Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачем. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду та до стягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, попередньо представник надала заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судові засідання 25.12.2025 та 03.03.2025 не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, шляхом виклику через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , про що 04.09.2013 виконавчим комітетом Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області складений відповідний актовий запис №28, батько [PERSON] , громадянин України, а [PERSON] , громадянка України, є матір`ю. (а.с.8). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/014874304 від 10.10.2025 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7). За цією ж адресою зареєстрована і неповнолітня [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2025/014873991 від 10.10.2025 (а.с.10). Таким чином, на утриманні позивачки перебуває неповнолітня дитина. Разом із тим, відповідачем до суду доказів про надання матеріальної допомоги на утримання дитини не надано. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також згідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: approved