Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

23 липня 2025 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2012 року у її правомірному користуванні постійно та безперервно перебуває житлова будівля з господарськими будівлями та спорудами, розташована по [ADDRESS] . З вказаного часу вона постійно, безперервно і відкрито користується, розпоряджається та проживає у вказаному житловому будинку. З 2012 року по 2025 рік, крім неї, у вказаному вище житлі проживав її малолітній син [PERSON] 2008 року народження, який є дитиною інвалідом через тяжке захворювання «дитячий аутизм» та з 2023 року її чоловік [PERSON] , нині військовий Національної Гвардії України. За час відкритого, безперервного та правомірного володіння оспорюваним нерухомим майном, починаючи з 2012 року вказана будівля нею відремонтована. Зокрема, за її власні кошти проведено ряд поліпшень, відновлювальних та поточних ремонтів. Крім того, нею виготовлено технічний паспорт на даний будинок у 2013 році та у 2025 році. Протягом періоду часу понад 13 років особисто вона добросовісно набула, та відкрито, правомірно, безперервно володіє і користується даним нерухомим майном, доглядає за спірним житловим будинком, утримує його. Так з 2012 року нею виготовлено дощату підлогу у будинку, встановлено вікна у будинку, двері, повністю замінено систему електричного живлення, частково відремонтовано дах, укладено договори на надання комунальних послуг. Однак у останній час вона не має змоги належно користуватися комунальними послугами та оформити відповідні соціальні пільги, як родина військового, адже виявилось, що у неї немає і ніколи не було відповідних документів, які посвідчують її право власності на вказане нерухоме майно. Для вирішення питання про реєстрацію права власності на житло на себе вона неодноразово зверталася до компетентних органів, однак було встановлено, що правовстановлюючих документів на вказане житло не має і ніколи не було, право власності взагалі за жодною особою не зареєстроване. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, позначеного у технічній документації літерою «А», загальною площею 33,5 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, прибудови - літера «а», колонки - літера «К», огорожі №1, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, зазначила, що підтримує позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, зазначив, що при вирішені спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, при винесені рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 17.10.2013 (а.с.18). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.10.2013 (а.с.19). 23 січня 2012 року позивачем укладено договір постачання електричної енергії №720, від 23 січня 2012 року до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.38). Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , будинок має наступні технічні характеристики: житловий будинок «А», загальною площею 33,5 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, прибудова літера «а», колонка «К», огорожа №1 (а.с. 21-25). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 426540999 від 13.05.2025, права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровані (а.с.26). Відповідно до Експертного звіту №11/25 про проведення будівельно-технічного обстеження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , технічний стан будинку є задовільний і конструкція об`єкту зведена без порушення будівельних стандартів і норм, придатна для постійної експлуатації за призначенням (а.с.28-37). Відповідно до повідомлення Градизької селищної ради № 02-44/1753від 01 жовтня 2025 року, згідно виписки з погосподарської книги № 204\\11-17\\06 від 27.09.2024 року, згідно погосподарської книги за 1986-1990 роки, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Інформацією щодо інших власників житлового будинку Градизька селищна рада не володіє (а.с. 87). Судом досліджено копію спадкової справи № 126 після померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що спадкоємцем майна померлого за законом є [PERSON] , яка у встановлений законом строк прийняла спадщину (а.с. 116-127). Згідно копії актового запису про смерть № 64 від 06 квітня 2021 року, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №84052209 від 03.02.2026, після померлої [INFO] [PERSON] відсутня заведена спадкова справа (а.с. 137). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вони підтверджують факт, що позивач відкрито, постійно та безперервно користується та проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] більше 10 років (а.с.56-59). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати,зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Приймаючи до уваги те, що позивачкою доведено її добросовісне, відкрите, безперервне володіння житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] більше 10 років, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved