Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 14.08.2025 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19.02.2024 ТзОВ «Аванс Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання фінансового кредиту №32775-02/2024, за умовами якого позичальнику був наданий кредит в розмірі 8 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Позичальник кредит не повернув, проценти за користування ним не сплатив, чим порушив свої договірні зобов`язання. Право вимоги за цим кредитним договором перейшло від ТзОВ «Аванс Кредит» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (на підставі договору факторингу №20062024 від 20.06.2024). Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 32 000 грн., з них: 8 000 грн. - тіло кредиту, 24 000 грн. - проценти за користування кредитом. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача подав заяву про визнання позовнних вимог III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 18.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 23.09.2025 позовні вимоги задоволено. Ухвалою суду від 22.01.2026 скасовано заочне рішення суду від 23.09.2025, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності учасників судового процесу відсутні. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 19.02.2024 ТзОВ «Аванс Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання фінансового кредиту №32775-02/2024, за умовами якого (пункт 1.1) кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 8 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 6-9). Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума кредиту - 8 000 грн. (п. 1.1); - мета отримання кредиту: на власні потреби позичальника (п. 1.2); - строк кредитування - 120 днів (п. 1.2); - дата надання кредиту - 19.02.2024 (п. 1.2); - дата погашення кредиту - 17.06.2024 (п. 1.2); - процентна ставка - 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 договору (п. 1.4.1); - детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору (п. 1.5); - кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] хх-хххх-0900, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п. 1.6); 19.02.2024 ТзОВ «Аванс Кредит» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 8 000 грн. (довідка №3466_250708112208 від 08.07.2025, а.с. 12). 20.06.2024 ТзОВ «Аванс Кредит» (клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) уклали договір факторингу №20062024 (а.с. 13-15), на підставі якого (п.п. 1.1, 1.2) до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №32775-02/2024 від 19.02.2024 до [PERSON] (акт прийому-передачі реєстру боржників від 20.06.2024, а.с. 16, платіжна інструкція №21517 від 26.06.2024, а.с. 17, витяг з реєстру боржників від 20.06.2024, а.с. 18). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 32 000 грн., з них: 8 000 грн. - тіло кредиту, 24 000 грн. - проценти за користування кредитом (дані позовної заяви, а.с. 2-5, розрахунок заборгованості, а.с. 19). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. ТзОВ «Аванс Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір про надання фінансового кредиту №32775-02/2024 від 19.02.2024, який за правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього договору відповідач отримав кредит в сумі 8 000 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за цим кредитним договором на підставі правочину факторингу перейшло від ТзОВ «Аванс Кредит» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». В зв`язку з цим у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення тіла кредиту в розмірі 8 000 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з таких міркувань. При нарахуванні процентів за користування кредитом позивач застосовував стандартну процентну ставку (2,50 % в день). Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір укладений після набрання чинності цими змінами. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: протягом перших 120 днів - 2,5 %, та протягом наступних 120 днів - 1,5 %, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». За розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, які позивач вправі був нараховувати, становить 9 600 грн. (8 000 грн. (тіло кредиту) х 1 % (максимальна процентна ставка) х 120 днів (строк кредитування)). Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 8 000 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 9 600 грн. слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. VI.Судові витрати В зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи результат вирішення спору (позовні вимоги задоволені на 55 %),

Outcome: partial