Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Красноперов С.Г.,звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що 08.07.2017 року [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 675 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 08.07.2017 року). Відповідач [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ - стрілець-номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальону військової частини [NUMBER] . Від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.12.2017 року), яка з 17.03.2025 року проживає разом з матір`ю в Австрії, перебуваючи у статусі біженців. Фактичні сімейні відносини між парою припинилися 17.03.2022 року, оскільки позивач була вимушена виїхати за кордон разом з донькою. З того часу взаємовідносини чоловіка та дружини погіршувалися з кожним днем, що зрештою призвело до припинення між ними будь-якого спілкування. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються [PERSON] самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Донька знаходиться на повному утримані матері за рахунок виплат державних соціальних гарантій біженцям в Австрії. Позивач не може забезпечити дитині належний рівень життя, оскільки є непрацюючою, до шестирічного віку доньки перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною. Тому батько, який є здоровим та працездатним, не має інших утриманців, на її думку, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 27.10.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Красноперова С.Г.,на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі. Просить суд розглядати справу без участі позивача та представника за наявними в матеріалах справи документами. Відповідач [PERSON] до суду не з?явився, повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних доказів без участі відповідача та, за відсутності заперечень позивача, ухвалив заочне рішення у справі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, врахувавши фактичні обставини справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.07.2017 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 675, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 08.07.2017 року. прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , жінки - [PERSON] . Від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. 06.12.2017 року складено відповідний актовий запис про народження за №29, в якому в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] . Дитиназ 17.03.2025 року проживає разом з матір`ю в Австрії, перебуваючи у статусі біженців. Згідно ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ст. 141 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 р. (далі Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Матеріали справи не містять договору або домовленості між сторонами щодо матеріального забезпечення відповідачем спільних з позивачем неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З інформації наданої позивачем, відповідач [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ - стрілець-номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальону військової частини [NUMBER] . Відповідач не надав заперечень щодо розміру аліментів, зазначених позивачем до стягнення і не надав документів щодо свого працевлаштування та розміру заробітної плати. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Згідно із ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява позивача надійшла до суду 20.10.2025 року, тому суд вирішує питання щодо присудження аліментів з 20.10.2025 року а не з 15.10.2025 року, про що просить позивач в позовній заяві. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов`язком батьків, а заявлений позивачем розмір аліментів на одну дитину не заперечувався відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 20.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень.

Outcome: approved