Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням відповідачем його умов. Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення заборгованості розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Новоселицького районного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та встановлено 15-ти денний строк для подачі відзиву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, а для подачі відповіді на відзив - п`ять днів з дня отримання відзиву. Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, проте від його представника надійшли письмові пояснення, у яких останній вказував, що позовні вимоги не визнає, оскільки хоч і ним був укладений електронний кредитний договір, однак заперечував факт отримання кредитних коштів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, однак від останнього надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов слід задовольнити частково. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, які встановлені судом Судом встановлено, що 04.02.2024 року [PERSON] звернувся до ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» з метою отримання кредиту та шляхом підписання заявки та відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) та заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення договору (оферти), підписав кредитний договір №04.02.2024-100002533 від 04.02.2024 року. Вищевказану заявку, пропозицію про укладення кредитного договору та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) [PERSON] підписав за допомогою накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е229». Відповідно до кредитного договору, зокрема п.п.1-5 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), кредит надається на наступних умовах: сума кредиту - 11 000 грн; строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 22.06.2024; період користування кредитом (черговий період) 14 днів. Процентна ставка фіксована незмінна процентна розмірі 1% за кожен день користування кредитними коштами, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом. Неустойка складає 110 гривень за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.17 заявки кредитного договору № 04.02.2024-100002533 від 04.02.2024 року (кредитної лінії)). Електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (п.2.1. пропозиції). За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти, комісію (п.3.1. пропозиції). Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача із маскою 4149-49XX-XXXX-7743 (п.4.1. пропозиції). Відповідно до квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04.02.2024 року платіж здійснювався за допомогою системи LiqPay шляхом перерахування 11 000 грн на картковий рахунок [NUMBER] , ID операції [NUMBER] , призначення платежу видача за договором кредиту №04.02.2024-100002533 від 04.02.2024 року. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №04.02.2024-100002533 від 04.02.2024 року, заборгованість [PERSON] по цьому кредитному складає: 10 991,24 гривень основного боргу, 12 310,16 гривні заборгованості по відсоткам, 2 750 гривень неустойки, що разом становить 26 051,4 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 04 лютого по 22 червня 2024 року. Позивач просив стягнути із [PERSON] вказану вище заборгованість. Щодо укладення кредитного договору Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, який укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Договір, який укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону)пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.8 ст.11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Такі дії сторін у даній справі свідчать про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину, оскільки він був підписаний відповідачем, за допомогою одноразового ідентифікатора, який останній отримав на номер мобільного телефону. Щодо стягнення заборгованості по тілу та відсотками по кредиту Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не повернуті, то кредитор має право вимагати їх повернення. Таким чином, з відповідача слід стягнути 23301,40 гривень за кредитом (10991,24 по тілу та 12310,16 по відсоткам), оскільки вказана заборгованість підтверджується наявним розрахунком заборгованості та довідкою із квитанцією про перерахування кредитних коштів. Заперечення відповідача щодо неотримання кредитних коштів за даним кредитним договором спростовуються наданими письмовими та електронними доказами, які у суду не викликають сумнівів щодо їх належності, допустимості та достатності, оскільки квитанція в Платіжній системі «LIQPAY» відповідає вимогам НБ України щодо електронного платіжного засобу, містить всі необхідні реквізити (ID операції, ідентифікатор, еквайра АТ КБ «ПриватБанк», суму і валюту платежу, дату і час операції, призначення платежу, номер платіжного інструменту). Таким чином, переказ коштів відбувся через АТ КБ «ПриватБанк» на картковий рахунок, який відповідач вказав у кредитному договорі, а призначення платежу відповідає номеру кредитного договору, укладеного між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] . Крім того, надуманими є заперечення відповідача про те, що реквізити банківської картки із маскою « [NUMBER] » не відносяться до банківських рахунків Відповідача, оскільки ці реквізити були зазначені у кредитному договорі, укладення якого відповідач не заперечував, а також не надав суду як доказ протилежного довідку із АТ КТ «ПриватБанк» про відсутність у нього будь-яких рахунків у даному банку, чи неналежність йому саме цього рахунку. В свою чергу відсутність повного номеру банківської картки при відображенні картки в системах дистанційного обслуговування (інтернет-банкінг), зокрема маскування PAN є прийнятним, щоб запобігти шахрайству та відповідати вимогам PCI DSS, що випливає із загальних норм захисту інформації в банківській сфері. З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №04.02.2024-100002533 від 04.02.2024 року вбачається, що заборгованість по відсоткам нараховано за період з 04.02.2024 року по 22.06.2024 року за 140 днів з розрахунку 1 відсотка в день. Розрахунок заборгованості здійснено в межах строку кредитування, визначеного умовами договору, та перевірено судом на відповідність його положенням. Під час розгляду справи суд не встановив обставин, які б свідчили про помилковість такого розрахунку. Щодо стягнення заборгованості по неустойці З 24 лютого 2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд доходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 2750 гривень слід відмовити, оскільки нарахування та стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану. Зазначене узгоджується із висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22. Висновки за результатами розгляду справи За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути прострочену заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за кредитним договором № 04.02.2024-100002533 від 04.02.2024 року в сумі 23301,40 гривень. Водночас, у задоволенні вимог в частині стягнення пені слід відмовити. Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог., Відповідно до платіжної інструкції № СЦ00014434 від 06 травня 2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,4 грн. З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (89,44%), а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2166,59 гривень. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 633, 634, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial