Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 11201 грн., інфляційні втрати в розмірі 5755,59 грн., 3% річних в розмірі 1172,12 грн., моральну шкоду в розмірі 5600,50 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є особою з інвалідністю третьої групи. 06.05.2021 року з коштів його рахунку в АТ КБ «Приватбанк» було здійснено платіж у сумі 11201 грн. на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] , призначення платежу «за інформаційну послугу». Вказує, що він натрапив на шахрайську псевдоінвестиційну організацію під назвою " [INFO] ", працівники якої запропонували йому інвестувати кошти. У період з січня по березень 2021 року позивач сплатив на користь компанії "Траст Макворі Кепітал" (як позивач тоді вважав) кошти в загальній сумі понад 90 тис. грн. Вивести кошти з торгового рахунку позивачу не вдалось. На початку травня 2021 року менеджер запропонував позивачу відкрити "сегрегований рахунок" в якомусь закордонному банку, завдяки чому повинно вирішитися питання про виведення його коштів. Для відкриття вказаного рахунку необхідно було внести оплату в еквіваленті 386 дол. США, а з урахуванням комісій це складало приблизно 400 дол. США. За умовами менеджера ці кошти потрібно було сплатити в українських гривнях на рахунок ФОП [PERSON] , який за словами менеджера, є уповноважений на здійснення платіжних операцій в України. 06.05.2021 року позивач сплатив кошти в сумі 11201 грн. на зазначений вище рахунок ФОП [PERSON] . З часом позивач зрозумів, що має справу із шахрайською схемою. Він з відповідачем не знайомий, не зустрічався, не спілкувався, жодних домовленостей у нього з ним не було, жодних послуг відповідач йому не надавав. При пошуку в мережі Інтернет не вдалось знайти жодного веб-сайту, веб-сторінки та жодного окремого оголошення, які б містили інформацію про реальну, легальну господарську діяльність яку здійснював [PERSON] як ФОП. Натомість, на сайті ТОВ «Чарджбек-Україна» вдалось йому знайти інформацію про те, що діяльність [PERSON] була пов`язана з прийомом коштів на користь шахрайських форекс-платформ. Участь відповідача у цьому правочині полягала в тому, що він прийняв від позивача оплату за "інформаційну послугу", хоча насправді будь-яких послуг йому не надавав. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України просив відшкодувати завдані йому збитки. Щодо моральної шкоди вказав, що у зв`язку із вказаними подіями він переніс сильне душевне потрясіння, в нього істотно погіршився стан здоров`я, трапився розлад сну, порушення пам`яті, головний біль. Позивач втратив відчуття довіри до людей. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2024 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 13.03.2025 року, вказану позовну заяву направлено до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.03.2025 року справу передано на розгляд до Червонозаводського районного суду м. Харкова за підсудністю. Постановою Харківського апеляційного суду від 03.12.2025 року ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.03.2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Слобідського районного суду м. Харкова. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 30.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі. Також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 491194 встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю 3-ї групи. З копії посвідчення серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. З копії дубліката квитанції № 0.0.2114046042.1 від 06.05.2021 року встановлено, що [PERSON] на рахунок [PERSON] № [NUMBER] перераховано 11201 грн. з призначенням платежу «за інформаційну послугу». Комісія за переказ склала 3 грн. Згідно безкоштовного запиту Міністерства юстиції України з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] 29.03.2021 року зареєстрований як фізична особа-підприємець із видами діяльності: 62.02. Консультування з питань інформатизації (основний), 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність, 63.12 веб-портали, 63.91 діяльність інформаційних агентств, 69.33 надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у. 64.19 інші види грошового посередництва, 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у, 66.19 інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення 73.11 рекламні агентства, 73.12 посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації. 31.05.2021 року припинено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] . За пошуком з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] 27.07.2023 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та 07.08.2023 року припинено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] . Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо отримання грошових коштів без належної правової підстави, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі N 910/17324/19, від 09 листопада 2021 року у справі N 905/1680/20, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі N 646/4738/19, від 20 квітня 2022 року в справі N 642/5275/18, від 06 червня 2022 року в справі N 725/2114/20-ц, від 05 липня 2022 року в справі N 641/8483/19. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Частинами 1- 4 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані докази, суд зазначає, що позивачем [PERSON] доведено сплату на користь відповідача [PERSON] 06.05.2021 року грошових коштів у сумі 11201грн. При цьому, відомості про існування між [PERSON] та [PERSON] будь-яких договірних/позадоговірних відносин, на підставі яких у [PERSON] виник обов`язок щодо сплати цих коштів, в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти у сумі 11201грн. отримані відповідачем від позивача без належної правової підстави. Таким чином, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача 11201 грн. безпідставно набутих коштів. Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Із цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми (Постанова ВП ВС від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22). Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати за період з травня 2021 року по жовтень 2024 року в розмірі 5755,59 грн., та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 07.05.2021 року по 31.10.2024 року в розмірі 1172,12 грн. Враховуючи, що до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти у сумі 11201грн. на користь [PERSON] не повернуті, тобто [PERSON] є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати та 3% річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зауважує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, та з чого він виходить при розрахунку розміру відшкодування. З огляду на викладене, підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5600,50 грн. відсутні. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач згідно Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial