Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулось ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА". В обґрунтування позову зазначає, що 28.04.2024 між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] було укладено електронний договір про надання кредиту №466683-КС-002. Зазначає, що вказаний договір було укладено в електронному вигляді, шляхом подання відповідачем заяви на отримання кредиту і виконання дій, які свідчать про укладення договору. Вказує, що враховуючи вимоги Закону України "Про споживче кредитування" та Закону України "Про електронну комерцію", ст.639 ЦК України, договір від 28.04.2024 є письмовим правочином та відповідає формі, визначеній ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення сторонами всіх істотних умов договору. Позивач зазначає, що умовами договору визначено, що позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7000 грн., на засадах строковості (16 тижнів), поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами кредитного договору, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,16272505% за кожен день користування кредитом. Вказує, що позикодавець виконав зобов`язання за даним договором, перерахувавши на банківську картку позичальника № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 7000 грн., а відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.12.2025 становила 19395,58 грн. та складалась з 7000 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, 11345,58 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентам та 1050 грн. прострочених платежів за комісією. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 20.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам було встановлено строки для подання заяв по суті справи. Вказаною ухвалою витребувано докази отримання відповідачем кредитних коштів Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. 20.02.2026 в системі "Електронний суд" представником відповідача - адвокам Нікітюком П.М. сформовано додаткові пояснення у справі, у яких він вказує про те, що з позовними вимогами ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" він та його довіритель не згодні та в їх задоволенні має бути відмовлено. Зазначає, що 28.04.2024 між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання кредиту №466683-КС-002., відповідно до якого ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти (7000 грн.) на погоджений умовами договору строку, перерахуваши їх на банківський картковий рахунок [PERSON] , а він зобов`язався повернути позивачу дану суму з відсоками. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що товариством було насправді перераховано грошові кошти на банківський рахунок відповідача, а тому матеріали справи не містять доказів підтвердження виникнення заборгованості. Крім того вказує, що позивачем не дотримано вимог законодавства при нарахуванні відсотків та вони нараховані у розмірі, вдвічі більшому за суму позики. Вважає, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено максимальну суму відсотків - 6670 грн., а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю обрати іншу проценту ставку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні з договору про надання кредиту №466683-КС-002 встановлено, що 28.04.2024 між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту. Порядок укладання договорів в електронній формі визначено Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. З аналізу положень ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" вбачається, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Водночас, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст.207 ЦК України). Статтею 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що договір №466683-КС-002 про надання кредиту від 28.04.2024 є письмовим правочином, який відповідає формі визначеній ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Даний договір відповідає вимогам ст.1054 ЦК України. Відповідно до умов договору №466683-КС-003 від 28.04.2024 кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 7000 грн. строком на 16 тижнів з кінцевою датою повернення 18.08.2024 зі сплатою відсотків за користування кредитом (стандартна процентна ставка 1,5% в день, фіксована, знижена процентна ставка 1,16272505% в день, фіксована), яка є незмінною протягом усього строку користування кредитом. Зазначеним договором було визначено і розмір комісії за надання кредиту - 1050 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 16135,33 грн. Загальні витрати за кредитом 9135,33 грн. Відповідно до повідомлення АТ "Ощадбанк" від 22.01.2026, на ім`я [PERSON] в установі емітована банківська платіжна картка № [NUMBER] та 30.04.2024 на виконання умов договору №466683-КС-002 від 28.04.2024 на вказану картку було зараховано кошти в розмірі 7000 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав кредит в ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА", але належним чином не виконав свої обов`язки за договором. Оскільки [PERSON] у визначений строк кошти не повернув, то з нього на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором №466683-КС-002 від 28.04.2024 визначено, що позикодавець надав позичальнику в кредит грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом (стандартна процентна ставка 1,5% в день, фіксована, знижена процентна ставка 1,16272505% в день, фіксована). Оскільки розмір відсотків, встановлених умовами вказаного договору становить 1,5%, що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (п.17 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування"), то договір про надання коштів у кредит №466683-КС-002 від 28.04.2024 відповідає вимогам Закону. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем умови договору не виконано, тіло кредиту 7000 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 11345,58 грн. та платежі за комісією в розмірі 1050 грн. не сплачено. Перевіривши наведені розрахунки суми заборгованості, суд погоджується з ними, при цьому враховує, що позивачем у період з 18.08.2024 відсотки за користування кредитом не нараховувалися. Оскільки борг по процентам на даний час [PERSON] не сплачений, то і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. У своїх поясненнях відповідач посилається на те, що при укладенні вказаного кредитного договору він розраховував на п.3.2.3 договору, який визначено розмір відсотків 6670 грн. При цьому судом взято до уваги те, що такий розмір відсотків був би можливим при належному виконанні відповідачем умов договору в частині повернення коштів, так як відсотки нараховувались на залишок по основній сумі кредиту. Оскільки в даному випадку [PERSON] жодних коштів на повернення кредиту не вносив, що вбачається з розрахунку заборгованості, то відсотки нараховувалися щоденно на суму боргу в розмір 7000 грн. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] отримав в кредит грошові кошти зі сплатою комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 1050 грн. Оскільки на даний час комісія, пов`язана з наданням кредиту [PERSON] не сплачена, то і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором [PERSON] не оспорювався та те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, при цьому розмір заборгованості, заявлений позивачем до стягнення, не спростований жодними належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення позичальником умов кредитного договору, а тому з врахуванням заявлених позовних вимог, з [PERSON] на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" слід стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 19395,58 грн. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved