Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Кавецький Олег Ярославович звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову вказує, що наказом №360/к від 30.12.2024 року його звільнено з роботи за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю, на підставі врученого 02.10.2024 року начальником відділу кадрів КНП "CП№4" Левус С.М. у присутності генерального директора КНП "СП№4" Гламаздіної Н.Ю. персонального повідомлення про скорочення з посади "лікаря стоматолога-терапевта" 3.25 шт. од. Наказ про звільнення вважає незаконним з таких підстав: Відповідно до п.1 ст. 40 КЗПІ1 роботодавець має право звільнити працівника у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Підставою для звільнення є Попередження про майбутнє звільнення за скороченням чисельності та штату працівників. Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Тому оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не вважається належним способом захисту. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 451/706/18 прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи. Звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП має свою особливу процедуру, недотримання якої тягне за собою незаконність звільнення працівника як такого. Насамперед, задля законності звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП роботодавець повинен дотримуватись вимог, передбачених ст. 49-2 КЗпП, а саме : про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Однак, всупереч положенням ст. 49-2 КЗпП Позивачу жодні інші посади не пропонувались, натомість у персональному повідомленні просто зазначено, що такі відсутні. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до положень ст. 42 КЗПП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Як вбачається із трудової книжки Позивача - у вказаній стоматологічній поліклініці [PERSON] працює безперервно із 01.06.1989 року, за період праці нагороджувався грамотами за сумлінну працю, не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Однак, в порушення норм даної статті на день видачі Персонального повідомлення 02.10.2024 про майбутнє звільнення, у новому штатному розкладі були наявні вільні вакансії, які відповідали спеціальності та кваліфікації позивача. В порушення норм ст. 49-2 КЗпП України позивачу не надано права обрати посаду, яка відповідає його кваліфікації, та не було запропоновану жодну іншу посаду у тому самому підприємстві. Крім цього, скорочення посади означає ліквідацію конкретної посади в організації, без обов?язкового зменшення кількості співробітників. Це може відбуватися, наприклад, внаслідок реорганізації, зміни структури управління або зменшення функцій певної посади. Скорочення посади може не призводити до звільнення працівника, якщо він може бути переведений на іншу, вільну посаду в тій же організації. Однак незважаючи на те, що як зазначено у персональному повідомленні причиною звільнення є скорочення посади "лікаря стоматолога-терапевта", станом на сьогоднішній день посада "лікаря стоматолога-терапевта" у КНП "Стоматологічна поліклініка №4" залишається. Фактично відбулось скорочення чисельності працівників з порушенням положень ст. 42 КЗпП, а не ліквідація посади "лікаря стоматолога-терапевта" як такої, як зазначено у персональному повідомленні від 02.10.2024 року. Також представник позивача вказує, що стосовно [PERSON] уже розглядалась справа № 465/10430/23 про незаконне звільнення на підставі N?259-к від 30.11.2024 про звільнення Позивача за п.4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю. Станом на 20.01.2025 року Львівським апеляційним судом прийнято Ухвалу, якою відмовлено у задоволенні апеляційної скарги Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4" на рішення Залізничного районного суду міста Львова по справі № 465/10430/23 від 06.09.2024 за позовом [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а рішення Залізничного районного суду міста Львова по справі N?465/10430/23 від 06.09.2024 залишено без змін. З заяви генерального директора КНП "СП №4" причиною скорочення є недостатність фінансування для повноцінної роботи поліклініки та звинувачує у доведенні до такого стану КНП попереднє керівництво [PERSON] та [PERSON] , однак із заявою до правоохоронних органів не звертається. Як наслідок колектив лікарів КНП "СПN?4" звернувся із заявою про вчинення злочину попереднім керівництвом КНП у особі [PERSON] та [PERSON] у вигляді розкрадання коштів комунального підприємства, доведення комунального підприємства до стійкої фінансової неспроможності, а також систематичне порушення трудового законодавства, зловживання службовим становищем, що може містити у собі ознаки злочинів, передбачених ст. 175, 219, 364 Кримінального кодексу України, що поставило під загрозу існування Комунальне некомерційне підприємство "Стоматологічна поліклініка №4" через наявність значної заборгованості , що виникла за період їхнього керівництва. Вказане також підтверджується наявністю заборгованостей перед ПАТ "Львівобленерго" та Головним Управлінням ДСНС у Львівській області. Таким чином, рішення про повторне звільнення з зазначених підстав, одразу після поновлення позивача на роботі за рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 06.09.2024 є безпідставним та прийнятим після колективного написання заяви про злочинну діяльність попереднього керівництва поліклініки, за якою відомості внесені до ЄРДР. На підставі викладеного просить визнати незаконним та скасувати наказ №360/к від 30.12.2024 про звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, ???поновити [PERSON] на посаді лікаря стоматолога - терапевта у Комунальному некомерційному підприємстві "Стоматологічна поліклініка №4", ???стягнути із Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4 на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, судові витрати покласти на Відповідача. Представником відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Стоматологічна поліклініка №4» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти поданого позову та вказав, що заявлені позов необгрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. 08 липня 2024 року згідно Наказу №132 1C Генеральним директором КНП «Стоматологічна поліклініка №4» призначено Гламаздіну Н.Ю. Згідно положень статуту поліклініки: п. 7.2. - поточне керівництво (оперативне управління) Підприємством здійснює керівник Підприємства - Генеральний директор, якого призначає на посаду і звільняє з неї повноважений орган управління, у порядку встановленому законодавством України. п. 7.6.6 - Генеральний директор у межах своєї компетенції видає накази та інші акти, дає вказівки, обов?язкові для всіх підрозділів та працівників Підприємства. Згідно п. 7.6.10 - Генеральний директор приймає рішення про прийняття на роботу, звільнення з роботи працівників Підприємства, а також інші, передбачені законодавством України про працю рішення у сфері трудових відносин, укладає трудові договори з працівниками Підприємства. Забезпечує раціональний добір кадрів, дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку. Створює умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників згідно із затвердженим у встановленому порядку штатним розписом. Згідно штатного розпису КНП «Стоматологічна поліклініка №4» станом на 01.01.2025 р., працюючих лікарів - стоматологів - терапевтів передбачено 28,5 осіб. Позивач [PERSON] працював лікарем - стоматологом - терапевтом на повну ставку. Згідно довідки про кредиторська заборгованість від 8 жовтня 2024-го року №51, станом на 01.07.2024 р. у КНП «Стоматологічна поліклініка №4» мала місце заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 532 105, 31 грн., кредиторська заборгованість перед іншими суб?єктами господарювання - 789 095, 52 грн. Загальна сума боргу станом на 01.07.2024 р. становила 3 321 200, 83 грн., а вже станом на 01.10.2024 р. заборгованість по виплаті заробітної плати становила 1777939,32 грн., кредиторська заборгованість перед іншими суб?єктами господарювання - 790 173, 00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості по установі станом на 1 жовтня 2024р. становить 2 568 112,32 грн. 8 жовтня 2025 р. відбулася нарада за участю завідуючого терапевтичного відділення [PERSON] , в.о.медичного директора Дідух Н.Р., начальника відділу статистики Мутних О.Т., начальника відділу кадрів Левус С.М., здійснено аналіз роботи терапевтичного відділення, з якого вбачається найменшу зайнятість [PERSON] , як такого, що прийняв найменшу кількість пацієнтів за період з 01.10.2024 р. - 30.12.2024р. За результатом незадовільного стану фінансово-економічних показників КНП «Стоматологічна поліклініка №4», з метою скорочення витрат та оптимізації роботи стоматполіклініки, генеральним директором [PERSON] видано наступні організаційно-розпорядчі акти. У відповідності до Наказу №69/В від 29.10.2024 року «Про внесення змін до штатного розпису», на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства, враховуючи необхідність внесення змін в організацію праці підприємства і оптимізацію штатної структури КНП «Стоматологічна поліклініка N?4», вирішено з 01.01.2025 р. внести зміни до штатного розпису КНП «Стоматологічна поліклініка №4» шляхом проведення скорочення відповідних посад, зокрема «Лікар-стоматолог-терапевт - 3,25 штатних одиниць», одну з яких обіймав [PERSON] Пунктом 2.2. даного Наказу вирішено запропонувати працівникам, що підпадають під скорочення штату, зокрема позивачу, переведення зі згоди на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення відповідного працівника та звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Враховуючи відсутність вільних посад, які можна було би запропонувати позивачу, 30.12.2024 р. генеральним директором КНП «Стоматологічна поліклініка №4» видано Наказ №360/К від 30.12.2024 р. «Про звільнення [PERSON] » в порядку п.1 ст. 40 КЗпП України, бухгалтерії доручено виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за час невикористаних відпусток (копія наказу додається). Як вбачається з оспорюваного Наказу № 360/К від 30.12.2024 р. , підставою його видачі був Наказ №69/В від 29.10.2024 року «Про внесення змін до штатного розпису», згідно якого, посада «Лікар-стоматолог-терапевт» у кількості 3,25 штатних одиниць ліквідована. Також було здійснено персональне повідомлення позивача про його майбутнє звільнення у зв?язку із затвердженням нового штатного розпису, яке було вручено позивачу під розписку 30.10.2024 р. У зв`язку з викладеним, просить ??у позові відмовити повністю за безпідставністю вимог. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій він вказує, що в період з 30.11.2023 по 23.09.2024 року позивач не перебував за місцем праці, оскільки був незаконно звільнений, що було встановлено рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 06.09.2024 у справі № 465/10430/23 та в подальшому 20.01.2025 підтверджено постановою Львівського апеляційного суду у вказаній справі. Лише 23.09.2024 року позивача ознайомлено з наказом про поновлення на роботі, а вже 30.10.2024 повідомлено про майбутнє звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Таким чином, за період з 1 липня 2024 року по 23 вересня 2024 року позивач не перебував на роботі, оскільки тривало судове провадження, тому показники ніяким чином не могли бути враховані. Також позивач не перебував на роботі на займаній посаді в період з 30.11.2023 по 23.09.2024, тобто у строк більше 10-ти календарних місяців. У зв?язку з перервою в роботі понад 10 місяців Позивач втратив можливість підтримувати зв?язок із попередніми пацієнтами. За місяць після поновлення (з 23.09.2024 по 30.10.2024) позивач лише розпочав активну роботу з відновлення клієнтської бази, але цей період є недостатнім для досягнення високих показників, оскільки залучення нових пацієнтів у медичній сфері потребує тривалого часу для встановлення довіри та налагодження контактів. Окрім цього, всупереч вимогам, передбаченими ст. 42 КЗпП, Відповідачем жодним чином не враховано попередніх показників роботи, високої кваліфікації та досвіду, безперервного стажу із 01.06.1989 року на вказаному місці праці. Станом на 30.10.2024 року, коли Позивачу було вручено персональне повідомлення про майбутнє вивільнення, Відповідач не міг володіти інформацією яку ж кількість пацієнтів буде прийнято Позивачем впродовж 31.10.2024 - 31.12.2024 року. Звільнення саме Позивача одразу після поновлення на роботі може свідчити про упередженість ставлення та фіктивність підстави для такого. Відповідачем жодним чином не спростовано твердження у позовній заяві стосовно того, що в порушення норм ст. 49-2 КЗпП України Позивачу не надано права обрати посаду, яка відповідає його кваліфікації, більше того, не було запропоновану жодну іншу посаду у тому самому підприємстві. Окрім цього вказує, що Відповідачем порушено п.5.28 Колективного Договору від 02.07.2014, який був наданий Відповідачем та долучений Позивачем до матеріалів справи, у якому зазначено, що "у разі змін в організації праці, що можуть призвести до скорочення чисельності або штату працівників з наступним їх вивільненням, роботодавець зобов`язується інформувати про це Профспілку не пізніше як за три місяці та узгоджувати з Профспілкою заходи, пов?язані з запровадженням таких змін". У цьому ж випадку Роботодавець як вбачається з Витягу із Протоколу №3 засідання профспілкового комітету від 30.12.2024р. Роботодавець звернувся із отримання згоди на звільнення працівників за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП 29.10.2024 року. Зазначає, що Позивачем наприкінці березня 2025 року отримано відомості про прийняття на посаду лікаря-стоматолога нового працівника уже в січні - на початку лютого 2025 року. Таким чином Роботодавцем також порушено і п.5.4 Колективного Договору від 02.07.2014 в частині забезпечення протягом року переважне право на працевлаштування працівникам "Поліклініки", вивільненим з "Поліклініки" на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, у разі виникнення потреби прийняття на роботу працівників аналогічної професії. Прийняття нового працівника на посаду лікаря-стоматолога хірурга одразу після звільнення Позивача свідчить про те, що скорочення посади було фіктивним, а роботодавець штучно створив підставу для звільнення, замінивши одну посаду іншою в тій самій сфері. Також зауважує, що посада лікаря-стоматолога хірурга є суміжною із посадою терапевта, оскільки обидві належать до сфери стоматології, а Позивач [PERSON] має належну кваліфікацію, оскільки первинно працював на посаді анестезіолога, що належить до сфери хірургії у стоматології. Окрім того, в разі необхідності Позивач міг пройти курси перекваліфікації для зайняття відповідної посади. Окрім цього, прийняття нового працівника в цій ситуації є грубим порушенням трудового законодавства, зокрема в частині ст. 42-1 КЗпП, відповідно до положень якої працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пунктом 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо роботодавець проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. А тому просить ???визнати незаконним та скасувати наказ №360/к від 30.12.2024 про звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, ???поновити [PERSON] на посаді лікаря стоматолога - терапевта у Комунальному некомерційному підприємстві. Від представника відповідача до суду надійшло заперечення в якому він вказує, що будь-які вакантні посади для пропозиції [PERSON] , як на час видачі позивачу персонального повідомлення 30.10.2024р., так і під час винесення оскаржуваного Наказу про звільнення №360/к від 30.12.2024р. були відсутні. Також зазначає, що звільнення [PERSON] не було якоюсь вибірковою дією стосовно лише позивача. У відповідності до Наказу №69/В від 29.10.2024 року «Про несення змін до штатного розпису», на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства, враховуючи необхідність внесення змін в організацію праці підприємства і оптимізацію штатної структури КНП «Стоматологічна поліклініка №4», окрім позивача, також було звільнено [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Кузя В.Я. від 03.06.2025 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м.Львова №429/Р від 21.10.2025 у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади судді призначено повторний авторозподіл даної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 визначено головуючого суддю Дзеньдзюру С.М. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Дзеньдзюри С.М. від 23.10.2025 цивільну справу [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка № 4", за участю третьої особи без самостійних вимог Західного Міжрегіонального управління державної служби з питань праці, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулуприйнято до свого провадження та призначено у судове засідання. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні тим, що були викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду даної справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Зі змісту п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України вбачається, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. З аналізу зазначених норм, можна зробити висновок, що при звільненні у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників, роботодавець перед звільненням працівника, зобов`язаний запропонувати йому іншу наявну роботу на підприємстві. Це може бути робота нижчою за посадою, з меншою оплатою, інша посада за спеціальністю і навіть робота не за спеціальністю, якщо працівник може її виконувати. Відповідно до наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» №360/к від 30.12.2024 «Про звільнення [PERSON] », такий був звільнений 30.12.2024 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення зазначено наказ «Про внесення змін до штатного розпису» від 29.10.2024 №69/В; персональне повідомлення про наступне вивільнення від 30.10.2024; лист профспілкового комітету (протокол №3 від 30.12.2024. Відповідно до Персонального повідомлення, у зв`язку із затвердженням штатного розпису Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» і скороченням 01.01.2025 року посади «лікаря-стоматолога терапевта» 3,25 шт.од. та у зв`язку із відсутністю роботи за відповідною професією чи посадою, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України, генеральна директорка попереджає позивача про майбутнє звільнення з посади, яке відбудеться 30.12.2024 року. Із тексту повідомлення про звільнення вбачається, що [PERSON] проінформовано про скорочення його посади та про відсутність роботи за відповідною професією (посадою). Водночас у повідомленні відсутня інформація про пропонування всіх наявних вакантних посад на підприємстві, які працівник міг би обіймати з урахуванням його кваліфікації та стану здоров`я. Таким чином, суд приходить до висновку, що роботодавець не дотримався встановленої законом процедури звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників. Крім цього, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.42-1 КЗпП України, працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пунктом 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо роботодавець проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором. Згідно п.5.4. Колективного договору, роботодавець зобов`язується забезпечити протягом року переважне право на працевлаштування працівникам "Поліклініки", вивільненим з "Поліклініки" на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, у разі виникнення потреби прийняття на роботу працівників аналогічної професії. З довідки виданої генеральною директоркою Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» від 28.11.2025 №43 вбачається, що за період з січня 2025 по 25 листопада 2025 року на підприємстві було працевлаштовано 22 особи та 12 працівників прийнято на умовах внутрішнього сумісництва, в тому числі лікарі-стоматологи терапевти 2 особи (внутрішні сумісники). Отже, за таких умов, роботодавець був зобов`язаний запропонувати позивачу укладення трудового договору на аналогічну посаду лікаря-стоматолога терапевта, оскільки протягом одного року з дня звільнення виникла потреба у працівниках цієї ж професії. Таким чином, суд перевіривши докази приходить до переконання про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу №360/к від 30.12.2024 року «Про звільнення [PERSON] » згідно з п.1 ст.40 КЗпП України та поновлення його на посаді лікаря - стоматолога терапевта у Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка №4» підлягають до задоволення. Інші документи, долучені до справи представником позивача та представником відповідача, не підлягають дослідженню, оскільки вони не впливають на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але небільше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 №100. При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із показників нарахувань, зазначених роботодавцем у довідці про середні нарахування заробітної плати за 2 місяці №10 від 06.02.2026 року за листопад-грудень 2024 року. Середній заробіток становить 6255 грн. 04 коп. Денний середній заробіток становить 145 грн. 46 коп. Кількість днів прогулу становить 427 днів, а відтак середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] становить 62111 грн. 42 коп. (427х145,46) Із зазначеної суми середнього заробітку підлягають вирахуванню передбачені чинним законодавством обов`язкові податки та збори. На підставі наведеного та

Outcome: approved