Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

07 липня 2025 року через систему «Електронний суд» до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким представник ТОВ «Юніт Капітал» просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором за № 187664870 від 19 лютого 2021 року у розмірі 27 443, 20 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 187664870, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 12800,00 грн., а відповідач зобов`язалась протягом 98 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,30% від суми кредиту за кожний день користування ним. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 12800,00 грн.. Відповідач неналежним чином виконував грошове зобов`язання, у зв`язку з чим у нього утворився борг у розмірі 27 443, 20 грн., який складається з : 12800,00 грн. заборгованість по кредиту, 14643,20 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклали договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за договором кредитної лінії № 187664870 від 19 лютого 2021 року. В подальшому, 05 серпня 2020 року, ТОВ «Таліон Плюс» також відступило право вимоги до [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04 червня 2025 року ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» відступило на підставі факторингу № 04/06/25-Ю право вимоги до відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» за договором кредитної лінії № 187664870 від 19 лютого 2021 року. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплачує, а тому позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року у цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість в позовній заяві представник просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 19 лютого 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклав з [PERSON] кредитний договір № 187664870, за умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалось надати відповідчачу кредит у вигляді кредит-ної лінії та встановити кредитний ліміт у розмірі 12800,00грн., а відповідач зобов`язався протягом 98 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,30 % від суми кредиту за кожний день користування ним. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 12800,00 грн.. Вказана обставина підтверджує-ться листом ТОВ КБ «Приватбюанк» від 30 грудня 2025 року та додатками до нього, наданих на виконання ухвали суду від 15 листопада 2025 року. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У пункті 5 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства (частина сьома статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Між сторонами було досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклав з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалось відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2020 року включно. 31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, яке він мав до [PERSON] за договором кредитної лінії № 187664870 від 19 лютого 2021 року. Дана обставина підтверджується Реєстром прав вимоги №166 від 28 грудня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. 31 серпня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» уклав з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу №05/0820-01, згідно якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалось відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором. 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу №3009/24. За цим договором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги, яке він мав до [PERSON] за договором кредитної лінії №698465943 від 24 квітня 2021 року, що підтверджується копією Реєстру боржників. Відповідно ч.1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав , якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач виконав умови договору, проте відповідач взяті зобов`язання не виконує внаслідок чого виникла заборгованість. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нарахову-вати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на повідомлення про зміну кредитора, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснювала платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів, протилежне судом не встановлено. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 443,20 грн., який складається з : 12800,00 грн. заборгованість по кредиту, 14643,20 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З платіжної інструкції № 14834 від 04 липня 2025 року вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «Юніт Капітал» сплатив судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок. З договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткової угоди № 25770553674 до вказаного договору, акту прийому-передачі надання послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №05/06//25-01 від 05 червня 2025 року встановлено, що позивачем понесено документально підтверджені обґрунтовані витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 7000,00 грн.. Так як позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved