Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

22 січня 2026 року до Основ`янського районного суду міста Харкова з Балаклійського районного суду Харківської області (за підсудністю) надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просив стягнути з боржника, яким є: [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором №3501048 від 02.03.2023 у розмірі 30 181,00 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.03.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Договір №3501048 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того як відповідач здійснив реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора та заповнив електронну заявку на отримання споживчого кредиту на вебсайті первісного кредитора в мережі інтернет (https://credit7.ua/), ТОВ «Лінеура Україна» того ж дня направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти кредитний договір №3501048 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту договору (за обраними позичальником параметрами строку і суми кредиту). В процесі реєстрації та оформлення заявки первісний кредитор здійснив ідентифікацію позичальника (отримання його ідентифікаційних даних) і верифікацію (підтвердження належності цих даних позичальнику) у порядку, передбаченому п. 2 розділу ІІІ «Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта)» (додаток 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженні постановою Правління НБУ від 28.07.2020 р. № 107), з використанням системи BankID НБУ. Таким чином, особу, яка вчиняла дії в ІТС первісного кредитора (особистому кабінеті на сайті https://credit7.ua/), було однозначно встановлено як відповідача (позичальника). 02.03.2023 позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містив усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, висловив однозначну згоду з умовами договору шляхом натискання відповідної електронної кнопки в ІТС Первісного кредитора. У свою чергу, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 02.03.2023 надіслало відповідачу через телекомунікаційну систему на номер телефону, зазначений позичальником у своїй анкеті (SMS на номер, що належить відповідачу), одноразовий ідентифікатор №Т735, який того ж дня о 07:17:01 був введений/відправлений Відповідачем у відповідному розділі ІТС. Цими діями відповідач прийняв (акцептував) пропозицію укласти кредитний договір №3517419 на умовах, визначених офертою. Таким чином, 02.03.2023 о 07:17:01 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем був укладений кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з розділом 1, Кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 6 300 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 359 днів, стандартна процентна ставка - 1,99% на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (саме цю картку позичальник зазначив при оформленні кредиту). Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (ліцензія НБУ № 3 від 11.11.2013 на переказ коштів без відкриття рахунку). Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи наявність фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3501048 від 02.03.2023 (деталізацію платежів наведено у розрахунку заборгованості, доданому до позову). Останній платіж відповідач здійснив 17.04.2023 в сумі 10 грн. Здійснюючи платежі, відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив прийняття умов укладеного кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов`язки (частину з яких Позичальник виконав). Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є дією, що свідчить про визнання ним боргу». 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу №26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» - відповідно до договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025. За умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, заборгованість відповідача за кредитним договором №3501048 становить 30 181,00 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр боржників) є об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження зазначеного факту додаються копія самого договору факторингу, копії першої та останньої сторінок Додатку 1 (із застереженням про наявність оригіналу Додатку 1 у Позивача) та копія витягу з Додатку 1, що містить інформацію про заборгованість конкретно відповідача за договором №3501048. Станом на дату подання цього позову заборгованість відповідача за кредитним договором №3501048 від 02.03.2023 становить: тіло кредиту 6 300 грн.; нараховані відсотки 23 881 грн.; пеня/штрафні санкції 0,00 грн; а усього: 30 181,00 грн. Зважаючи на викладене, оскільки відповідач добровільно не бажає повернути суму боргу за кредитом, позивача змушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 02.03.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір №3501048 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідач отримав у користування кредитні кошти в розмірі 6 300,00 грн. строком на 359 днів. Договором передбачений порядок нарахування та сплати відсотків, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №3501048 від 02.03.2023 вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» нарахував відповідачу заборгованість: тіло кредиту 6 300,00 грн.; нараховані відсотки 23 881,00 грн.; пеня/штрафні санкції 0,00 грн; а усього 30 181,00 грн. 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу №26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (Позивачу, Новому кредитору) - відповідно до договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025. За умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, заборгованість відповідача за кредитним договором №3501048 становить 30 181,00 грн., що підтверджується копією витягу з Додатку 1, що містить інформацію про заборгованість конкретно Відповідача за договором №3501048. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до норм статей 610, 612, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Така позиція викладена і Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Як встановлено, відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за Кредитним договором, а саме тілу кредиту, процентів. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору [PERSON] були порушені права позивача. А тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000, 00 грн. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 17.10.2025 між ТОВ ФК «СІТІ КОЛЛЕКТ» та адвокатом Бацюк О.М. укладено Договір про надання правової допомоги №25. Згідно Заявки про надання правової допомоги №619 від 25.11.2025 та витягу з акту про надання правничої допомоги №619 від 26.11.2025 були надані правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості, а саме: надання усної консультації з вивченням документів 3 000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу та подачі суду 12 000,00 грн., загальна сума 15 000,00 грн. Згідно з ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. Ураховуючи малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4 000, 00 грн. З огляду на викладене та відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4 000, 00 грн.

Outcome: approved