Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Вінницький національний технічний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, мотивуючи свій позов тим, що відповідач уклала договір про навчання у Вінницькому національному технічному університеті в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , який з 01.09.2024 року по 10.02.2025 року навчався за спеціальністю 051 Економіка. Навчання здійснювалось на умовах надання платних послуг згідно з договором «Про навчання у ВНТУ за ОПП «Бакалавр» (за кошти фізичних осіб) № К-2077-2024 від 10.08.2024 року. Додатковою угодою від 10.01.2025 року до договору № К-2077- 2024р. від 10.08.2024 року сторони домовились зупинити дію договору. Проте станом на 17.11.2025 року відповідач не сплатив за вже надані [PERSON] освітні послуги, чим спричинила заборгованість перед ВНТУ у розмірі 5663,22 грн. Такі дії відповідача змушують ВНТУ звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками отримано відповідачем 16.01.2026р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалася. Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2024 року між Вінницьким національним технічним університетом та [PERSON] , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , було укладено договір №К-2077-2024 про надання платної освітньої послуги здобувачу вищої освіти за навчання на освітньо-професійній програмі. За умовами договору виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання здобувачу освітньої послуги, а саме: навчання за освітньо-професійною програмою підготовки бакалавра за заочною формою навчання, за спеціальністю 051 Економіка у Вінницькому національному технічному університеті з 01.09.2024 року по 30.06.2028 року (а.с. 7). Відповідно до п. 1 розділу 5 вказаного вище договору, загальна вартість освітньої послуги станом на 01.09.2024 року становить 52800,00 грн. Зокрема, вартість освітньої послуги за перший навчальний рік 13200,00 грн. Як вбачається з витягу з наказу №235-с Вінницького національного технічного університету від 15.08.2024 року [PERSON] з 01.09.2024 року було зараховано до складу студентів першого курсу заочної контрактної форми з нормативним терміном навчання за освітньо-професійною програмою підготовки бакалавра за спеціальністю - 051 Економіка (а.с. 3). 10.01.2025 року укладено між Вінницьким національним технічним університетом та [PERSON] , в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] додаткову угоду до договору № К-2077-2024 від 10.08.2024 року, відповідно до якої сторони домовились зупинити дію договору № К-2077-2024 від 10.08.2024 з 10.01.2025 року (а.с. 8). Відповідно до заяви від 10.01.2025 року [PERSON] не заперечувала щодо відрахування [PERSON] з числа студентів університету за невиконання вимог навчального плану (а.с. 6). 10.02.2025 року університетом видано наказ №30-с про відрахування [PERSON] - студента 1 курсу, який здобуває ступінь бакалавра, заочної контрактної (договірної) форми навчання факультету МІБ за спеціальністю 051 - Економіка (освітня програма: Економіка), групи ЕК-24б за невиконання вимог навчального плану (а.с. 4). Згідно з довідкою Вінницького національного технічного університету №14-1238 від 20.11.2025 року, [PERSON] станом на 17.11.2025 року має заборгованість з оплати за надані освітні послуги на першому курсі освітнього ступеня «бакалавр» в сумі 5663,22 грн (а.с.10). Відповідач жодних заперечень щодо правильності наведеного розрахунку не надала як і власного контррозрахунку. Позивачем вживались дії щодо досудового врегулювання спору, проте відповідачем вони були залишені без реагування (а.с. 11). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту визначені в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту є примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Також п. 1 розділу VI договору №К-2077-2024 визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частиною 1 ст. 613 ЦК України визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Позивач, у зобов`язанні надати освітню послугу, виконав свої зобов`язання в повному обсязі, тобто навчання [PERSON] проводилося згідно з навчальним планом. Разом з тим, відповідачем [PERSON] , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що послуги з навчання у вказаний період не надавалися, або [PERSON] , з вини позивача, вказані послуги не отримував. Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не розраховувався в повному обсязі з позивачем за надані освітні послуги, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 2522,40 грн на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат, що включають у собі витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн, та витрат на відправку поштової кореспонденції позивачем у сумі 150,00 грн.

Outcome: approved