Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона являється спадкоємицею за законом після смерті чоловіка, спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Іншою спадкоємицею за законом є їх донька - [PERSON] , яка спадщину не прийняла та на неї не претендує. Разом із тим, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.02.2026 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи №4/2026, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, в прохальній частині позову просила справу розглянути у її відсутності (а.с.3). Відповідач копію ухвали від 12.02.2026 та доданих до неї матеріалів отримав 17.02.2026, однак відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.58-59). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Наддністрянське Могилів-Подільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 83568,00 гривень (а.с.38). Факт належності будинку садибного типу спадкодавцю, його вартість та належний технічний стан підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с.21-26), витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 34 від 02.07.2025 року (а.с.29-35), виписками №302, №303 від 24.12.2025 з погосподарських книг №4, №5 за 1991-1995, 1996-2000 роки (а.с.16-17), висновком про вартість об`єкта оцінки (а.с.38), довідками старости Наддністрянського старостинського округу №13-296, №13-297 від 24.12.2025 (а.с.12-13). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9), довідкою старости Наддністрянського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №13/39 від 28.01.2026 (а.с.10), стверджується, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] ,яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном. Зокрема, вона прийняла на зберігання сертифікат на право на земельну частку (пай) та здійснила поховання спадкодавця. Іншою спадкоємицею першої черги за законом є донька померлого - [PERSON] , яка спадщину у встановленому законом порядку не прийняла та на неї не претендує, що підтверджується копією спадкової справи № 4/2026, заведеної щодо майна померлого [PERSON] . Спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] не встановлено. Разом з тим, 28 січня 2026 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документа який підтверджує право власності на нерухоме майно і необхідний для вчинення нотаріальної дії (а.с.39). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики об`єкта нерухомого майна (узагальнена інформація) (а.с.26) та довідки старости Наддністрянського старостинського округу №13-298 від 24.12.2025 (а.с.14) будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який є предметом розгляду у даній справі, був побудований у 1950 році. Згідно довідки старости Наддністрянського старостинського округу №13-297 від 24.12.2025 (а.с.13) та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №34 від 02.07.2025 року (а.с.29-34), житловий будинок по [ADDRESS] придатний для безпечного використання. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписок №302 та №303 із погосподарської книги №4, №5 за 1991-1995, 1996-2000 роки, виданих старостою Наддністрянського старостинського округу від 24.12.2025 (а.с.16-17) слідує, що спірний житловий будинок належав [PERSON] , який зазначений головою домогосподарства. Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів від 16.06.1988 №108 «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району» вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с.Наддністрянське Наддністрянської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с.19). Однак, згідно довідки КП Могилів-Подільське МБТІ №263 від 27.08.2025 (а.с.27) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано (а.с.20). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у власності [PERSON] , що доводиться архівним витягом з рішення виконавчого комітету Наддністрянської сільської ради народних депутатів від 17.06.1994 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію земельних ділянок» (а.с.36). Оскільки житловий будинок по [ADDRESS] був збудований у 1950 році на земельній ділянці із відповідним цільовим призначенням, а [PERSON] згідно записів у погосподарській книзі був головою домогосподарства, суд вважає доведеним, що за життя спадкодавець набув право власності на зазначений житловий будинок. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1331 грн 20 коп (а.с.45). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved