Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 19.12.2025 за підсудністю з Новодністровського міського суду Чернівецької області до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.11.2022 між [PERSON] та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений кредитний договір № 490434, відповідно до умов якого відповідач отримав 17 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та строки, що визначені кредитним договором. Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» в свою чергу умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши кредит на потрібну відповідачеві суму, а відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 01.02.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» відповідно до чинного законодавства укладено Договір факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 490434 від 16.11.2022, що укладений між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 490434 від 16.11.2022 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» згідно договору відступлення прав вимоги № 01022024 від 01.02.2024 року, та становить 150518,00 грн., з яких: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 17 000,00 грн., - прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 133518,00 грн., - прострочена заборгованість за комісією становить 0 грн. Враховуючи вищевикладене, просять стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 490434 від 16.11.2022 в сумі 150518,00 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного з викликом сторін. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року за клопотанням представника позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» - Усенко М. І., витребувано з Акціонерного товариства «Універсал Банк» ( ЄДРПОУ: 21133352) інформацію, що в Монобанк, емітент АТ «Універсал Банк» ( юридична адреса: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи належить банківська карта з номером № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] ; чи була успішною транзакція здійснена 16.11.2022 на банківську картку № [NUMBER] в сумі 17 000 грн; чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] ; чи за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 23.12.2025 судом 24.12.2025 одержано від АТ "Універсал Банк" інформацію, в якій зазначено, що банківська картка № [NUMBER] випущена на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , платіж від 16.11.2022 в сумі 17 000 грн був зарахований на рахунок, що емітований до картки № [NUMBER] . Від представника позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» - Усенко М. І 03.02.2026 надійшла заява в якій останній просить про проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, з будь-якими заявами і клопотаннями до суду не звертався, хоча про місце, дату та час судового засідання двічі повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення на зареєстроване місце проживання на 04.02.2023, 23.02.2026, але судові повістки не вручені у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, не з`явився у судове засідання, не подав відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 16.11.2022 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту NewShort № 490434 (а.с.34-54). Договір підписано шляхом накладання електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора Н041. Кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування ним (п.1.2. договору): - сторони погодили суму кредиту 17000,00 грн. (п.1.3); - строк кредитування 365 днів (п.1.4); - періодичність платежів зі сплати процентів кожні 21 днів (п.1.4); - стандартна процентна ставка -2,2 % в день (п.1.5.1); - знижена процентна ставка 1,54% в день (п.1.5.2); - кредитні кошти надаються позичальнику на рахунок [NUMBER] (п.2.1). До кредитного договору сторони підписали графік платежів, паспорт споживчого кредиту відповідно до якого сторони погодили суму кредиту 17000,00 грн.; строк кредитування 365 днів; тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 73510,95 % річних, загальна вартість кредиту 148161,80 грн. (а.с.31-33). Окрім того, між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, де узгоджені всі умови, зокрема сума кредиту, строк, мета, проценти. ТОВ «Селфі Кредит» надає довідку якою підтверджує ідентифікацію [PERSON] (а.с. 58). З листа-повідомлення №20251020-1475 від 20.10.2025 ТОВ «Пайтек» вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» перерахувало кошти у розмірі 17000,00 грн. на платіжну картку клієнта [NUMBER] , як це передбачено п. 2.1. договору (а.с.60). Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що 16.11.2022 надано кредит в сумі 17000,00 грн. Починаючи з 16.11.2022 до 06.12.2022 відбувалося нарахування процентів, відповідно до умов договору, в сумі 261,80 грн в день, за період 08.12.2022 по 08.12.2023 в сумі 374,00 грн. в день (а.с.61-73). ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю належного здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість. 01.02.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №01022024, згідно якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (кредитор) відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників (а.с.75-84). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №01022024 від 01.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 490434 від 16.11.2022 в розмірі 150518,00 грн. (а.с.85). Копією Акта приймання-передачі Реєстру боржників від 01.02.2024 року до договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 та платіжною інструкцією № 74875 від 01.02.2024 року підтверджується передача ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» Реєстру Боржників ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с.86,87). 14.11.2025 року відповідачу було направлено досудову вимогу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якій [PERSON] було повідомлено про відступлення права вимоги, а також наявність у останньої заборгованості перед Новим кредитором у сумі 150518,00 грн. (а.с.88). Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості підтверджується існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач має зобов`язання за кредитним договором №490434 укладеним 16.11.2022 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] . У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З огляду на викладене, факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору № 490434 узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики, зазначений договір недійсним не визнано. В ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). Наявність у позивача Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту разом з усіма додатками, з урахуванням наданих договорів факторингу та реєстрів права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» в повному обсязі не виконала, оскільки не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з неналежною сплатою платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача, утворилась заборгованість. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є новим кредитором за кредитним договором № 490434 від 16.11.2022 на підставі укладеного між ним та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договору факторингу №01022024 від 01.02.2024 року. Відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача. Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 150518,00 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 17000,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 133518,00 грн. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що передбачено статтею 530 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Жодних порушень нарахувань чи неправильності вказаного розміру заборгованості щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, судом не встановлено, та відповідачем не спростовано. Доказів того, що [PERSON] сплатив заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 гривні. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем ТОВ «Юніт Капітал» на професійну правову допомогу, суд дійшов наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено 8000 грн. 00 коп. З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», в особі адвоката керуючого партнера Усенка М.І. укладено договір про надання правової допомоги № 0107 (а.с.93). Згідно акту №813 наданих послуг від 10.11.2025 АО «Апологет» було надано послуги згідно Договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №490434 від 16.11.2022 (а.с.94). Згідно детального опису наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 10.11.2025 року АО «Апологет» витратило 6 годин 30 хвилин на оформлення справи (а.с.95). Клопотань від відповідача щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав не співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, до суду не надходило. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді позивачем, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, підлягають до задоволення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved