Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

В провадженні Ізяславського районного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа за заявою [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області. В обгрунтування заяви заявник вказав, що рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 220750003964 від 17.12.2025 року заявнику [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із не зарахуванням страхового стажу періоду проходження військової служби згідно військового квитка [NUMBER] із 22.04.1984 року по 30.04.1986 рік, оскільки у військовому квитку по батькові вказано [PERSON] , що не відповідає по батькові в трудовій книжці [PERSON] . В паспорті заявника прізвище, ім`я, по батькові заявника зазначено як [PERSON] , [INFO] . Оскільки встановлення факту належності трудової книжки, військового квитка заявнику необхідно для підтвердження наявного трудового стажу, та вищевказані розбіжності можливо усунути лише в судовому порядку шляхом подачі відповідної заяви, тому [PERSON] звернувся до суду, щоб встановити факт належності йому трудової книжки, та військового квитка. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницько області від 20 січня 2026 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] під час судового засідання повідомив, що з метою призначення пенсії за віком він звернувсь до органу Пенсійного фонду України, однак йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки не зараховано період проходження військової служби згідно військового квитка [NUMBER] із 22.04.1984 року по 30.04.1986 рік, оскільки у військовому квитку по батькові вказано [PERSON] , що не відповідає по батькові в трудовій книжці [PERSON] . Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на заяву, в якій вказав, що при вирішенні заявлених вимог покладається на думку суду. Також подав заяву про слухання справи у відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Заслухавши заявника [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 04.06.2019 року органом № 6820, зазначено заявника як [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницткої області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 08 грудня 2025 року, [PERSON] народився [INFO] , батьком якого зазначено [PERSON] . Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 220750003964 від 17.12.2025 року заявнику [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із не зарахуванням страхового стажу періоду проходження військової служби згідно військового квитка [NUMBER] із 22.04.1984 року по 30.04.1986 рік, оскільки у військовому квитку по батькові вказано [PERSON] , що не відповідає по батькові в трудовій книжці [PERSON] . Враховуючи вище викладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Так, на сторінці 1 трудової книжки серії [NUMBER] вказано прізвище, ім`я та по батькові заявника [PERSON] , а у військовому квитку серії [NUMBER] [PERSON] . Надаючи правову оцінку відносинам, що склались, суд враховує наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чиним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18). Факт належності заявнику правовстановлюючих документів підлягає встановленню, оскільки має для заявника юридичне значення, адже зазначені документи необхідні заявнику для призначення пенсії. Окрім того, варто звернути увагу на те, що відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до п. п. 2.11, 2.12, 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до роз`яснення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. В постанові Верховного Суду України від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду служби для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Таким чином, факт належності заявнику трудової книжки та військового квитка підтверджено належними письмовими доказами. Тому факт належності заявнику [PERSON] вказаних правовстановлюючих документів трудової книжки та військового квитка підлягає встановленню, оскільки має для заявника юридичне значення, адже такі документи необхідні для призначення пенсії. На підставі вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved