Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

26.11.2025 року до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просить суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 137078,05 грн. - стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилається на те, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200118633701 та видано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом 22600,00 грн, який згодом збільшено до 149589,50 грн. Згідно з п. 4.3.6.4 частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» кредитодавець, тобто ПАТ «ПУМБ» може з власної інціативи, за умови повідомлення позичальника зменшити або збільшити кредитний ліміт, або його закрити. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, в результаті чого станом на 17.08.2025 року утворилась заборгованість, яка складає 137078,05 грн, з яких 124112,03 грн заборгованість за кредитом, 12966,02 заборгованість за процентами (а.с. 1-3). 24.12.2025 Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог АТ «ПУМБ» та просив суд відмовити в їх задоволенні з наступних підстав: - в матеріалах справи відсутня копія заяви від 06.12.2018 № 2001186336701, згідно якої нібито було надано в кредит 22600 грн., оскільки з ксерокопії заяви, яку кредитор подав у складі позовної заяви вбачається про домовленість видати в позику 10000,00 грн. Доказів погодження суми позики - 22600 грн та її видачі позичальнику не надано; - в обґрунтування позовних вимог позивач додав до позовної заяви Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання ДКБО (редакція з 06.04.2018) з додатками умовами надання кредитів в залежності від типу картки, вказуючи, що цей документ разом із Заявою-приєднання становлять кредитний договір, який було укладено між сторонами 06.12.2018 і зобов`язання за яким нібито порушено відповідачем; - публічна пропозиція не містить підпису відповідача, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме додана до позовної заяви Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» є складовою частиною укладеного між сторонами договору, і що саме з нею відповідач ознайомився і погодився, підписуючи Заяву-приєднання від 06.12.2018 та Паспорт споживчого кредиту, що вказаний документ містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами в тих розмірах, які застосовані Банком у наданому суду розрахунку заборгованості; - в Заяві № 2001186336701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06.12.2018, вказана сума кредитного ліміту 149589,50 грн, процентна ставка за користування кредитними коштами - 47,88%, однак в жодному пункті не зазначено про домовленість про збільшення кредитного ліміту (який було погоджено в заяві на рівні 10000,00 грн), на яку суму та на який строк; - представник АТ «ПУМБ», обґрунтовуючи збільшення кредитного ліміту та право на нарахування процентів за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № 2001186336701 від 06.12.2018, посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 06.04.2018), затверджену рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол №694 від 06.03.2018 та Додатки до Договору, що містять інформацію, яка надавалась споживачу до укладення договору до споживчого кредиту, як невід`ємні частини кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які містяться в Публічній пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджені рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол 760 від 06.04.2018, ознайомився Позичальник і погодився саме з ними, підписуючи Заяву №2001186336701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06.12.2018, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. На думку Відповідача відсутні підстави вважати, що сторони обумовили та погодили у письмовому вигляді збільшення кредитного ліміту та ціну договору у формі процентів за користування кредитними коштами збільшеного кредитного ліміту в декілька разів. Позивач не надав суду доказів укладання з відповідачем договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення боргу з відповідними його елементами (відсотками), наголошує, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом, слід відмовити за недоведеністю, оскільки після закінчення 12 міс. строку кредитування позивач не мав права продовжити договір в односторонньому порядку та нараховувати проценти, які не погоджував споживач. Представником позивача не було обґрунтовано і доведено наявності у відповідача заборгованості за кредитними договорами перед позивачем в заявленому розмірі, не було доведено погодження сторонами всіх істотних умов договору, в тому числі процентної ставки після 12 місяців кредитування, право позивача в односторонньому порядку змінювати розмір тіла кредиту та нараховувати проценти на збільшене тіло, сам факт видачі кредиту в збільшеному розмірі, тому Відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Окрім того Відповідач зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності. А саме, згідно позовної заяи відповідач звертався до банку та уклав кредитний договір 06.12.2018, строк кредитування 12 місяців. З 07.12.2019 Позивач отримав право звернутись до суду з позовом і мав реалізувати це право до 07.12.2022 включно. Проте, звернувся з позовом лише 04.11.2025. Відповідач також зазначає, що у разі ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову/часткове задоволення позову, він вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього судового збору, як того вимагав у своїй позовній заяві Позивач. Представник позивача разом з позовною заявою просила розглядати дану справу без участі представника позивача в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 2 а звороті). Від Позивача Відповіді на відзив на адресу суду не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань про відкладення дати розгляду справи до суду не надав. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 26.11.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 7). 03.12.2025 ухвалою судді Самарського районного суду міста Дніпра Гаркуші В.В. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні (а.с. 9). 24.12.2025 Відповідачем, через підсистему «Електронний суд», було надіслано на адресу суду та Позивачу відзив на позовну заяву (а.с. 18-23). 26.01.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 26.02.2026 на 11 год. 00 хв.(а.с. 25). Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що 06 грудня 2018 року відповідач [PERSON] , підписанням заяви № 2001186336701 підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив, що дає свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах. Відповідно до заяви № 2001186336701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 грудня 2018 року банк відкрив на ім`я позичальника поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надав кредитну картку [NUMBER] , сума кредитного ліміту становить 22600,00 грн. (підсистема «Електронний суд»). З наданої сканкопії вбачається, що на заяві проставлено власноручний підпис клієнта [PERSON] .. Згідно з п. п. 3, 4, 6 Паспорту споживчого кредиту, який також підписано власноручним підписом [PERSON] 06.12.2018, (інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит), який підписаний відповідачем, тип кредиту кредитна лінія, сума кредиту 22600,00 грн., строк кредитування - 12 місяців зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої з сторін, процентна ставка 47,88 % річних, реальна процентна ставка 0 %, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 62,0%, пеня відсутня, комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати -100 грн. (підсистема «Електронний суд»). Своїм підписом відповідач підтвердив, що дає згоду на те, що його заява про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, разом з Паспортом споживчого кредиту складає договір кредитування, з яким він ознайомився і до якого заперечень не має. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001186336701 від 06.12.2018 року, згідно з якою відповідач [PERSON] отримав від позивача 22600,00 грн. (підсистема «Електронний суд»). Згідно з вищезазначеною довікою при укладенні кредитного договору 06.12.2018 Відповідачу було надано кредитний ліміт в сумі 22600,00 грн., який згодом змінювався декілька разів: 05.04.2019 - 27600,00 грн; 15.08.2019 -32600,00 грн; 11.12.2019 37600,00 грн; 29.05.2020 - 42600,00 грн; 14.09.2020 47600,00 грн; 20.01.2021 - 50000,00 грн; 22.04.2021 - 70000,00 грн; 20.05.2021 - 100000,00 грн; 16.06.2021 130000,00 грн; 27.02.2022 149950,00 грн; 16.03.2022 149589,50 грн. Згідно з детальним розрахунком заборгованості, станом на 17.08.2025р. відповідач має непогашену заборгованість перед банком (позивачем) за кредитним договором № 2001186336701 від 06.12.2018 р. в розмірі 137078,05 грн., з яких: 124112,03грн. - заборгованість за кредитом; 12 966.02 грн. - заборгованість за відсотками; 0 грн.- заборгованість за комісією (підсистема «Електронний суд»). На підтвердження того, що Відповідач користувався кредитними коштами, а саме здійснював перекази на інші картки, оплачував покупки і таке інше, Позивачем надано Виписку/Особовий рахунок з 06.12.2018 по 17.08.2025. IV. Норми права, застосовані судом, та мотиви їх застосування. Правовий аналіз суду Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст.ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право фізичних або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зіст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд критично ставиться до тверджень Відповідача викладених в відзиві на позовну заяву: - щодо тверджень про відсутність підписаної заяви про надання кредиту, в матеріалах справи міститься сканкопія заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 грудня 2018 року № 2001186336701, підписана власноручно Відповідачем сума кредитного ліміту значиться 22600,00 грн; - у своєму відзиві Відповідач зазначає, що не просив банк змінювати йому кредитний ліміт, однак як передбачено п. 4.3.6.4 частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» кредитодавець, тобто ПАТ «ПУМБ» може з власної інціативи, за умови повідомлення позичальника зменшити або збільшити кредитний ліміт, або його закрити. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Жодних доказів, що Відповідач відмовлявся від збільшення кредитного ліміту ним не було надано суду. Натомість Позивачем на підтвердження збільшення розмірів кредитного ліміту надано довідку про збільшення кредитного ліміту По договору № 2001186336701, дата 06.12.2018 р., Боржника [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] , згідно з якою останні розмір кредитного ліміту складає 149589,50 грн. Крім того, суд зазначає, що здійснюючи платіжні операції на суми, що значно перевищують початковий ліміт 22 600 грн., відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив згоду на зміну умов договору в частині розміру кредитування; - що стосується тверджень відповідача, щодо того, що він не підписував ПУБЛІЧНУ ПРОПОЗИЦІЮ ПАТ «ПУМБ» НА УКЛАДЕННЯ ДОГОВОРУ КОМПЛЕКСНОГО БАНКІВСЬКОГО ОБСЛУГОВУВАННЯ ФІЗИЧНИХ ОСІБ (нова редакція діє з «06» квітня 2018 р.), суд зазначає, що істотні правила кредитування передбачені у заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 грудня 2018 року № 2001186336701 та паспорті споживчого кредиту, підписавши які, Відповідач свідомо погодився з усіма умовами кредитування; - що стосується тверджень відповідача стосовно того, що банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом після спливу 12 місяців від дня укладення договору, суд зазначає, що відповідно до р. 3 паспорту споживчого кредиту, строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої з сторін. Жодних доказів того, що відповідач заперечував проти продовження строку користування кредитними коштами ним не надано. Більше того згідно з розрахунком заборгованості вдповідач здійснював часткові платежі по кредиту, останній 31.05.2025 на суму 3965,88 грн, що свідчить про визнання ним факту користування кредитними коштами; - щодо заперечень відповідача про необґрунтованість суми боргу, суд зазначає, що надана банком виписка за рахунком є належним та допустимим доказом, що відображає рух коштів, нарахування відсотків та часткові погашення. Відповідачем не надано контррозрахунку або доказів, які б спростовували дані банку. Доводи Відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, не заслуговують на увагу з наступних підстав. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ч.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення АТ «ПУМБ» із позовною заявою є 26 листопада 2025 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 карантин був скасований з 30.06.2023. Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п.19 Перехідних положень ЦК України відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи ст.ст.256, 257 ЦК України, АТ «ПУМБ» строк позовної давності не пропущено. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: за кредитним договором № 2001186336701 від 06.12.2018 137078,05 грн., з яких: 124112,03 грн. - заборгованість за кредитом; 12966,02 грн. - заборгованість процентами. При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов договорів свої зобов`язання по поверненню грошових коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв`язку з чим у банку виникло право вимагати повернення грошових коштів та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин та приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved