Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

До Кіцманського районного суду Чернівецької області через свого представника - адвоката Гінгуляка Ю.В. звернулась [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на майновий пай. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві представник позивача просить визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142, площею 1,1958 га, цільовим призначенням "11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості", яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовну заяву, представник позивача зазначив, що [PERSON] виявила бажання залишити за собою не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно (житлову будівлю), що раніше належало [PERSON] - боржнику у виконавчому провадженні, який зазначений власником земельної ділянки з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142, площею 1,1958 га, цільовим призначенням "11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості", яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка станом на 17.05.2024 продовжує перебувати у приватній власності, а її цільове призначення не зазнало змін. Оскільки позивач є власником нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , а власником земельної ділянки значиться відповідач, то, на думку представника позивача, існують ризики, що [PERSON] може здійснити за собою реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, або відчужити її третій особі, відтак позивач має право на визнання за собою права власності на указану вище земельну ділянку з метою усунення невизначеності щодо права власності на таку земельну ділянку. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2025 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2025 року, матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майновий пай направлено до Кіцманського районного суду Чернівецької області для продовження розгляду. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у даній справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання з участю учасників справи на 08 січня 2026 року о 10:00 год. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 січня 2026 року відкладено підготовче засідання у справі на 03 лютого 2026 року о 10 год. 00 хв. з участю учасників справи. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 березня 2026 року о 10:30 год. Позивач та її представник в судове засідання 03 березня 2026 року о 10:30 год. не з`явились, представник позивача 03 березня 2026 року надіслав до суду заяву, в якій повідомив, що не матиме можливості забезпечити участь у розгляді цивільної справи у зв`язку з відрядженням у робочих справах до іншої області, просив розгляднути позов без участі позивача та без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовільнити. Відповідач у судове засідання 03 березня 2026 року о 10:30 год. не з`явився, був повідомлений про судове засідання у даній справі в порядку, визначеному ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Як вбачається з протоколу № 364606 проведення електронних торгів, сформованого 23.10.2018, торги щодо лота реєстраційний номер 306350, найменування майна: житлова будівля загальною площею 491,20 м.кв., за адресою: [ADDRESS] зі стартовою ціною 174055,00 грн, не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Свідоцтвом № 1509 від 12 листопада 2018 року приватний нотаріус Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянська М.М. на підставі постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, затверджених начальником Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Чернівецькій області Співаком Р.М. 07 листопада 2018 року, посвідчила, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з нежитлової будівлі, загальною площею 491,20 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 174055,00 грн, оскільки майно не реалізовано / торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Олексюк С.В., приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області 27 вересня 2007 року зареєстровано в реєстрі за № 3933. У свідоцтві зазначено, що право власності на нежитлову будівлю підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інформаційною довідкою № 376718872 від 01.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що [PERSON] є власником у розмірі частки 1/1 нежитлової будівлі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1691860173225, загальною площею 491,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації: 12.11.2018. З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, наданої на запит [PERSON] від 17-05-2024 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142 з цільовим призначенням 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 1,1958 за адресою: [ADDRESS] перебуває у приватній власності, у відомостях про суб`єктів права власності на земельну ділянку міститься інформація про [PERSON] та зазначається, що інформація про власника (землекористувачів) є довідковою, актуальна інформація міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Документом, що посвідчує право [PERSON] на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142, зазначено Державний акт ЯД 090756 07.11.2007. За змістом інформаційної довідки № 378986470, сформованої 17.04.2024, та інформаційної довідки № 443190261, сформованої 11.09.2025, відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі і про власника зазначеної земельної ділянки. Матеріали справи не містять доказів того, що будь-якою особою, державним органом чи органом місцевого самоврядування було порушено право позивача на набуття нею у власність спірної земельної ділянки чи відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності позивача на земельну ділянку. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вищевказане положення ЦК України кореспондується із ст.4 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21). У позовній заяві [PERSON] через свого представника зазначає, що має право на визнання за собою права власності на указану вище земельну ділянку з метою усунення невизначеності щодо права власності на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у редакції чинній на час набуття позивачем права вланості на нерухоме майно, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, що кореспондується із ст.377 ЦК України, у редакції чинній на час набуття позивачем права вланості на нерухоме майно, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Однак, до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] зверталась до державного реєстратора із відповідною заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142, а відтак відсутні докази, що позивачу відмовлено у відповідній державній реєстрації прав на земельну ділянку. В обґрунтування наявності порушеного цивільного права (інтересу) позивача зазначено, що за даними Державного земельного кадастру власником зазначеної вище земельної ділянки зазначений відповідач [PERSON] , що породжує правову невизначеність відносин права власності. Однак, у матеріалах справи, які долучено до позовної заяви на підтвердження права власності на спірну земельну ділянку, відсутні належні докази того, що саме [PERSON] є її власником, про що вказують інформаційна довідка № 378986470, сформована 17.04.2024, та інформаційна довідка № 443190261, сформована 11.09.2025, за змістом яких відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Більше того, з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, наданої на запит [PERSON] від 17-05-2024 вбачається, що інформація про власника (землекористувачів) є довідковою, актуальна інформація міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, жодних із підстав визначених зазначеною ст.392 ЦК України для захисту права власності позивача у позовній заяві не наведено. Будь-яких належних доказів того, що саме [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142 на дату подання даного позову, матеріали справи не містять, а відсутність у матеріалах справи Державного акту ЯД 090756 унеможливлює перевірку судом наявності у [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7322555700:01:004:0142, відтак суд відхиляє доводи представника позивача як підставу позову те, що відповідач може відчужити спірну земельну ділянку іншій особі як необґрунтовані. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що будь-якою особою, у тому числі відповідачем, державним органом чи органом місцевого самоврядування було порушено її право на набуття нею у власність спірної земельної ділянки чи відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності позивача на земельну ділянку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що її права та законні інтереси щодо спірної земельної ділянки порушено. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. З а таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed