Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2020. За час перебування у даному шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час досяг повноліття. Як зазначено, на сьогоднішній день [PERSON] є студентом природничих наук Університету Коменського в Братиславі на 1-му курсі бакалаврської програми «Географія, регіональний розвиток та європейська інтеграція», що здійснюється на денній формі навчання на факультеті природничих наук Університету Коменського в Братиславі, Словатська Республіка у 2025/2026 навчальному році. Навчальна програма становить 3 роки. Позивач також вказує, що [PERSON] знаходиться на її утриманні, своїх доходів у нього немає. Водночас, навчання спільного сина в університеті потребує значних матеріальних витрат, таких як: витрати на канцелярське приладдя, підручники, витрати на харчування, купівля одягу, взуття, проїзд тощо. Таким чином, навчання сина в навчальному закладі потребує додаткових суттєвих матеріальних витрат, які вона самостійно не в змозі надати, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. На підставі наведеного вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на період його навчання, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 річного віку. Ухвалою суду від 06.02.2026 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Проти такого порядку сторони заперечень не надали. Крім того, сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча повідомлялася судом про дату, час та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. 02.03.2026 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Заруби С.О. про розгляду справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за відомим зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 223, 130, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а представник позивача на заперечував проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи думку позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2020. За час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.2008, актовий запис № 12. Батьком записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1101366-2022 від 26.07.2022, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття [INFO] . Водночас, на теперішній час [PERSON] , [INFO] , у 2025/2026 навчальному році зарахований як студент денної форми навчання на 1-й рік бакалаврського навчання за освітньою програмою «Географія, регіональний розвиток та європейська інтеграція», що здійснюється на Природничому факультеті Університету Коменського в Братиславі, Словацька Республіка. Тривалість академічного року визначається § 61 ч. 1 Закону № 131/2002 Зб. про вищі навчальні заклади та про внесення змін і доповнень до деяких законів. Зазначений студент навчається на Природничому факультеті Університету Коменського в Братиславі з 08.03.2025. Освітня програма «Географія, регіональний розвиток та європейська інтеграція» є акредитованою освітньою програмою, а її стандартна тривалість становить 3 роки. Навчання проводиться виключно в приміщеннях Природничого факультету Університету Коменського в Братиславі. Вказана інформація підтверджується довідкою від 09.09.2025, яка видана Деканом Природничого факультету Університету Коменського в Братиславі Федор П. Відповідачем не спростовані доводи позивача, зазначені у позовній заяві, про те, що самостійно вона не може матеріально забезпечити належне існування та навчання їхнього спільного сина [PERSON] , враховуючи, що він навчається на денній формі навчання та влаштуватись на роботу не має можливості з-за графіку навчального курсу, самостійних доходів не має. При цьому, як вказує позивач у позові, відповідач є працездатною особою та має можливість утримувати сина, сплачуючи відповідні аліментні платежі. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що випливає із правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, що регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені СК України. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За нормами статті 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Як передбачено ст. 199 цього Кодекс у, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати її, хоча вона і досягла повноліття, проте продовжує навчатися, до досягнення нею двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Такої правової позиції дотримується КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17. Як передбачено пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 635/1139/17. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище сина/дочки; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, при визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Як уже зазначалось вище, позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на період його навчання, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 річного віку. Під час вирішення цього спору, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , будучи повнолітнім, потребує матеріального утримання. При визначенні розміру аліментних платежів, суд враховує обставини щодо необхідності в матеріальному забезпеченні батьками повнолітнього сина. Крім того, як вказує позивач у позовній заяві, вона не може самостійно забезпечити належне утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а відповідач є працездатною особо та має можливість утримувати сина, сплачуючи відповідні аліментні платежі. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, враховуючи думку позивача, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.01.2026 і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років. Стосовно періоду, протягом якого мають стягуватися аліменти, то відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при зверненні до суду із цим позовом, позивач не сплачувала судовий збір, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, то з відповідача необхідно стягнути судовий збір у дохід держави в сумі 1331 грн. 20 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та,

Outcome: approved