Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд із цим позовом. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкової трансмісії, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] та [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після їхньої смерті відкрилася спадщина, зокрема, право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6042 га, в тому числі: земельну ділянку площею 0,0615 га з кадастровим номером: 4620682000:15:006:0068, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,0640 га з кадастровим номером: 4620682000:15:011:0070, земельну ділянку площею 0,0640 га з кадастровим номером: 4620682000:15:011:0066, земельна ділянка площею 0,2989 га з кадастровим номером: 4620682000:15:007:0057, земельна ділянка площею 0,1798 га з кадастровим номером: 4620682000:15:007:0058, цільове призначення земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Задвір?я Золочівського району Львівської області та право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0640 га з кадастровим номером: 4620682000:15:011:0070, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Задвір?я Золочівського району Львівської області. Позивачка є спадкоємцем за законом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та в порядку спадкової трансмісії після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у неї оригіналу державного акту на спірну земельну ділянку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, заявлений позов підтримує в повному обсязі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач Красненська селищна рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника, щодо позову не заперечили, тобто визнали позов. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Судом встановлено, що свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом РАЦС Буського районного управління юстиції від 25.08.2002 року, підтверджено, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Заводською сільською радою від 26.08.1965 року, підтверджується, що його матір?ю є [PERSON] . Право на спадщину після смерті [PERSON] мав батько позивачки [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, який прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Буською державною нотаріальною конторою від 28.12.2002 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2004 року, виданим Виконавчим комітетом Задвір?янської сільської ради підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва народження серія [NUMBER] від 11.05.1976 року, виданим Задвір`янською сільською радою, підтверджено, що [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 15.10.1994 року, виданим Задвір`янською сільською радою, підтверджується дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на таке майно: - земельну ділянку загальною площею 0,6042 га, в тому числі: земельну ділянку площею 0,0615 га з кадастровим номером: 4620682000:15:006:0068, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,0640 га з кадастровим номером: 4620682000:15:011:0070, земельну ділянку площею 0,0640 га з кадастровим номером: 4620682000:15:011:0066, земельна ділянка площею 0,2989 га з кадастровим номером: 4620682000:15:007:0057, земельна ділянка площею 0,1798 га з кадастровим номером: 4620682000:15:007:0058, цільове призначення земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Задвір?я Золочівського району Львівської області; - право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0640 га з кадастровим номером: 4620682000:15:011:0070, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Задвір?я Золочівського району Львівської області. Належність спірної земельної ділянки загальною площею 0,6042 га [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.12.2002 року, виданим державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3401. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-1400420332025 від 19.05.2025 року підтверджується, що земельній ділянці площею 0,0615 га присвоєно кадастровий номер: 4620682000:15:006:0068. Крім того, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-5600766682025 від 30.06.2025 року підтверджується, що земельній ділянці площею 0,0640 га присвоєно кадастровий номер: 4620682000:15:011:0070. Крім того, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-5900631062025 від 16.05.2025 року підтверджується, що земельній ділянці площею 0,0640 га присвоєно кадастровий номер: 4620682000:15:011:0066. Крім того, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6301156302025 від 16.05.2025 року підтверджується, що земельній ділянці площею 0,2989 га присвоєно кадастровий номер: 4620682000:15:007:0057. Крім того, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7100505772025 від 27.05.2025 року підтверджується, що земельній ділянці площею 0,1798 га присвоєно кадастровий номер: 4620682000:15:007:0058. Відповідно до зазначеного свідоцтва про право на спадщину [PERSON] успадкував вищевказані земельні ділянки після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , які належали їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ №031132/2170 від 12.08.1994 року, а тому батько позивачки прийняв спадщину після смерті спадкодавця, однак не встиг отримати на своє ім?я правовстановлюючий документ на земельні ділянки. Право постійного користування земельною ділянкою за [PERSON] підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серія ІІІ-ЛВ №015555 від 18.08.1997 року, а також рішенням 44 сесії VІІІ - скликання Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області від 30 квітня 2025 року про уточнення розмірів, площі та конфігурації земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистогог селянського господарства, [PERSON] про уточнення розмірів, площі та конфігурації земельної ділянки в с. Задвір`я Золочівського району Львівської області згідно ДА ІІ-ЛВ 031132/2170 №189 від 18.08.1997 року. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСС №378476 від 05 липня 2005 року, підтверджено, що спадкоємцем до всього майна [PERSON] є його дочка [PERSON] , а тому згідно ст. 1269 ЦК України позивачка прийняла спадщину після смерті батька за законом. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-5600766682025 від 30.06.2025 року підтверджується, що земельній ділянці площею 0,0640 га присвоєно кадастровий номер: 4620682000:15:011:0070. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] набула право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0640 га для ведення особистого підсобного господарства у 1997 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Норма статті 316 цього Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами ст. 328 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України відомо, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Частина 1 ст. 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.15 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України земельні частки (паї) можуть бути передані у спадщину. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою, користування землею могла бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Статтею 56 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII визначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України 2001 року, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х "Перехідні положення" зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. Крім того, 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна "набувають" (який означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь") вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 663/1738/16-ц. Крім того, статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. Також відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 11.12.2024 року у справі № 179/687/21, у пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року в справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Так, статтею 141 ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1241, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Відтак, право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Отже, право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, набула право постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом для ведення особистого селянського господарства, яке не було припинене із її смертю, що входить до складу спадщини після її смерті. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, оскільки позивачка є спадкоємцем за законом в порядку спадкової трансмісії на спадкове майно, до якого входить право постійного користування земельною ділянкою та право власності на земельні ділянки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому за позивачкою слід визнати право постійного користування земельною ділянкою та право власності на земельні ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та в порядку спадкової трансмісії після смерті баби [PERSON] .

Outcome: approved