Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

представник Пархоменко М.А звернулася в інтересах ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», позивач) до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] (далі відповідач) на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № 14.04.2025-100000993 від 14.04.2025 в розмірі 42360 грн та 2422,40 грн судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.04.2025 ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» відповідачу було надано кредит в сумі 12000,00 грн строком на 183 днів зі сплатою за користуванням кредитом у розмірі 0,88% за 1 (один) день/днів користування Кредитом протягом первинного та пролонгованого строків. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на звернення до суду за вказаними кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 42360 грн, яка складається з: 12000 грн заборгованість по тілу кредиту, 21 960 грн заборгованість по процентам, 2400 грн комісія та 6000 грн неустойка. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 05.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково та зазначив, що не заперечує факту укладення із позивачем кредитного договору та отримання коштів у розмірі 12 000 грн. Не визнає суму нарахованих відсотків, які є неспівмірними з тілом кредиту, та не визнає нараховану неустойку та комісію, які є необгрунтованими. Крім того, вказує, що він має на утриманні неповнолітніх дітей, є військвовослужбовцем та учасником бойових дій, про що повідомляв кредитора. Просив відмовити у задоволені позову в частині стягнення процентів, комісії та неустойки. 12.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не є банком у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», натомість є надавачем фінансових послуг у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Оскільки ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не є банківською установою, то не може надати первинні банківські документи, а відтак, наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру. Позивач перерахував грошові кошти на банківський рахунок, зазначений відповідачем у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Факт перерахування коштів підтверджується квитанцією, яка відповідає вимогам Закону України «Про платіжні послуги» та підтверджує не тільки ініціювання платіжної операції, але й її успішне здійснення. Надані позивачем документи в своїй сукупності доводять факт виконання ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» своїх зобов`язань за кредитним договором, а також факт невиконання відповідачем його зобов`язань щодо повернення кредиту. Щодо доводів відповідача про незаконне нарахування комісії, то у п. 8 заявки кредитного договору передбачено комісію, пов`язану із наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, указаний позичальником. Крім того, вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, оскільки кредитний договір укладено 03.11.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», на підставі якого внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Нормами ЦК України врегульовано питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отриманні кредиту (позики), у той час, як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. 30.01.2026 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в якій з урахуванням наданих відповідачем доказів про проходження військової служби та наявності статусу УБД, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 400 грн, яка складається з: 12000 грн заборгованість по тілу кредиту та 2400 грн комісії. 02.02.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі в яких заперечив щодо стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу та просив витребувати від позивача інформацію про всі кредитні договори, укладені міх ним та позивачем за період з 29.08.2022-01.02.2026, оскільки самостійно не може надати такі докази. 09.02.2026 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів. Зазначив, що відповідачем на надано доказів того, що він звертався до позивача з таким клопотання, позивач не довів того, що дані докази стосуються доказування у даній справі, у діях відповідача наявні ознаки зловживання процесуальним правами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 14.04.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 14.04.2025-100000993, шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме - прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта); заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті. Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача [NUMBER] . Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором АЕ284. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 14.04.2025, строком на 183 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Відповідно до п.4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-5821. Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. Позичальником також було підписано паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 12000 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay. З довідки-розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що розмір заборгованості по основному кредиту становить 42360 грн, яка складається з: 12000 грн заборгованість по тілу кредиту, 21 960 грн заборгованість по процентам, 2400 грн комісія та 6000 грн неустойка. Разом з тим, позивачем зменшено розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 400 грн, яка складається з: 12000 грн заборгованість по тілу кредиту та 2400 грн комісії. Відповідно до ст.ст.526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковимивідповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на вказане, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] 14.04.2025 був укладений кредитний договір № 14.04.2025-100000993. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 12000 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay.Відповідач не заперечує, що отримання кредитних коштів. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 2400 грн комісії, то суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-п/2011 визначено, що положення п.п.22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.п.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Враховуючи імперативне врегулюванням законодавством про захист прав споживачів умов щодо нарахування комісії з обслуговування кредитного договору, п.8 кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає застосуванню, отже відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення комісії. А тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість в розмірі 12000 грн. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 28,33 % (12000: 42360х 100, з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 686,27 грн (2422,40 х 28,33 %). Щодо клопотання відповідача про витребування доказів, то суд вважає, то дане клопотання задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог п. 2, 3, 4 ч.2 ст.84 ЦПК України, у клопотанні повинно бути зазначено, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати, підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа та вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Суд, дослідивши клопотання, встановив, що воно подане без дотримання вимог передбачених ч. 2 ст. 84 ЦПК України, а саме: у клопотанні повинно бути зазначено, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. В ньому не зазначено, які заходи для отримання цього доказу самостійно вживав заявник, та причини неможливості самостійного отримання доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial