Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) в особі представника Грибанова Дениса В`ячеславовича звернулося до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №Р36.12892.003998006 від 06.06.2018 у розмірі 155743,08 грн., з яких: 63496,90 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36671,62 грн. сума заборгованості за відсотками, 55574,56 грн. сума заборгованості за комісіями та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, що 06.06.2018 [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») кредитний договір №Р36.12892.003998006. 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором Р36.12892.003998006 від 06.06.2018 перейшло до позивача. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу №17112023 від 17.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором Р36.12892.003998006 від 06.06.2018 у сумі 155743,08 грн., з яких: 63496,90 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36671,62 грн. сума заборгованості за відсотками, 55574,56 грн. сума заборгованості за комісіями. Представник позивача стверджує, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 17.11.2023, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №Р36.12892.003998006 від 06.06.2018 у сумі 155743,08 грн., з яких: 63496,90 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36671,62 грн. сума заборгованості за відсотками, 55574,56 грн. сума заборгованості за комісіями. В зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в розмірі 113769,75 гривень та 3028 гривень судового збору. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Грибанов Д.В. у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача за наявними матеріалами справи, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на зареєстровану адресу проживання відповідача судової кореспонденції, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 51-52,57-58), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідачі викликалися до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а. с. 48, 56). Також, на офіційному сайті Канівського міськрайонного суду Черкаської області були зазначені відомості про дату та час розгляду справи. Повідомлень про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не подано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 06.06.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №Р36.12892.003998006 від 06.06.2018 (а.с.5-7). За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 99 999 грн., включаючи витрати на стараховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) (п. 1.1 договору). Кредит надається строком на 24 місяці, шляхом оплати переказу коштів за наданими позичальником реквізитами або зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в заяві-анкеті (п. 1.2 договору). За п. 1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 9%. Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5%, разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 18,5% (п. 1.4 договору). Пунктами 1.5-1.7 погоджено порядок та умови зміни банком процентної ставки. За п. 1.10 за обслуговування кредиту банком позичальник щомісячно сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості. П. 6 договору передбачений графік щомісячних платежів, що включає фіксовану суму платежу за розрахунковий період (6730,79 грн. за всі місяці, крім останнього, сума якого складає 6730,75 грн.), суму, що зараховується на погашення основного боргу, а також проценти за користування кредитом і розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості. Реальна річна процентна ставка складає 99,225233499%, загальна вартість кредиту 161538,92 грн.. У паспорті споживчого кредиту від 06.06.2018 відтворенні аналогічні умови, які передбачені кредитним договором №Р36.12892.003998006 від 06.06.2018. Крім того, п. 4 паспорту споживчого кредиту, вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,70% щомісячно від початкової суми кредиту (а.с.12-14). Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту підписані сторонами в простій письмовій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних документів. Первісний кредитор повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав. З довідки розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Р36.12892.003998006 від 06.06.2018 станом на 17.11.2023, вбачається, що загальна заборгованість відповідача складає 155743,08 грн., яка складається з: 63496,90 грн. заборгованості за основним боргом; 36671,62 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками; 55574,56 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.28). 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №17112023 (а.с.29-30). На підтвердження придбання позивачем права грошової вимоги суду надано платіжну інструкцію №20494 від 20.11.2023 (а.с.31). Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Р36.12892.003998006 від 06.06.2018 у сумі 155743,08 грн., з яких: 63496,90 грн. - заборгованість за основним боргом, 36671,62 грн. - заборгованість за відсотками, 55574,56 грн. - заборгованість за комісіями (а.с.32). На підтвердження наявності заборгованості в заявленому розмірі позивачем надано виписку про рух коштів за рахунком на ім`я [PERSON] за період із 06.06.2018 по 17.11.2023 (а.с.25-27). Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд зазначає, що всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним грошових коштів у кредит, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав до стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за сумою основного боргу та процентів за користування кредитом. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, що слід стягнути із відповідача, а також стягнення нарахованої, однак не сплаченої комісії, суд керується наступним. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 вирішила питання про встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування». Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. За обставинами даної справи, перелік послуг, за який банком підлягає до нарахування комісія, встановлений п. 1.10 договору, зводиться до надання інформації банком позичальнику про стан його заборгованості, а також опрацювання інформаційних запитів позичальника. З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору № Р36.12892.003998006 від 06.06.2018, суд прийшов до висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме плата за обслуговування кредиту та прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягають стягненню з відповідача. З уврахуванням вищезазначеного позовна заява підлягає частковому задоволенню на загальну суму 100 168,52 грн. ((63496,90 грн. (тіло кредиту) + 36671,62 грн. (заборгованість за відсотками)). Саме ця сума заборгованості має бути стягнута з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» оскільки останній не виконав свої зобов`язання за вказаними договорами. В іншій частині позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] слід відмовити. Статтею 140 ЦПК України передбачено стягнення витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи Згідно ч. 2 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Враховуючи, що позивачем не надано будь яких доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів саме в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1514 грн., а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні в цій частині судових витрат. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 155743,08 грн. і задоволено на суму 100 168,52 грн., тобто на 64,32%. Таким чином, з [PERSON] на корить ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути 1947,61 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial