Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог вказують на те, що [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з відповідної частки житлового будинку [ADDRESS] . Даний будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на квітень 1991 року, проживали та були зареєстровані 5 осіб, крім позивачів, ще були зареєстровані: голова двору [PERSON] , 1931 р.н., яка померла [INFO] та - зять [PERSON] , 1961 р.н., який помер [INFO] та згідно інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 24.11.2021 р. №1470 даний будинок рахується за вказаними особами. На даний час позивачі звернулись в Тернопільську районну державну нотаріальну контору для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину через відсутність правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Таким чином кожному із членів колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] , в тому числі померлому [PERSON] , належало на праві спільної власності по 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відтак позивачі, як спадкоємці за законом, набули в порядку спадкування після смерті [PERSON] , в рівних частинах право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, тобто по 1/15 кожна. З врахуванням наведено, просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 30.01.2026 відкрите провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивачів адвокат Костова Н.З. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача Байковецької сільської в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин на підставі норм закону. [INFO] помер [PERSON] , про що повторно видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 29 вересня 2021 року. Після його смерті Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №531/2021. Спадкоємцям за законом, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] ) та дочки [PERSON] (згідно свідоцтва про народження [NUMBER] ) і [PERSON] (згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] ), які спільно проживали з батьком на момент його смерті, що підтверджується довідкою про останнє місце проживання померлого від 11.08.2021 №186. Так, постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В. Ю. від 17.02.2022 позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та, серед іншого зазначено, що згідно інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 24.11.2021 р. №1472 станом на 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав до колгоспному двору, членами якого на 15.04.1991 р. були 5 осіб. Зокрема, згідно виписки з погосподарської книги, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 11.08.2021 р. №185, членами колгоспного двору станом 15.04.1991 р. в [ADDRESS] були: - голова двору [PERSON] , 1931 р.н. (померла [INFO] ); - дочка [PERSON] , 1965 р.н.; - зять [PERSON] , 1961 р.н. (помер [INFO] ); - внучка [PERSON] , 1984 р.н.; - внучка [PERSON] , 1989 р.н. Згідно інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 24.11.2021 р. №1470, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. Згідно ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990р., майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991р. № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990р. Законом України «Про власність», який вступив у дію 15.04.1991 р., скасовано інститут колгоспного двору, але не скасовано правового статусу членів колишнього колгоспного двору, щодо майна колгоспного двору, яке належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 15 Закону України від 16 грудня 1993 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та у зв`язку з прийняттям Закону України «Про власність» були виключені з Цивільного кодексу УРСР (1963 року) в главі ІІ «Спільна власність» статті 120-127, що стосувалися правового положення членів колгоспного двору. А в розділі VІІ «Спадкове право» зазначеного кодексу України 1963 року була виключена стаття 563, що стосувалася отримання спадщини в колгоспному дворі. Згідно із роз`ясненнями у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, враховуючи те, що станом 15.04.1991 р. членами колгоспного двору в [ADDRESS] були: - голова двору [PERSON] , 1931 р.н. (померла [INFO] ); - дочка [PERSON] , 1965 р.н.; - зять [PERSON] , 1961 р.н. (помер [INFO] ); - внучка [PERSON] , 1984 р.н.; - внучка [PERSON] , 1989 р.н., то в силу ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, кожному з них належали частки по 1/5 будинковолодіння. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на те, що [PERSON] , що помер [INFO] , заповіту щодо належного йому, як члену колгоспного двору, майна - 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] не складав, спадщину після його смерті прийняли дружина [PERSON] , дочки [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги, та на момент смерті проживали разом із спадкодавцем, відмови від її прийняття протягом шестимісячного строку не заявляли, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, відсутні, а тому суд приходить до висновку, що позивачі успадкувала 1/5 частину вказаного житлового будинку, яка належала спадкодавцю по 1/15 частці на кожного. Відповідно до ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Відповідач в судове засідання жодних доказів на спростування доводів позивача не подав, згідно відзиву заперечень щодо позову не заявив, щодо вирішення спору покладається на думку суду. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що житловий будинок побудований до 05 серпня 1992 року, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та не проведення спадкодавцем державної реєстрації права власності на нерухоме майно позивачі не можуть реалізувати своїх спадкових прав, а тому їх право підлягає судовому захисту, а тому позов підставний та підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] права власності по 1/15 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] .

Outcome: approved