Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

представник позивачки [PERSON] Мушинський В.Т. звернувся до суду з первісним позовом до відповідачів [PERSON] , Калуської міської ради, в якому просив: -визнати право власності на 1/2 частини тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш, Івано-Франківської області загальною площею 38,04 кв.м. за [PERSON] -визнати право власності на 1/2 частини тимчасової споруди громадського харчування на [ADDRESS] загальною площею 38,04 кв.м, який прийнятий в експлуатацію згідно Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] . Заявлений позов обґрунтовано тим, що позивачка [PERSON] та [PERSON] 08 червня 1974 року зареєстрували у Калуському міському відділі РАГС Івано-Франківської області шлюб, актовий запис № 238. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2012 року шлюб розірвано. 28 грудня 2000 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Калуською міської ради надала дозвіл [ADDRESS] [PERSON] на виконання будівельних робіт з будівництва торгової площадки торгового павільйону [ADDRESS] відповідно до проектно-технічної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 114 від 20.12.2000 року містобудівельною радою м. Калуша. 28 січня 2002 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Калуською міської ради надала дозвіл № [NUMBER] [PERSON] на виконання будівельних робіт з добудови кафе до павільйону «Кіс-Кіс» на проспекті Лесі Українки відповідно до проектно-технічної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 181 від 25.01.2002 року містобудівельною радою м. Калуша. Відповідно до Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року, який затверджений рішенням міськвиконкому від 30.08.2002 року № 426, комісія вирішила заклад громадського харчування на пр. Л.Українки підприємця Чорнописького В.І. прийняти в експлуатацію. Цей акт є підставою для оформлення права особистої власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності. 01 грудня 2017 року ФОП [PERSON] провів інвентаризацію закладу громадського харчування і склав технічний паспорт на даний об`єкт. Відповідно до технічного паспорту загальна площа об`єкту становить 38,04 кв.м. Збудований заклад громадського харчування на проспекті Лесі Українки, м. Калуш, Івано-Франківської області [PERSON] використовував для своєї господарської діяльності. 23 січня 2002 року між Калуською міською радою та підприємцем [PERSON] , було укладено Договір оренди земельної ділянки, згідно якого передається в оренду земельна ділянка загальною площею 36 кв.м. з метою використання її для прибудови до кафе «Кіс-кіс» на [ADDRESS] . Рішенням сьомої сесії сьомого демократичного скликання від 25.03.2016 р. № 213 було вирішено продовжити строк дії договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком. 07 квітня 2016 року між Орендодавцем та Орендарем була укладена Додаткова угода до договору оренди землі № 03/01-23 від 28 січня 2002 року згідно якої Орендодавець, відповідно до рішення Калуської міської ради від 25.03.2016 року № 213, поновлює термін оренди земельної ділянки до прибудови до кафе «Кіс-Кіс», яка знаходиться в [ADDRESS] до 17 грудня 2017 року. [PERSON] [INFO] помер. Після його смерті [INFO] [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. про прийняття спадщини щодо всього спадкового майна. За його заявою 09 травня 2022 року була заведена спадкова справа № 24. 25 квітня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася з заявою до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. про видачу свідоцтва про право власності на частину кафе «Кіс-Кіс», що знаходиться в [ADDRESS] . Однак приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на частину, оскільки не пред`явлено документ, підтверджуючий право власності на кафе «Кіс-Кіс». Вважає, що [PERSON] та позивачка [PERSON] набули право власності по частини тимчасової споруди громадського харчування на [ADDRESS] в порядку спадкування однак не можуть належним чином реалізувати свої права у зв`язку з необхідність одержати правовстановлюючі документи. Іншого способу захисту порушеного права, як звернутись з позовом до суду про визнання права власності на тимчасової споруди громадського харчування у позивачки не має. Відтак, просить позовні вимоги задоволити та стягнути судові витрати по справі з відповідачів. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2025 року відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, надано відповідачам п`ятнадцятиденний термін з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник Калуської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими виходячи з наступного. Спір щодо цього ж предмету позову, між тими самими сторонами вже розглядався Калуським міськрайонним судом (справа 345/4895/24 суддя Мигович О.М.), яким 10.02.2025 року у позові до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Калуської міської ради, третя особа приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир Марія Василівна про встановлення юридичного факту набуття у власність у період перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям, визнання права власності на 1/2 частини закладу громадського харчування відмовлено. Івано-Франківським апеляційним судом, 11.06.2025 року прийнято постанову якою залишено без змін рішення суду першої інстанції. Постанова на даний час набрала законної сили. Тобто, в даному випадку позивач звертається до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому провадження у даній справі просить закрити. Згідно ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять виключно ті права спадкодавця, які належали йому на момент смерті. У даному випадку [PERSON] не набув у власність тимчасову споруду громадського харчування на проспекті Лесі Українки і не міг набути, оскільки здійснив добудову в охоронній зоні каналізаційного колектора, а її літня площадка на самому колекторі і за межами червоної лінії. Вказані факти встановлені постановами Калуського міськрайонного суду від 14.04.2009 року Справа 2-a-41/2009, Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2009 року. Окрім цього, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09.07.2012 року. Тобто, позивачці достеменно було відомо про вищевказаний об`єкт нерухомості (тимчасову споруду) ще за час перебування у шлюбі і про своє порушене право вона дізналась у 2012 році з моменту розірвання шлюбу. До суду вона звернулась після спливу 12 років, тобто після спливу строку позовної давності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] подав відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідно до Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року, який затверджений рішенням міськвиконкому від 30.08.2002 року № 426, комісія вирішила заклад громадського харчування на пр. Л.Українки підприємця Чорнописького В.І. прийняти в експлуатацію. Цей акт є підставою для оформлення права особистої власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності. Рішенням Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 затверджено акт Державної технічної комісії від 14.08.2002 року по прийняттю в експлуатацію тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Л.Українки підприємця [PERSON] . Однак, в Акті Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року не було вказано, що збудований об`єкт є «тимчасовим». «Тимчасові» об`єкти в експлуатацію не вводяться. Підприємець [PERSON] вважав, що заклад громадського харчування на пр. Л.Українки є нерухомим майном, не погодившись з Рішенням Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Калуської міської ради про визнання частково недійсним рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 в частині визнання добудови, як «тимчасової» оскільки Державна технічна комісія прийняла добудовану споруду без застереження. Тому просив виключити з рішення № 426 МВК від 30.08.2002 р. слово «тимчасової». Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.04.2009 р. у справі № 2-а-41/2009р. в позові [PERSON] до Виконавчого комітету Калуської міської ради про визнання частково недійсним рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2009 у справі № 22909/09/9104 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано- Франківської області від 14.04.2009 р. без змін. Таким чином, рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 яким затверджено акт Державної технічної комісії від 14.08.2002 року по прийняттю в експлуатацію тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Л.Українки підприємця [PERSON] на даний час є діючим, а це означає, що заклад громадського харчування на проспекті Л.Українки є «тимчасовою спорудою». Підприємець [PERSON] збудував тимчасову споруду громадського харчування на [ADDRESS] на підставі дозволу Виконавчого комітету Калуської міської ради за доходи власними силами за свої кошти, відтак є його власником за ст. 12 Закону України «Про власність», діючого станом на введення об`єкта в експлуатацію. Представник Калуської міської ради подав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких просив в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що суд не може визнати права власності на тимчасову споруду, оскільки за ст.181 ЦК України нерухомістю є лише земельні ділянки та об`єкти, переміщення яких без знецінення неможливе. Тимчасова споруда не є нерухомим майном і не підлягає державній реєстрації як об`єкт права власності, що визначено законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 р. Також, представником позивача у відповіді на відзив жодним чином не спростовано той факт, що позивачкою пропущений строк позовної давності. До суду вона звернулась після спливу 12 років, тобто після спливу строку позовної давності. Представник позивача [PERSON] Мушинський В.Т. подав письмові пояснення, у яких вказав, що в даній справі позивач просить визнати право власності на частини тимчасової споруди громадського харчування. Позивач розуміє, що тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації і не ставить собі цього за мету. Закон не забороняє визнавати право власності на тимчасові споруди, якщо інші сторони не визнають його власником частини рухомого майна тимчасової споруди заклад громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш. Окрім цього не погоджується з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності оскільки, під час проживання у шлюбі та після розлучення між позивачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] не було спору щодо права власності на спірне майно заклад громадського харчування на [ADDRESS] , кафе « [INFO] », що знаходиться в [ADDRESS] .У серпні 2024 [PERSON] пред`явила до [PERSON] , [PERSON] , Калуської міської ради, третя особа приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир Марія Василівна позов про встановлення юридичного факту набуття у власність у період перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям, визнання права власності на 1/2 частини закладу громадського харчування. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.02.2025 в задоволенні позову відмовлено. Івано-Франківським апеляційним судом 11.06.2025 року прийнято постанову якою залишено без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що строк відліку позовної давності щодо подання позову про визнання права власності на частину тимчасової споруди громадського харчування розпочинається з 12.06.2025 року, коли позивачу стало відомо, що заклад громадського харчування на проспекті Л.Українки є тимчасовою спорудою. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] та Калуської міської ради в якій просить суд визнати право власності на 1/2 частини тимчасової споруди громадського харчування на [ADDRESS] загальною площею 38,04 кв.м, за [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує наступним.23 вересня 2025 року він звернувся з заявою до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. про видачу свідоцтва на право на спадщину на частину тимчасової будівлі кафе « [INFO] ». Постановою від 23 вересня 2025 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на тимчасову споруду кафе « [INFO] », що знаходиться у [ADDRESS] оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на кафе « [INFO] » та паспорт прив`язки. [INFO] помер його батько [PERSON] 22 травня 2022 року приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В за його заявою завела спадкову справу № 24. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів йому. Щодо належності на праві власності його батьку кафе « [INFO] », що знаходиться у [ADDRESS] зазначає наступне. Листом від 09 квітня 1999 року Калуський виконавчий комітет Івано-Франківської області повідомив підприємця [PERSON] , що йому погоджено відкриття крамниці «Кіс- Кіс» по проспекту Л. Українки. 28 грудня 2000 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Калуською міської ради надала дозвіл [ADDRESS] [PERSON] на виконання будівельних робіт з будівництва торгової площадки торгового павільйону [ADDRESS] відповідно до проектно-технічної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 114 від 20.12.2000 року містобудівельною радою м. Калуша. 28 січня 2002 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Калуською міської ради надала дозвіл № [NUMBER] [PERSON] на виконання будівельних робіт з добудови кафе до павільйону «Кіс-Кіс» на проспекті Лесі Українки відповідно до проектно-технічної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 181 від 25.01.2002 року містобудівельною радою м. Калуша. Відповідно до Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року, який затверджений рішенням міськвиконкому від 30.08.2002 року № 426, комісія вирішила Заклад громадського харчування на пр. Л.Українки підприємця Чорнописького В.І. прийняти в експлуатацію. Цей акт є підставою для оформлення права особистої власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності. 15 грудня 2000 року між Калуською міською радою (Орендодавець) [PERSON] (Орендар) був укладено Договір оренди земельної ділянки та Підприємцем (зареєстрований в Калуському міському відділі земельних ресурсів Держкомзему України 18.12.2000 p. № 72/01-23). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9676177 державним реєстратором було зареєстроване право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 18.12.2000 року № 72/01-23 укладеного між Калуською міською радою та [PERSON] та додаткової угоди від 28.12.2012 року для розміщення торгівельного кіоску № [NUMBER] . Строк оренди до 16.12.2015 року з правом пролонгації. Рішенням сьомої сесії сьомого демократичного скликання від 25.03.2016 р. № 213 було вирішено продовжити строк дії договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком. 07 квітня 2016 року між Орендодавцем та Орендарем була укладена Додаткова угода до договору оренди землі № 03/01-23 від 28 січня 2002 року згідно якої Орендодавець, відповідно до рішення Калуської міської ради від 25.03.2016 року № 213, поновлює термін оренди земельної ділянки до прибудови до кафе « [INFO] », яка знаходиться в [ADDRESS] до 17 грудня 2017 року. 01 грудня 2017 року ФОП [PERSON] провів інвентаризацію закладу громадського харчування і склав технічний паспорт на даний об`єкт. Відповідно до технічного паспорту загальна площа об`єкту становить 38,04 кв.м. Вважає себе власником 1/2 частини закладу громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш, Івано-Франківської області загальною площею 38,04 кв.м., однак не може належним чином реалізувати свої права у зв`язку із необхідністю отримання правовстановлюючих документів. Іншого способу захисту порушеного права, як звернутись з позовом до суду про визнання права власності на тимчасової споруди громадського харчування у позивача не має. Відтак, просить позовні вимоги задоволити та стягнути судові витрати по справі з відповідачів. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.10.2025 зустрічну позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали. Представник [PERSON] адвокат Гуменюк Б.С. вказані в ухвалі від 20.10.2025 недоліки усунув, подав до суду заяву в якій вказав, що в позовній заяві помилково зазначив вимоги, а тому просив суд визнати право власності на 1/2 частини тимчасової споруди громадського харчування на [ADDRESS] загальною площею 38,04 кв.м, за [PERSON] . Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2025 прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано із первісним позовом, призначено підготовче судове засідання. Представник Калуської міської ради подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими виходячи з наступного. Спір щодо цього ж предмету позову, між тими самими сторонами вже розглядався Калуським міськрайонним судом (справа 345/4895/24 суддя Мигович О.М.), яким 10.02.2025 року у позові до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Калуської міської ради, третя особа приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир Марія Василівна про встановлення юридичного факту набуття у власність у період перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям, визнання права власності на 1/2 частини закладу громадського харчування відмовлено. Івано-Франківським апеляційним судом, 11.06.2025 року прийнято постанову якою залишено без змін рішення суду першої інстанції. Постанова на даний час набрала законної сили. Тобто, в даному випадку позивач звертається до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому провадження у даній справі просить закрити. Окрім цього, позивач просить суд визнати за ним 1/2 частини тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Лесі Українки. Згідно ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять виключно ті права спадкодавця, які належали йому на момент смерті. У даному випадку [PERSON] не набув у власність тимчасову споруду громадського харчування на проспекті Лесі Українки і не міг набути, оскільки здійснив добудову в охоронній зоні каналізаційного колектора, а її літня площадка на самому колекторі і за межами червоної лінії. Вказані факти встановлені постановами Калуського міськрайонного суду від 14.04.2009 року Справа 2-a-41/2009 Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2009 року. Окрім цього, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] помер [INFO] , а позивач звернувся до суду у 2025, тобто після спливу строку позовної давності. Представник [PERSON] [PERSON] подав відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідно до Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року, який затверджений рішенням міськвиконкому від 30.08.2002 року № 426, комісія вирішила заклад громадського харчування на пр. Л.Українки підприємця Чорнописького В.І. прийняти в експлуатацію. Цей акт є підставою для оформлення права особистої власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності. Рішенням Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 затверджено акт Державної технічної комісії від 14.08.2002 року по прийняттю в експлуатацію тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Л.Українки підприємця [PERSON] . Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом і прийняв спадщину у встановлений законом строк то він є власником 1/2 частини тимчасової споруди кафе « [INFO] » [ADDRESS] у порядку спадкування. Вимога позивача про визнання права власності є вимогою власника про усунення перешкод у здійсненні його права власності. Позивач, як спадкоємець, скористався своїм правом звернутися до нотаріуса з видачею свідоцтва про право на спадщину. Порушення права позивача відбулося не в момент смерті спадкодавця, а в момент відмови нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину тимчасової будівлі кафе " [INFO] ". Позивач звернувся із заявою до нотаріуса 23 вересня 2025 року, і лише після отримання відмови він довідався про порушення свого права, що вимагає судового захисту. Таким чином, перебіг позовної давності почався 24 вересня 2025 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 16 жовтня 2025 році, тобто у межах загального трирічного строку позовної давності, який обчислюється з дати відмови нотаріуса. Представник Калуської міської ради подав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких просив в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. У спадкодавця [PERSON] не має жодних документів, які б підтверджували право власності на кафе « [INFO] ». Акт про прийняття об`єкта в експлуатацію є документом, який надає право здійснити державну реєстрацію права власності, але не підтверджує саму власність на об`єкт. Аналогічно технічний паспорт та рішення виконавчого комітету Калуської міської ради право власності не підтверджують. Крім того, [PERSON] та [PERSON] не заперечують той факт, що споруда кафе « [INFO] », що розташована у м. Калуші по проспекту Лесі Українки є тимчасовою. Тому, суд не може визнати права власності на тимчасову споруду, оскільки за ст.181 ЦК України нерухомістю є лише земельні ділянки та об`єкти, переміщення яких без знецінення неможливе. Тимчасова споруда не є нерухомим майном і не підлягає державній реєстрації як об`єкт права власності, що визначено законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011. 09.05.2022 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. про прийняття спадщини щодо всього спадкового майна. За його заявою 09.05.2022 року була заведена спадкова справа № 24. Тобто, строк позовної давності слід рахувати саме з дати 09.05.2022 року, адже саме тоді, коли [PERSON] звернувся до нотаріуса йому вже було відомо про наявність спадкового майна після смерті його батька. Таким чином позивачем за зустрічним позовом пропущений строк позовної даності звернення до суду із позовом. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.12.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача Калуської міської ради Ткачук Т. про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.01.2026 справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] Мушинський В.Т. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у первісній позовній заяві, та вказав, що оскільки Калуська міська рада підписала Акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року то [PERSON] став власником майна. Таким чином позивачка має право на 1/2 частину тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш в порядку спадкування. Вважає, що [PERSON] вважав, що заклад громадського харчування на пр. Л.Українки є нерухомим майном, однак постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.04.2009 р. у справі № 2-а-41/2009 в позові [PERSON] до Виконавчого комітету Калуської міської ради про визнання частково недійсним рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2009 у справі № 22909/09/9104 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.04.2009 без змін. Таким чином, рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 яким затверджено акт Державної технічної комісії від 14.08.2002 року по прийняттю в експлуатацію тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Л.Українки підприємця [PERSON] на даний час є діючим, а це означає, що заклад громадського харчування на проспекті Л.Українка є «тимчасовою спорудою», а тому реєстрації не підлягає. Позовні вимоги за зустрічним позовом визнає. У судовому засіданні представник відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, вважвє, що позивач-відповідач [PERSON] має право на 1/2 частину тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш в порядку спадкування. [INFO] помер його батько [PERSON] 22 травня 2022 року приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В за його заявою завела спадкову справу № 24. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів йому. Однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва на прово на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно на кафе «Кіс-кіс». Вважає, що строки позовної давності за зустрічним позовом не пропущені у зв`язку з тим, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 2102-IX строки позовної давності зупинено. Позовні вимоги за первісним позовом визнає. У судовому засіданні представник відповідача Калуської міської ради просила суд в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовити. Оскільки у спадкодавця [PERSON] не має жодних документів, які б підтверджували право власності на кафе « [INFO] ». Згідно ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять виключно ті права спадкодавця, які належали йому на момент смерті. У даному випадку [PERSON] не набув у власність тимчасову споруду громадського харчування на проспекті Лесі Українки і не міг набути, оскільки здійснив добудову в охоронній зоні каналізаційного колектора, а її літня площадка на самому колекторі і за межами червоної лінії. Тому, суд не може визнати права власності на тимчасову споруду, оскільки за ст.181 ЦК України нерухомістю є лише земельні ділянки та об`єкти, переміщення яких без знецінення неможливе. Тимчасова споруда не є нерухомим майном і не підлягає державній реєстрації як об`єкт права власності, що визначено законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011. Просить застосувати строки позовної давності оскільки позивачами за первісним позовом та за зустрічним позовом пропущений строк позовної даності звернення до суду із позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 28 грудня 2000 року Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Калуською міської ради надала [PERSON] дозвіл № [NUMBER] на виконання будівельних робіт з будівництва торгової площадки торгового павільйону [ADDRESS] відповідно до проектно-технічної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 114 від 20.12.2000 року містобудівельною радою м. Калуша. Будівельні роботи проводяться власними силами. Згідно Дозволу № 197 виданого 28 січня 2002 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Калуською міської ради Чорнопиському Володимиру Івановичу надано право виконання будівельних робіт з добудови кафе до павільйону «Кіс-Кіс» на проспекті Лесі Українки відповідно до проектно-технічної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 181 від 25.01.2002 року містобудівельною радою м. Калуша. Будівельні роботи проводяться власними силами. Відповідно до Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року, який затверджений рішенням міськвиконкому від 30.08.2002 року № 426, комісія встановила, що завершене будівництво прибудови до павільйону [ADDRESS] закладу громадського харчування, виконане згідно дозволу Держархбудконтролю від 28 січня 2002 № 197, будівельні роботи виконані згідно з проектом, загальна площа 38,04 кв.м. Державна технічна комісія вирішила Заклад громадського харчування на пр. Л.Українки підприємця Чорнописького Володимира Івановича прийняти в експлуатацію. Цей акт є підставою для оформлення права особистої власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №9676177 від 19.09.2013 державним реєстратором було зареєстроване право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 18.12.2000 року № 72/01-23 укладеного між Калуською міською радою та [PERSON] , та додаткової угоди від 28.12.2012 року для розміщення торгівельного кіоску № [NUMBER] . Строк оренди до 16.12.2015 року з правом пролонгації. Відповідно до Акту про передачу земельної ділянки в натурі від 07.04.2016 Калуська міська рада на підставі рішення від 25.03.2016 року №213 передала в оренду [PERSON] земельну ділянку, що знаходиться на проспекті Л.Українки, площею 0,0042 га для розміщення торгівельного кіоску № [NUMBER] , кадастровий номер 2610400000:10:001:0030. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №58650417 від 06.05.2016 зареєстровано: право оренди земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:10:001:0019 площею 0,0036 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в [ADDRESS] . Підстава виникнення договір оренди, серія та номер: 03/01-28, виданий 23.01.2002, видавник: Укладений між Калуською міською радою та [PERSON] ; додаткова угода до договору оренди землі №03/01-23 від 28.01.2002р, серія та номер: б/н, виданий 07.04.2016, видавник: укладений між Калуською міською радою та [PERSON] . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6151243 від 24.09.2013. Опис об`єкта іншого речового права: строкове платне користування для прибудови до кафе "Кіс-Кіс", Строк дії: 17.12.2017, з правом пролонгації. Орендодавець: Калуська міська рада, код ЄДРПОУ: 33578261, країна реєстрації: Україна. Орендар: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 18.06.1996, видавник: Калуський МВ УМВС в Івано-Франківській області, країна громадянства: Україна. Рішенням сьомої сесії сьомого демократичного скликання від 25.03.2016 р. № 213 було вирішено продовжити строк дії договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком. Згідно витягу з додатку до рішення міської ради від 25.03.2016 р. № 213 дія договору оренди земельної ділянки №03/01-28 від 28.01.2002, яка знаходиться на [ADDRESS] , цільове призначення якої виконання будівельних робіт з добудови кафе до павільйону «Кіс-Кіс», площею 0,0036 га, договір оренди поновлено з 17.12.2015 до 17.12.2017. 07 квітня 2016 року між Орендодавцем Калуською міською радою та Орендарем [PERSON] була укладена Додаткова угода до договору оренди землі № 03/01-23 від 28 січня 2002 року згідно якої Орендодавець, відповідно до рішення Калуської міської ради від 25.03.2016 року № 213, поновлює термін оренди земельної ділянки до прибудови до кафе «Кіс-Кіс», яка знаходиться в [ADDRESS] до 17 грудня 2017 року, кадастровий номер 2610400000:10:001:0019 площею 0,0036 га. Відповідно до технічного паспорту від 1 грудня 2017 року виконаного ФОП [PERSON] заклад громадського харчування має загальну площу 38,04 кв.м., який складається: торгового залу 10,3 кв.м.; комори 3,3 кв.м .; кухні 5,3 кв.м.; зали 18,04 кв.м.; туалету 38,04 кв.м. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] [INFO] помер. На випадок своєї смерті [PERSON] 05.08.2019 склав заповіт, яким заповів усе своє майно сину [PERSON] . 09 травня 2022 року [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. про прийняття спадщини щодо всього спадкового майна. На підставі заяви [PERSON] 09 травня 2022 року була заведена спадкова справа № 24. 25 квітня 2024 року [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Калуського районного вотаріального округу Локатир М.В. про видачу свідоцтва про право власності на частину кафе «Кіс-Кіс», що знаходиться в [ADDRESS] . Листом № 96/02-31 від 25.04.2024 року приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир Марія Василівна повідомила [PERSON] , що після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , видача свідоцтва про право власності на частину кафе «Кіс-Кіс», що знаходиться в [ADDRESS] , не можлива, оскільки не пред`явлено документ, підтверджуючий право власності на кафе «Кіс-Кіс». Листом №96/02-31 від 23.09.2025 приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир Марія Василівна повідомила [PERSON] , що після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , видача свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на тимчасову споруду, кафе « [INFO] », що знаходиться в [ADDRESS] , не можлива, оскільки не пред`явлено паспорт прив`язки тимчасової споруди та документи, що підтверджують право власності на кафе « [INFO] », що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про експертну оцінку будівлі кафе загальною площею 38,04 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . складеного ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 871/21 від 30 листопада 2021 року) ринкова вартість будівлі кафе загальною площею 38,04 кв.м. станом на 24.07.2025 р. становить 121728,00 грн. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2025 року у позові [PERSON] відмовлено. Позивачка звернулась до суду з вимогами заявленими до відповідачів [PERSON] , Калуської міської ради, третя особа приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В., а саме просила: встановити юридичний факт набуття у власність в період перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] та [PERSON] закладу громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш, Івано-Франківської області загальною площею 38,04 кв.м, який прийнятий в експлуатацію згідно Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року. Визнати право власності на 1/2 частини закладу громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш, Івано-Франківської області загальною площею 38,04 кв.м, який прийнятий в експлуатацію згідно Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року за [PERSON] . Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.06.2025, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2025 року залишено без змін. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з принципу диспозитивності, суд зобов`язаний вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) (ст.13 ЦПК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. За первісним позовом позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з позовними вимогами, вказує на ту обставину, що [PERSON] за життя набув у власність тимчасову споруду громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш, Івано-Франківської області загальною площею 38,04 кв.м, який прийнятий в експлуатацію згідно Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року. За змістом статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.04.2009 р. у справі № 2-а-41/2009р. в позові [PERSON] до Виконавчого комітету Калуської міської ради про визнання частково недійсним рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2009 у справі № 22909/09/9104 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.04.2009 р. без змін. Таким чином, рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 30.08.2002 року № 426 яким затверджено акт Державної технічної комісії від 14.08.2002 року по прийняттю в експлуатацію тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Л.Українка підприємця [PERSON] на даний час є діючим, а це означає, що заклад громадського харчування на проспекті Л.Українка є «тимчасовою спорудою». Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації. Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна). Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Матеріалами справи встановлено, що на підставі Дозволу № 197 виданого 28 січня 2002 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Калуською міської ради Чорнописький В.І. приступив до виконання будівельних робіт з добудови кафе до павільйону «Кіс-Кіс» на проспекті Лесі Українки відповідно до проектно-технічної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 181 від 25.01.2002 року містобудівельною радою м. Калуша. Будівельні роботи проводив власними силами. Для виконання будівельних робіт з добудови кафе до павільйону «Кіс-Кіс» [PERSON] та Калуською міською радою було укладено 28.01.2002 договір оренди №03/01-28 земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:10:001:0019 площею 0,0036 га, договір оренди поновлено з 17.12.2015 до 17.12.2017. Відповідно до Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 14.08.2002 року, який затверджений рішенням міськвиконкому від 30.08.2002 року № 426, комісія встановила, що завершене будівництво прибудови до павільйону [ADDRESS] закладу громадського харчування, виконане згідно дозволу Держархбудконтролю від 28 січня 2002 № 197, будівельні роботи виконані згідно з проектом, загальна площа 38,04 кв.м. Державна технічна комісія вирішила Заклад громадського харчування на пр. Л.Українки підприємця Чорнописького Володимира Івановича прийняти в експлуатацію. Цей акт є підставою для оформлення права особистої власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності. Жодних дій задля оформлення [PERSON] права особистої власності на збудований об`єкт, а саме тимчасову споруду громадського харчування на [ADDRESS] та включення його до державної статистичної звітності не вчинено. Відповідно до пункту 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, (чинний на час виникнення спірних правовідносин) реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію в установленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, яка проводить реєстрацію прав власності на ці об`єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Крім того, як роз`яснив Верховний Суд в своїй постанові від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, провадження № 61-15559св18, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні визначався Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5. Положенням встановлено, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ). Реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. Обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування. Суд враховує, що у випадках, передбачених законодавством України, встановлено необхідність проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Саме з проведенням такої державної реєстрації пов`язується момент виникнення права власності на нерухоме майно. Таким чином під час розгляду справи не здобуто жодних доказів, які б вказували на виникнення права власності у [PERSON] щодо тимчасової споруди громадського харчування на проспекті Лесі Українки, місто Калуш, Івано-Франківської області загальною площею 38,04 кв.м. Оскільки на момент прийняття в експлуатацію цього закладу діяло законодавство, яке передбачало обов`язковий порядок для оформлення такого права власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності. Враховуючи ще й той факт, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно спрямована на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Щодо застосування позовної давності у даному спорі, про що сторона відповідача подала відповідну заяву, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідніположення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Отже, з 02.04.2020 визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 № 3450-IX розділ «Прикінцевіта перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У свою чергу, Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025, який набрав законної сили 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Відтак, позовну давність відновлено з 04.09.2025. [PERSON] [INFO] помер. Після його смерті [INFO] [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. про прийняття спадщини щодо всього спадкового майна. 25 квітня 2024 року [PERSON] звернулася з заявою до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. про видачу свідоцтва про право власності на частину кафе «Кіс-Кіс», що знаходиться в [ADDRESS] . Разом з тим суд дійшов висновку, що строк позовної давності у даній справі не пропущено ні з моменту смерті [PERSON] , ані з моменту звернення спадкоємців із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини. Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом строк позовної давності було продовжено на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що доводи відповідача про те, що позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються. Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58). Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за первісним позовом про визнання право власності по 1/2 частини закладу громадського харчування за [PERSON] та [PERSON] , то відповідно не підлягає задоволенню вимога за зустрічним позовом про визнання права власності на 1/2 в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] .

Outcome: dismissed