 %; сума одноразової комісії - 200,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1528,00 %; орієнтовна загальна вартість кредиту 6700,00 грн. Договір про надання кредиту № 8543144 від 23.02.2022 підписано [PERSON] електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором U56630. 23.02.2022 ТОВ «Мілоан» перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2000,00 грн., що підтверджується довідкою від 11.07.2024 року. 25.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК« Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №25-07/24, відповідно до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК« Факторинг Партнерс» права вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] . У Реєстрі боржників до Договору факторингу по боржнику [PERSON] значиться заборгованість у розмірі 2200,00 грн. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК« Факторинг Партнерс» за договором споживчого кредиту надало: кредитний договір №8543144 від 23.02.2022 року; паспорт споживчого кредиту; розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором №8543144 від 23.02.2022 становить 2200,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 200,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за договором №90332 від 24.11.2021: 24.11.2021 відповідач підписав Заяву на видачу кредиту №90332. 24.11.2021 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №90538, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Відповідно до п. 1.1 договору договір, що укладається, позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит платежів. Які містить персональні умови кредитування позичальника та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит. Позичальник укладає договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини графіку платежів, як невід`ємних частин кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини , договір про споживчий кредит набуває чинності. Відповідно до п. 2.1 договору типом кредиту є кредитна лінія. Ліміт кредитної лінії не може перевищувати 66223,00 грн. Згідно з п. 2.2.2 перший транш в сумі 10667, 00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 8000,25 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 2 666,75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Згідно п. 2.2.3. другий транш в сумі, що не може перевищувати 55 556,00 грн., надається не пізніше наступного дня після погодження Кредитодавцем заяви/звернення позичальника про отримання другого траншу. Погодження кредитодавцем заяви позичальника в розумінні ст. 212 ЦК України вважається настанням відкладальної обставини. Надання другого траншу засвідчує погодження кредитодавцем заяви позичальника про отримання другого траншу. Позичальник може подати та/або підтвердити заяву про отримання другого траншу в будь-який момент загального строку кредитування , згідно п. 2.6 цієї індивідуальної частини будь-яким зручним для нього способом, в письмовій, електронній формі або за допомогою телефонного зв`язку. Другий транш може надаватись шляхом переказу коштів на рахунок позичальника та/або шляхом погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем та/або перерахування коштів на рахунки третіх осіб, згідно п. 1.2.1 публічної частини Договору. Позичальник уповноважує кредитодавця після погодження його заяви на отримання другого траншу , скласти та за вибором позичальника надати графік платежів йому особисто в паперовій формі або направити його позичальнику, в тому числі в електронному вигляді з використанням контактних даних на які було відправлено публічну частину договору. Зазначений графік платежів може візуально та за формою відрізнятись від наденого в графіку платежів за першим траншем , проте має відображати погоджені умови кредитування за другим траншем, у тому числі кількість платежів , їх розмір та періодичність внесення. Надання другого траншу не вимагає будь якого іншого оформлення. У п. 2.3 сторони передбачили, що проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 140,00% річних. Проценти за користування другом траншем кредиту нараховуються за ставкою, що не може перевищувати 550,00% річних. Загальний строк кредитування за договором складає 1111 днів. Договір про надання кредиту №90332 від 24.11.2021 підписано [PERSON] власноручно. 24.11.2021 ТОВ «ФК «Кредіплюс» перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 8000,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № CRD_357740 (а.с. 25). Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором № 90332 від 24.11.2021 за період з 24.11.2021 по 24.05.2022 складає 14313,66 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10667,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3445, 66 грн.; заборгованість за комісіями - 201,00 грн. 28.01.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ « Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №28012025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «ФК« Факторинг Партнерс» права вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу за відповідачем значиться заборгованість у розмірі 14313,66 грн. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Факторинг Партнерс» за договором споживчого кредиту надало: кредитний договір №90332 від 24.11.2021; паспорт споживчого кредиту; розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір від 23.02.2022 року [PERSON] підписав електронним підписом, договір від 24.11.2021 року підписав власноручно. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредіплюс» та ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договорами виконало, надало відповідачу кредитні кошти у погоджених розмірах. Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» надало належні та допустимі докази укладення [PERSON] кредитного договору №8543144 від 23.02.2022 року та кредитного договору №90332 від 24.11.2021. [PERSON] отримав кредити за договорами, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за основною сумою боргу та за відсоткамиза вищевказагими кредитними договорами у розмірі 16 112,66 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 12667,00 грн. (10667,00 грн. + 2000,00 грн.) грн. та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 3445,66 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією слід зазначити наступне. Як встановлено судом, умовами договору про споживчий кредит передбачено комісію за надання кредиту. Проте, ні умовами вказаного договору, ні іншими доказами не підтверджено зміст та перелік зазначених послуг (сплати комісії за надання кредиту). Як визначено у п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц викладена правова позиція, відповідно до якої умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування»№ 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Проте, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача комісії не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у розумінні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 401,00 грн. Щодо вимог про стягнення з витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн представником позивача надано: - договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; - заявка на надання юридичної допомоги №1352 від 01.08.2025року; - витяг з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року, відповідно до якого вартість наданих послуг, а саме: надання усної консультації - 3 000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 6000,00 грн.; Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн., суд приймає до уваги викладене нижче. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial