Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2018, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2022, їх шлюб був розірваний. Під час шлюбу, 11.06.2019 була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] та 30.01.2021 був придбаний автомобіль «Nissan Rogue», рік випуску 2016, ідентифікаційний номер (WIN): [NUMBER] , що належали їм на праві спільної сумісної власності, вказані квартира та автомобіль були зареєстровані за відповідачем. У березні 2023 позивач дізналася, що відповідач без її згоди автомобіль продав 3-й особі. Ринкова вартість автомобіля складає 473856,40 грн. Враховуючи викладене просить визнати за нею право власно на на частку спірної квартири та стягнути з відповідача на її користь вартість частки автомобіля в сумі 236928,20 грн та судові витрати. Відповідачем відзив на позовну заяву не надано. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Сторони до судового засідання не з`явилися з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому ЦПК України. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, на позові наполягають. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без участі відповідача, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2023, позовна заява залишена без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2023, забезпечено позов шляхом здійснювати будь-які дії щодо квартири, а саме відчужувати (продавати, дарити, міняти тощо), передавати на зберігання 3-й особі, передавати в найм (оренду), лізинг, реєструвати місце проживання/перебування осіб за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2023, відкрито справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 22.08.2023. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2023, витребувана інформація від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19.05.2025, з врахуванням ухвали від 24.06.2025, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, справу прийнято до провадження та призначене підготовче засідання на 24.06.2025. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 05.09.2025 закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті на 25.11.2025. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 17.10.2018 між сторонами зареєстрований шлюб Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 652. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2022, яке набрало чинності 19.03.2023, шлюб між сторонами розірвано. На підставі Договору купівлі-продажу від 11.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю. В., реєстр № 898 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.02.2023, відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку судового експерта-автотоварознавця № 9517 від 02.03.2023, середньоринкова вартість автомобіля «Nissan Rogue», рік випуску 2016, з об`ємом двигуна 2488 см3 з автоматичною КПП в комплектації S становить 473856,40 грн. Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 05.04.2024, транспортний засіб «Nissan Rogue», рік випуску 2016, ідентифікаційний номер (WIN): [NUMBER] 30.01.2021 було зареєстровано за відповідачем. 25.06.2022 зазначений автомобіль перереєстровано на нового власника [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу 1241/2022/3238402. V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістом ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами під час шлюбу. Відсутність відомостей про те, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача не дає підстав вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі відсутні. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача належить задовольнити, визнавши квартиру та автомобіль їх спільним з відповідачем майном, а також у порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя визнати право власності на частки квартири за позивачем та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 4805,20 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В силу ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з наданими документами, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40000 грн, що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 14.02.2023, актом наданих послуг від 08.12.2023, рахунком № 14/02/23 від 14.02.2023, платіжними інструкціями АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.02.2023 та від 11.03.2023, ордером серія АЕ № 1183185 від 26.02.2023, Свідоцтвом на право зайняття адвокатською діяльністю. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Вказаного клопотання відповідачем не заявлено. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40000 грн. На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 358, 364, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved