Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою по даній справі. Їх шлюб розірвано. В період шлюбу з відповідачкою у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07.02.2017 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Крім того, рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2021 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] - в розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. Таким чином, по двох судових рішеннях на утримання двох дітей з нього стягуються аліменти в розмірі (1/4 + 1/4) = 1/2 частина позивача заробітку. Ст. 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за рішенням суду у разі зміни матеріального чи сімейного становища платника аліментів. Позивач вважає, що його сімейний та матеріальний стан змінився після стягнення з позивача аліментів також на підставі рішення Канівського міськрайонного суду. Тому він звертається до суду з даним позовом про зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. Позивач бажає, щоб було зменшено розмір стягуваних з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частини його доходу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 02.01.2026 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з?явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з?явилися, але згідно письмової заяви представника відповідача просять справу розглядати у їх відсутність та не визнають позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи встановив обставини та відповідні правовідносини. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07.02.2017 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дочкою повноліття (а.с.5). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2021 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] - в розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття (а.с.3-4). На підтвердження свого майнового (матеріального стану щодо доходів) позивачем до суду надано форму ОК-7 щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу, що відображає дохід позивача за період з 2011 р. 2025 р. включно (а.с.9-11) Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він вважає, що його сімейний та матеріальний стан змінився після стягнення з позивача аліментів також на підставі рішення Канівського міськрайонного суду, а тому він звертається до суду з даним позовом про зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частини його доходу. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає що позивач належним чином не довів факт того, що рівень його доходів змінився в сторону погіршення. Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наразі в позивача, згідно поданих позивачем до суду доказів, а саме: форма ОК-7 змінився матеріальний стан в сторону покращення на відміну від його доходів у 2017 р. та у 2021 р., доказів щодо зміни (погіршення) стану здоров`я позивачем не надано, тобто в даному випадку відсутні обставини передбачені чинним Сімейним Кодексом України, які були б підставою до зменшення розміру аліментів. Небажання позивача сплачувати аліменти в розмірі визначеному рішенням суду від 07.02.2017 р. в зв`язку з його покращенням матеріального стану, порівняно з матеріальним станом позивача на час ухвалення рішення, не є фактичною підставою до зменшення розміру аліментів. Суд акцентує увагу на тому, що зменшення в даному випадку розміру аліментів в зв`язку з тим, що на утриманні позивача є інша дитина від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу та суперечитиме її інтересам. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Ч. 1 ст. 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема це : стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Серед обставин, які змінилися на даний час позивач зазначає існування рішення суду від 07.02.2017 р. та рішення суду від 18.11.2021 р. щодо стягнення з нього аліментів по 1/4 частині його доходу по кожному рішенню, що в загальному складає 1/2 частину його доходу щомісячно. Проте суд звертає увагу на те, що при винесенні рішення суду у 2021 р., будучи вже платником аліментів по рішенню суду від 2017 р. ( 1/4 частина) позивач визнав позовні вимоги та погодився на даний розмір аліментів, при цьому маючи менший дохід, порівняно з доходом позивача на даний час. Крім того, суд зазначає, що позивач стверджуючи, що з нього стягуються аліменти по даних двох судових рішеннях, не надав до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту стягнення з нього даних аліментів, що не дає суду підстави встановити факт того, чи використали особи на користь яких було стягнуто дані аліменти своє право на отримання даних аліментів шляхом подачі виконавчих листів з метою стягнення аліментів у відповідні органи та установи. Ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, наведене свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Статтею 192 СК України визначено підстави для зміни раніше встановленого розміру аліментів, а саме: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна матеріального стану є самостійною, не залежною від зміни сімейного стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, суд вважає що позивачем не надано до суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, які б свідчили про необхідність зменшеня аліментів, тому позовні вимги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed