Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за затримку розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 11 квітня 2024 року по 31 травня 2025 року перебувала із відповідачем в трудових відносинах, працювала у нього продавцем. 31 травня 2025 року її було звільнено за угодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України. Після звільнення позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, проти те, що вона за 13,5 місяців роботи не використала жодного дня відпустки, а саме 27 календарних днів. Факт порушення встановлено Державною службою України з питань праці під час перевірки 22 вересня 2025 року, за результатами якої було видано припис про усунення порушень. Однак, станом на 16 жовтня 2025 року виплата не здійснена. Кількість днів затримки з 31 травня 2025 року по 16 жовтня 2025 року 138 днів, що за середньоденним заробітком становить 36800 гривень. Тому, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 7200 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні відповідно до 117 КЗпП України в розмірі 36800 грн, а всього 44000 грн. Судові витрати просила стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для їх задоволення. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження. Судперейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення. Вислухавши думку відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до вимог ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 11 квітня 2024 року працювала продавцем у фізичної особи-підприємця [PERSON] , що підтверджується копією трудового договору від 10 квітня 2024 року та копією наказу №72 від 10 квітня 2024 року. 31 травня 2025 року [PERSON] звільнена за угодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України на підставі наказу №80 від 31 травня 2025 року. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), в довідках зазначені відомості про дохід по 2025 рік включно. Державною службою України з питань праці було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця [PERSON] . За результатами перевірки було встановлено, що при звільненні [PERSON] 31 травня 2025 року відповідно до наказу №80 від 31 травня 2025 року роботодавцем не було проведено нарахування та виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки за весь період роботи з 11 квітня 2024 року, чим порушено вимоги ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якої у разі звільнення працівникові виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки». За результатами проведеного заходу внесено припис про усунення порушень. Зокрема, 22 вересня 2025 року було складено протокол про адміністративне правопорушення №ЦЗ/ХМ/18702/023923/П/ПТ про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП. Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та обрано адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який останній сплатив 12 січня 2026 року. Постанова набрала законної сили 13 січня 2026 року. Згідно долученого відповідачем повідомлення, адресованого Державній службі України з питань праці, порушення ст.24 Закону України «Про відпустки» усунуто. [PERSON] нараховано та виплачено компенсацію за 26 календарних днів в розмірі 4058,84 грн. Даний факт також підтверджується копією відомістю-розрахунком відпускних-розрахункових за травень 2025 року, відомістю про видачу компенсації за 2024-2025 роки, копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 21 жовтня 2025 року про перерахування коштів [PERSON] . Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає про наступне. Згідно частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, при цьому нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). Як вже встановлено судом, заробітна плата становить: в період з травня 2024 по грудень 2024 року 8000,00 грн; а період з січня 2025 року по квітень 2025 року 4500,00 грн. Середньоденна заробітна плата за період з 11 квітня 2024 року по 31 травня 2025 року становить: 74000,00 грн /365 = 202,7397 грн/дн. Почивачем зазначено, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2025 року по 16 жовтня 2025 року становить 138 днів, розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні за вказаний період становить: 202,7397 грн х 138 днів (кількість днів прострочення) = 27978,08 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, щоз відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки 138 днів при звільненні в розмірі 27978,08 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial