Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Заявник звернулася до суду із даною заявою та просить встановити факт смерті її рідного брата [PERSON] , [INFO] , [INFO] в м. Сімферополь, АР Крим. Посилається на те, що [INFO] , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Сімферополь, АР Крим, помер її рідний брат [PERSON] , [INFO] . Оскільки помер брат на тимчасово окупованій території України, заявник позбавлена можливості зареєструвати факт його смерті у органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримати свідоцтво про смерть українського зразка відповідно до законодавства України. Встановлення факту смерті брата необхідне заявниці для отримання свідоцтва про його смерть та оформлення спадщини. Ухвалою суду від 11.02.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. В судове засідання заявник, належним чином повідомлена про місце, час і дату судового засідання, не з`явилася. Представник заінтересованої особи, Переяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), до суду не з`явився, начальник відділу Литовченко В. направила суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника. Дослідивши і перевіривши зібрані докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження заявниці, серії [NUMBER] , виданого 27.10.1977 Дем`янецькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 12.12.1993, [PERSON] , 02.06.1975 зареєструвала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 19.06.1974 Дем`янецькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Судом досліджено копію паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 15.05.2014 на ім`я [PERSON] ; згідно з відміткою про зареєстроване місце проживання останнього, він зареєстрований по [ADDRESS] з 16.02.1998. Крім того, судом досліджено копію посвідки про вид на проживання, виданої РФ 17.10.2022 на ім`я [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією повторного свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 09.12.2025 99100007 Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя, [PERSON] помер [INFO] . Факт смерті [PERSON] зафіксований самопроголошеним органом тимчасово окупованих територій, про що видані довідка про смерть № А-06526 від 9.12.2025 та повторне свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , місце смерті в якому вказане РФ, Республіка Крим, м. Сімферополь. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації смерті. Так, згідно із зазначеними Правилами підставами для реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Відповідно до ст.4 вказаного Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 2 статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті брата для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Як доказ на встановлення факту смерті брата, заявницею була подана копія довідки про смерть № А-06526 від 9.12.2025 та повторне свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , яке було видане 09.12.2025 99100007 Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя, АР Крим, що перебуває на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] помер [INFO] в м. Сімферополь, АР Крим. Встановлення даного факту необхідне заявниці для отримання свідоцтва про смерть брата; іншого порядку його встановлення законом не визначено. Обставин, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог заявниці, у судовому засіданні не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 317 та ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 12, 81, 317, 430 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved