Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі [PERSON] ) заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 09.07.2021 № 2010994. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що [PERSON] укладено з АТ "ТАСКОМБАНК" вказаний вище договір, на виконання умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 46 468 грн. Однак, відповідачка свої зобов`язання з повернення суми кредитних коштів, відсотків за користування кредитом та комісії в строк, визначений у договорі належним чином не виконала. У зв`язку з чим, за [PERSON] за вказаним договором обліковується заборгованість в загальній сумі 52 893,11 грн. 26.05.2025 між АТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 52 893,11 грн., з яких: 33 140,54 грн. основний борг по тілу кредиту, 3,67 грн. заборгованість з відсотків за користування кредитом та 19 748,90 грн. комісія. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити. Відповідачка та її представник в судові засідання не з`явились, 03.03.2026 на адресу суду надійшла заява за підписом [PERSON] та її представника Шумейко І.П. про розгляд справи за їх відсутністю, свої заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву, у запереченні (на відповідь на відзив) та у додаткових поясненнях підтримують повністю. Так, у відзиві на позовну заяву відповідачка вказує про відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів позичальнику. З доданих до позовної заяви документів не зрозуміло, на якій підставі позивач нарахував 33 140,54 грн. тіла кредиту, 3,67 грн. відсотків та 19748,90 грн. комісії. В матеріалах справи відсутня банківська виписка, яка б підтверджувала стан розрахунків між сторонами. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом та не містить відомостей про господарські операції: так, у розрахунку навіть не відображені дати здійснення видаткових операцій чи дати зняття готівки, що об`єктивно унеможливлює встановити, скільки кредитних коштів було видано та скільки коштів було повернуто. Розрахунок, підписаний в односторонньому порядку представником позивача, лише містить відомості, надані самим позивачем. Отже, на думку відповідача, позивачем не підтверджено видачу кредитних коштів та не обґрунтовано підстави виникнення заявленої суми нібито боргу. Крім того, відповідач звертає увагу на протиправність нарахування позивачем комісії. З огляду на нікчемність умови щодо обов`язку сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту, відсутні підстави для стягнення комісії з відповідача. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як стверджує відповідач, є безпідставними, необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною другою ст. 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3). Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено судом, 09 липня 2021р. між [PERSON] та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту № №2010994-101, з додатком № 1 до вказаного договору та Паспортом споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум», на виконання умов якого [PERSON] отримала суму кредиту в розмірі 46 468 грн., зі строком кредитування 48 місяців, процентною ставкою, відсотків річних 0,01%, комісією за обслуговування кредитної заборгованості (від початкової суми кредиту) 2,5 %. Згідно з п. 2.7. заяви-договору від 09.07.2021, шляхом підписання заяви-договору позичальник погоджується з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку № 1 до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Відповідно до п. 3.1.2 заяви-договору від 09.07.2021, позичальник зобов`язаний у строки, обумовлені цією заявою-договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання. За змістом графіку платежів з обчислення загальної вартості кредиту, який підписаний відповідачем та є додатком № 1 до заяви-договору, визначено розмір та строк внесення платежів на погашення кредиту, процентів за користування ним та комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а також вказано кінцевий строк кредитування - 09.07.2025 року. 09 липня 2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту за продуктом "Зручна готівка Максимум", згідно з яким відповідачка була обізнаний про умови кредитування, що передує укладенню кредитного договору. Факт надання відповідачу кредитних коштів в сумі 46 468 грн. підтверджується наявною в матеріалах цієї справи платіжною інструкцією від 09.07.2021 № 735416812. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вбачається, що 26 травня 2025р. між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025, на виконання умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступив ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право вимоги за кредитними Договорами та договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення прав вимоги та відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 Реєстру Прав Вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 52 893,11 грн., з яких: - 33 140,54 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; - 3,67 грн. загальна заборгованість по відсоткам; - 19 748,90 грн. загальна заборгованість по комісії. Як встановлено судом, наведений вище договір факторингу №НІ/11/29-Ф, укладений між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не є нікчемним згідно з імперативним приписом закону та не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору. Отже, на підставі договору факторингу №НІ/11/29-Ф ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги первісного кредитора до [PERSON] за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 09.07.2021 № 2010994. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка прийняті на себе зобов`язання зі сплати основного боргу та відсотків за користування коштами за наведеним вище договором кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого за останньою обліковується заборгованість за вказаним договором. Випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 09 липня 2021 року по 26 травня 2025 року підтверджується, що відповідач має щомісячну суму заборгованості за кредитом, яка переносилася на прострочену заборгованість, та частково здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.18-84). Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 33 140,54 грн. основного боргу по тілу кредиту, 3,67 грн. з відсотків за користування кредитом та 19 748,90 грн. заборгованості по комісії. Розглянувши заявлені ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вимоги, суд виходить з наступного. За змістом заяви-договоу про надання споживчого кредиту від 09.07.2021 № 2010994-101, пунктом 1.4 розділу 1 передбачено оплату комісії за обслуговування кредиту 2,5% щомісячно. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі N 204/224/21 у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судом, необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, в розмірі 2,5 % щомісячно передбачена в п. 1.4 Розділу 1 заяви-договору № 2010994-101 про надання споживчого кредиту від 09 липня 2021 року, а також в додатку № 1 до заяви-договору «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки», а саме в графі «платежі за додаткові та супутні послуги»/за обслуговування кредитної заборгованості» встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1 161,70 гривень щомісячно. Разом з тим, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості), що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи те, що позивачем не зазначено та не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору, то умова укладеного 09 липня 2021 між [PERSON] та АТ «ТАСКОМБАНК» заяви-договору № 2010994-101 щодо сплати комісії в розмірі 2,5 % щомісячно є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 19 748,90 грн. заборгованості по комісії на підставі умов заяви-договору про надання споживчого кредиту від 09 липня 2021 року № 2010994-101, які є нікчемними. У зв`язку з чим, у задоволенні вимог в цій частині судом відмовляється. Також, з Виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 09 липня 2021 року по 26 травня 2025 року судом встановлено, що відповідачкою на виконання умов спірного договору були здійснені наступні платежі, а саме: -10.08.2021 суму в розмірі 1 161,70 грн. -10.09.2021 суму в розмірі 1 161,70 грн. - 11.10.2021 суму в розмірі 1 161,70 грн. - 11.11.2021 суму в розмірі 1 161,70 грн. - 10.12.2021 суму в розмірі 1 161,70 грн. - 21.02.2022 суму в розмірі 2323,40 грн. Загальна сума вказаних вище платежів становить 8 131,90 грн., які були зараховані АТ «ТАСКОМБАНК» в якості оплати комісії за заявою-договором про надання споживчого кредиту від 09 липня 2021 року № 2010994-101. Оскільки, як встановлено вище судом, умови заяви-договору про надання споживчого кредиту від 09 липня 2021 року № 2010994-101 щодо щомісячної сплати комісії є нікчемними, суд дійшов висновку, що підстави для зарахування сплаченої відповідачем суми коштів на виконання умов кредитного договору в сумі 8 131,90 грн. на погашення нарахованої комісії відсутні. За розрахунком позивача, за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 33 140,54 грн. основного боргу по тілу кредиту та 3,67 грн. з відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що в матеріалах справи наявні докази щодо погашення відповідачем суми боргу в розмірі 8 131,90 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 25 008,64 грн. (25 008,64 грн. = 33 140,54 грн. - 8 131,90 грн.). У задоволенні решти вимог щодо стягнення суми основного боргу судом відмовляється. Перевіривши розрахунок відсотків за користування кредитом в сумі 3,67 грн., суд дійшов висновку про його вірність та обґрунтованість, у зв`язку з чим, вимоги в цій частині задовольняються судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 145,51 грн. покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial