Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 08 вересня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір кредитної лінії №00-9955692. Відповідно до договору ТОВ «Макс Кредит» зобов`язалося відкрити на користь [PERSON] кредитну лінію з лімітом у 7 000 грн та строком дії протягом 360 календарних днів, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит (згідно узгодженого графіку), повернувши його в повному обсязі до 03 вересня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним: знижена процентна ставка 0,66 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується протягом перших 15 днів користування кредитом за умови вчасної сплати нарахованих процентів); стандартна процентна ставка 0,94 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується у разі відсутності підстав для нарахування процентів за зниженою ставкою). Також позичальник зобов`язався сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 1 400 грн. У разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань останній зобов`язався сплатити на користь кредитодавця штраф: на другий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 350 грн; на п`ятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 700 грн; на десятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 1 050 грн; на двадцять перший день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 2 100 грн; на сороковий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 2 800 грн; на п`ятидесятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 3 500 грн; на шістдесятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 3 500 грн. 16 квітня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» уклало з ТОВ «Юніт Капітал» Договір факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №00-9955692 від 08 вересня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 23 920,40 грн, у тому числі: - прострочена заборгованість за кредитом (+ прострочена комісія за надання кредиту) 8 400 грн; - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом 12 370,40 грн; - нарахована неустойка 3 150 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представниця позивача Хлопкова М.С. не з`явилася, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача у позові не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 08 вересня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір кредитної лінії №00-9955692. Відповідно до договору ТОВ «Макс Кредит» зобов`язалося відкрити на користь [PERSON] кредитну лінію з лімітом у 7 000 грн та строком дії протягом 360 календарних днів, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит (згідно узгодженого графіку), повернувши його в повному обсязі до 03 вересня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним: знижена процентна ставка 0,66 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується протягом перших 15 днів користування кредитом за умови вчасної сплати нарахованих процентів); стандартна процентна ставка 0,94 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується у разі відсутності підстав для нарахування процентів за зниженою ставкою). Також позичальник зобов`язався сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 1 400 грн. У разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань останній зобов`язався сплатити на користь кредитодавця штраф: на другий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 350 грн; на п`ятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 700 грн; на десятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 1 050 грн; на двадцять перший день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 2 100 грн; на сороковий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 2 800 грн; на п`ятидесятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 3 500 грн; на шістдесятий день неналежного виконання зобов`язань у розмірі 3 500 грн. 16 квітня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» уклало з ТОВ «Юніт Капітал» Договір факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №00-9955692 від 08 вересня 2024 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був вчинений в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорі усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник погодився з ними та підписав правочин за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаного договору [PERSON] набув відповідні права та обов`язки позичальника. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальнику кредиту у розмірі 7 000 грн на його особисту банківську картку, що підтверджується копією довідки АТ «Універсал Банк» від 27 листопада 2025 року за вих. №БТ/Е-19208, а також випискою з рахунку позичальника (а.с. 72-74). Зі свого боку [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. За встановленого, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшли всі права кредитора, що виникли з кредитного договору №00-9955692 від 08 вересня 2024 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 01 жовтня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 23 920,40 грн, у тому числі: - прострочена заборгованість за кредитом 7 000 грн; - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 08 вересня 2024 року до 16 квітня 2025 року) 12 370,40 грн; - прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту 1 400 грн; - нарахована неустойка 3 150 грн. Суд констатує, що заборгованість за кредитом, процентами та комісією нарахована у повній відповідності до узгоджених сторонами умов кредитного договору. Зокрема, проценти нараховані у межах узгодженого в договорі строку кредитування та за узгодженими сторонами процентними ставками. Денна процентна ставка за договором (виходячи з умов кредитного договору) не порушує обмеження, встановлене ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Що стосується нарахованої неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, сплати процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. За встановленого, вказана неустойка не підлягає стягненню. Тому з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що утворилася станом на 01 жовтня 2025 року, у загальному розмірі 20 770,40 грн, у тому числі: -прострочена заборгованість за кредитом 7 000 грн; -прострочена заборгованість за процентами (за період з 08 вересня 2024 року до 16 квітня 2025 року) 12 370,40 грн; -прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту 1 400 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню 2 103,37 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання правничої допомоги від 10 вересня 2025 року №10/09/25-02, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та АБ «Соломко та партнери», з додатками, що містять перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: вивчення матеріалів справи 2 год, вартість послуги 1 000 грн; складання позовної заяви 2 год, вартість послуги 5 000 грн; підготовка адвокатського запиту 1 год, вартість послуги 500 грн; підготовка та подача клопотання про витребування доказів 1 год, вартість послуги 500 грн. Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial