Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

ТОВ «ДІЖДИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього заборгованість за договором кредиту № 10003036195 у розмірі 20 287 грн та судові витрати. Позов мотивує тим, що 25.01.2021 р. між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 10003036195. Згідно Договору про надання споживчого кредиту № 10003036195 від 25.01.2021 року відповідачу надається кредит, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Таким чином відповідачу було перераховано кредитні кошти в сумі 5 000 грн. Кредитний Договір № 10003036195 від 25.01.2021 р. було укладено строком на 30 днів, відсоткова ставка складає 1,14% за кожен день користування кредитом. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 05.09.2022 р. згідно умов Договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 10003036195 від 25.01.2021 р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед позивачем становить 20 287 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн; заборгованість за відсотками становить 15 287 грн. Позивач просить стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором в сумі 20 287 грн та судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.11.2025 року справу направлено за підсудністю до Ковпаківського районного суду м. Суми. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду з викликом сторін. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача, вимоги підтримано в повному обсязі. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, та розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав. Оскільки представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне заочно розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено, що 25.01.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» укладено кредитний договір № 10003036195, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Строк кредиту 30 днів, зі сплатою відсотків 1,14% за кожен день користування кредитом. Пунктом першим частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 05.09.2022 року між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, згідно якого відбулося відступлення прав вимоги і за кредитним договором № 10003036195, укладеного між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та відповідачем. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 287 грн. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина перша статті 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частини першої статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України зі змінами та доповненнями, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконував. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед відповідачем в сумі 20 287 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн, заборгованість за відсотками 15 287 грн. Факт наявності заборгованості підтверджуються договором № 10003036195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2021 року та розрахунком заборгованості за договором. Суд погоджується із нарахованою сумою тіла кредиту в сумі 5 000 грн. Однак, суд не погоджується із нарахованими відсотками. Відповідно до кредитного договору № 10003036195, кошти надаються в сумі 5 000 грн; на строк 30 днів; процентна ставка 1,14% за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування. З дня укладення кредитного договору, а саме з 25.01.2021 року і протягом строку дії кредиту (30 днів), відповідач повинен сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 1,14 % в день за 30 днів в розмірі 1 710 грн. (5 000 грн.*1,14%*30 днів). Таким чином, сума відсотків становить 1 710 грн, а не 15 287 грн, як зазначено в позовній заяві. Отже, виходячи з того, що строк кредитування за кредитним договором № 10003036195 від 25.01.2021 року закінчився 24.02.2021 року, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору. Жодних доказів пролонгації строку дії кредитного договору суду не надано. За таких обставин, оскільки строк кредитування за вказаним кредитним договором закінчено 24.02.2021 року, у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 24.02.2021 року, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Крім того, сам по собі договір відступлення права вимоги та реєстр прав вимоги до нього, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині. Таким чином, заборгованість відповідача за відсотками складає 1 710 грн, як зазначено у кредитному договорі. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Договору складає за ставкою 6 710 грн (п.1.7). З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково та стягнути з останнього на користь позивача заборгованість в сумі 6 710 грн, яка складається із тіла кредиту у розмірі 5 000 грн, відсотків в сумі 1 710 грн. Крім того, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» при зверненні з позовом до суду, пропорційно задоволеним позовним вимогам (33,07%) у розмірі 801,08 грн. Щодо понесених витрат в сумі 9 000 грн на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що заявлений позивачем розмір понесених судових витрат на правову допомогу має бути, зокрема, співмірним задоволеним позовним вимогам, а відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Outcome: partial