Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. приватний виконавець Химич О.М., про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 28.10.2016 року №19341 таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.11.2007 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (Банком) та [PERSON] укладено кредитний договір № 1544-04/07, відповідно до умов якого остання одержала кредит в сумі 27000,00 доларів США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] (чоловік позивача) був укладений договір поруки. У зв`язку з тим, що [PERSON] неодноразово допускала порушення строків внесення чергових платежів по отриманому кредиту, згідно довідки-розрахунку заборгованості за [PERSON] обліковувалась заборгованість по кредиту, яка станом на 24 лютого 2011 року, складала 8763,17 дол. США, що еквівалентно 69594,51 грн. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 березня 2011 року (справа №2-297/2011) стягнуто з [PERSON] та [PERSON] , в солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за кредитним договором №1544-04/07 від 27 листопада 2007 року станом на 24 лютого 2011 року в сумі 69594 гривні 51 копійку, витрати по сплаті судового збору у розмірі 695 гривень 95 копійок та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 70410 (сімдесят тисяч чотириста десять) гривень 56 копійок. Вказане судове рішення було підставою відкриття виконавчого провадження: 1) № 54851809 щодо примусового стягнення з [PERSON] суми боргу; 2) № 44115859 щодо примусового стягнення з [PERSON] грошових коштів. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимог, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усіх прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом звернення стягнення за зобов`язаннями позичальників на заставлене майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.09.2013 року (справа № 486/1935/13-ц) замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у цивільній справі № 2-297/2010 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» боргу в сумі 70410,56 гривень, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». У рамках здійснення примусового стягнення у виконавчому провадженні (ВП) №44115859 з [PERSON] стягнуто в повному обсязі: 184106,81 грн. - кошти за виконавчим документом; 18410,68 грн. - виконавчий збір; 200 грн. та 69 грн. витрати по виконавчому провадженню. 29.11.2024 року ВП №44115859 закінчено па підставі п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання рішення). Натомість, щодо стягнення боргу з позивача, ТОВ «Кредитні ініціативи» (відповідач), на користь якого було відступлено право вимоги, звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., який 28.10.2016 року видав виконавчий напис № 19341 про стягнення з [PERSON] , на підставі укладеного кредитного договору №1544-04/07 суми заборгованості, яка становить 1 231 660 грн., з розрахунку: 326 533 грн. заборгованість за кредитом та 905 127 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 09.10.2017 року державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Куницькою Т.О. відкрито виконавче провадження № 54851809, відносно [PERSON] , на підставі виконавчого напису № 19341 виданого 28.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 1 231 660 грн. Дії держаного виконавця при здійсненні ВП № 54851809: 09.10.2017 року - постанова про відкриття виконавчого провадження № 54851809; 30.01.2018 року - постанова про передачу виконавчого документа/провадження; 05.02.2018 року - постанова про прийняття до виконання ВП; 05.02.2018 року - постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження; 26.02.2019 року - постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Загалом, в ході виконання виконавчого провадження №54851809 з [PERSON] стягнуто наступні кошти: 44241 грн. (платіжне доручення № 4061 від 16.04.2018 року); 1150,82 грн. (платіжне доручення № 8485 від 14.02.2019 року). В подальшому ВП № 54851809 було завершено на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення) та передано до архіву. 11.01.2021 року відповідачем повторно здійснено звернення за примусовим стягненням боргу позивача, який залишився після попередньої сплати. У зв`язку з чим, 21.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. відкрито виконавче провадження № 64237890, відносно [PERSON] , на підставі виконавчого напису №19341, виданого 28.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованості в розмірі 1 231 660 грн. Дії держаного виконавця при здійсненні ВП № 64237890: 21.01.2021 року - постанова про відкриття виконавчого провадження № 64237890; 21.01.2021 року - постанова про стягнення з боржника основної винагороди; 21.01.2021 року - постанови про арешт майна боржника; 04.02.2025 року - постанова про передачу виконавчого документа/провадження; 04.02.2025 року - постанова про прийняття до виконання ВП (при якому приватний виконавець Химич О.М. прийняв до свого провадження ВП № 64237890). Також позивач зазначає, що виконавчий напис № 19341 виданий 28.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., не був пред`явлений чи наданий для ознайомлення позивачу, безпосередньо після його винесення, а був наданий Южноукраїнському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за вхідним від 06.10.2017 року, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження № 54851809 від 09.10.2017 року. Вже після відкриття ВП №54851809 позивачу стало відомо про його існування, як наслідок і про наявність виконавчого напису № 19341 виданого 28.10.2016 року. Зазначає, що при вчиненні виконавчого напису було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не було надано оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про несплату заборгованості. Наданий нотаріусу договір не був посвідчений нотаріально, а з моменту укладення договору до моменту вчинення виконавчого напису минуло більше ніж три роки. Також зазначає, що, постановою окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/20084/14 від 20.03.2015 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду, а в подальшому і Вищим адмінсудом України та Великою Палатою Верховного Суду пункт № 2 під назвою «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» був визнаний незаконним та не чинним. Отже, жоден нотаріус України не має право на підставі п. № 2 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 виносити виконавчі написи. У позові просить поновити строк для звернення до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач просить поновити пропущений строк на звернення до суду з посиланням на те, що про наявність виконавчого напису нотаріуса позивачу стало відомо лише на початку 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, сам виконавчий напис не надсилався позивачу. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.11.2025 року відкрито провадження у справі призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. 11.12.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив в якому останній просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. У відзиві посилається на те, що як слідує з постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі N? 826/20084/14, на яку посилається позивач, вказана постанова набирала законної сили з моменту її проголошення, тобто з 22.02.2017 року. Однак, позивач приховав від суду, що ухвалою від 06.03.2017 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у справі N 826/20084/14 та до закінчення касаційного розгляду зупинив виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року касаційний розгляд у справі N826/20084/14 (провадження N? K/800/6492/17) було закінчено постановленням 01.11.2017 року Вищим адміністративним судом України ухвали про залишення касаційних скарг Кабінету Міністрів України та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" без задоволення, а постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року- без змін. Водночас оспорюваний виконавчий напису було вчинено 28.10.2016 року, тобто за один рік до перегляду касаційним судом справи N? 826/20084/14. Виходячи з цього, станом на дату вчинення виконавчого напису- постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі N? 826/20084/14 ще не було постановлено, а отже, це судове рішення не породжувало жодних правових наслідків, в тому числі - незаконності та нечинності пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України N? 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Тому, подаючи приватному нотаріусу Чуловському В.А. документи відповідно до пункту 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку N? 1172 відповідач діяв у порядку, встановленому чинним на момент вчинення цих дій законодавством. Так само, вчинивши оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус керувався чинним на дату вчинення нотаріальної дії пунктом 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку N? 1172. Отже, на думку відповідача, у діях Банку та приватного нотаріуса відсутня ознака "незаконності" дій, що свідчить про відсутність складу цивільного правопорушення. У відзиві відповідач також послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі N? 305/2082/14-ц в якій зазначено, що навіть наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначив, що позивач не надав жодних доказів про виконання судового рішення від 22.03.2011 N?2-297/2011. Крім того, Верховним Судом України свого часу був зроблений висновок у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N? 3-26916, де вказано, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов?язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред?явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». В рамках виконавчого провадження 54851809 яке було відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса N?19341 від 28.10.2016 року, з [PERSON] стягнуто 45 391,82 грн. про що зазначено позивачем в позовній заяві. Таким чином [PERSON] вчинила дії що свідчать про визнання боргу. Також відповідач послався на те, що під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса відповідачем було подано всі визначені чинним законодавством документи. Надавати будь-які інші документи відповідач був зобов?язаний виключно у тому разі, якщо це вимагав би сам нотаріус, яким вчиняється виконавчий напис. У відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус при вчиненні виконавчого напису має право вимагати додаткові документи, а не зобов?язаний їх витребовувати. Тому, вбачається, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості позивача перед відповідачем була доведена у встановленому законодавством порядком. Крім того, відповідач вказує про те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню після спливу строку позовної давності, оскільки виконавчий напис нотаріуса, вчинений 28.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в державному. реєстрі № 19341 пред?являвся до виконання 09.10.2017 року (виконавче провадження №54851809). В рамках виконавчого провадження №54851809, з [PERSON] стягнуто 45 391,82 грн., що не визнається позивачем в позовній заяві. Позивачу достеменно було відомо про наявність виконавчого напису 19341, під час примусового виконання якого стягувалися кошти. З моменту вчинення виконавчого напису по дату звернення позивача до суду минуло майже 9 років. Позовна, заява про визнання виконавчого напису вчиненого 28.10.2016 року приватним нотаріусом що не підлягає виконанню була подана до суду в березні 2025 року, тобто через 5 років після спливу строку позовної давності. Позивачем не заявлялись, а ні заяви, а ні клопотання про поновлення строку позовної давності для пред?явленні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У відзиві на позов відповідач також просив суд у разі його відсутності провести розгляд справи без участі його представника. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович та приватний виконавець Химич Олександр Миколайович в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Миколаїв" та [PERSON] укладено кредитний договір N 1544-04/07. Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" є правонаступником Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство). У відповідності до п. п. 2.1., 2.2., 2.3 кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 27 000 дол. США. За користування кредитом встановлено процентну ставку в розмірі 13 % річних, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 25.11.2013. В забезпечення виконання зобов`язань по поверненню суми кредиту між Банком та поручителем [PERSON] укладено Договір поруки від 27.11.2007 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.03.2011 року у справі № 2-297/2010 з [PERSON] та [PERSON] , в солідарному порядку, на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1544-04/07 від 27.11.2007 року, станом на 24.02.2011 року в сумі 69594,51 грн. витрати по сплаті судового збору 695,95 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 70410, 56 грн. 12.09.2011 року на підставі даного рішення видано виконавчий лист №2-297/2010. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.09.2013 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у цивільній справі № 2-297/2010 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» боргу в сумі 70 410,56 гривень, на ТОВ «Кредитні ініціативи». 28.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було видано виконавчий напис № 19341, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 1544-04/07 від 27.11.2007 року на користь стягувача на підставі договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року. Боржником за кредитним договором є [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.11.2013 року по 13.09.2016 року, яка складається з заборгованості за кредитом -326533 грн, та заборгованості за відсотками за користування кредитом 905127 грн, а всього 1231660 грн. 09.10.2017 року державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Куницькою Т.О. на підставі зазначеного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 54851809. 26.02.2019 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю доходу та майна на яке може бути звернуто стягнення. 11.01.2021 року відповідач повторно звернувся з заявою про примусове стягненням боргу на підставі виконавчого напису до приватного виконавця виконавчого округу Куліченка Д.О. До заяви додав оригінал виконавчого напису № 19341 від 28.10.2016 року вчинений приватним виконавцем Чуловським В.А., постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та копію довіреності представника. 21.01.2021 року відкрито виконавче провадження та 04.02.2025 року прийнято до провадження приватним виконавцем Химичем О.М. Згідно інформації Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві від 30.12.2024 року, у рамках здійснення примусового стягнення по зведеному виконавчому провадженню № 44115859 з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 182090,83 грн. Згідно інформації АСВП кошти за виконавчим документом в загальному розмірі 184106,81 грн. стягнуто в повному обсязі та 18410,68 грн - виконавчий збір, 200 грн та 69 грн витрати по виконавчому провадженню. 29.11.2024 року виконавче провадження № 44115859 закінчено в зв`язку з повним фактичним виконанням рішення. Згідно повідомлення Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в ході виконання виконавчого провадження №54851809 з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» було стягнуто 44241 грн. та 1150,82 грн. В подальшому виконавче провадження № 54851809 було завершено в зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 ЗУ "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 87 ЗУ "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Відповідно до п. п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі N 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 березня 2015 року (справа N 6-141цс14), від 20 травня 2015 року (справа N 6-158цс15), від 05 липня 2017 року (справа N 6-887цс17), в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року (справа N 569/8884/17) та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа N 320/8269/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа N 207/1587/16), від 27 березня 2019 року (справа N 137/1666/16-ц). Водночас, контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі. Згідно з п. п. 2.1 п. 2 гл. 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають стосунок до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п. п. 2.2 п. 2 гл. 16 розділ II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень сторонам. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення (п. п. 2.3 п. 2 гл. 16 розділ II Порядку). Крім того, за змістом підпунктів 3.1-3.5 пункту 3 глави 16 розділу 2 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Відповідно до п. 2 Переліку, для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 50 ЗУ "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Так, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи N 137/1666/16-ц. Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів направлення позичальнику [PERSON] листа-вимоги про повернення боргу та отримання його боржником, за такого суд приходить висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 по справі № 554/6777/17. Крім того, з оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 28.10.2016 №19341 вбачається, що стягнення заборгованості за кредитним договором № 1544-04/07 від 27.11.2007 року проводиться за період з 25.11.2013 по 13.09.2016, в розмірі 1 231 666 грн., з яких: 326 533 грн. заборгованість за кредитом; 905 127 грн. заборгованість за відсотками. Натомість, матеріалами справи стверджується, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.03.2011 року з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку, на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було стягнено заборгованість за кредитним договором № 1544-04/07 від 27.11.2007 року, станом на 24.02.2011 року в сумі 69594,51 грн. витрати по сплаті судового збору 695,95 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 70410, 56 грн. За змістом умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 25.11.2013 року. Судом встановлено, що заборгованість станом на 24.02.2011 року становила у розмірі 69 594,51 грн. складається з: заборгованості за відсотками у розмірі 64977,96 грн. та пені у розмірі 4616,55 грн. Наведене дає підстави для висновку про те, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту. Відсутність права нараховувати відсотки за період після реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення кредиту підтверджена постановою Великої Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі N 444/9519/12. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що після визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, наявні матеріали справи підтверджують доводи позивача, що виконавчий напис було вчинено щодо стягнення заборгованості, яку не можна вважати безспірною, оскільки з виконавчого напису слідує, що заборгованість за відсотками стягнута за період, за який право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося. Жодних доказів, які б доводили, що заборгованість за відсотками, яка стягнута виконавчим написом, нарахована відповідно до умов договору та в межах строку його дії чи закону відповідачем не надано. Враховуючи наведене, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому факт внесення позивачем частини коштів за виконавчим провадженням відкритим на підставі виконавчого напису, не може свідчити про погодження боржника з його законністю та не позбавляє право останнього на його оскарження. Разом з тим слід зазначити, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено 28.10.2016 року, тобто за рік до перегляду касаційним судом справи N? 826/20084/14, отже, станом на дату вчинення спірного виконавчого напису, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі N? 826/20084/14, на яку посилається позивача, не була постановлена касаційним судом, а тому судове рішення не породжувало жодних правових наслідків, в тому числі - незаконності та нечинності пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України N? 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Представником відповідача була подано заява у якій зазначено про застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України та відмову у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не наводить поважних причин пропуску цього строку. Водночас суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом положень ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 28.10.2016 року, про існування якого позивач була обізнана станом на 16.04.2018 року. Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 року № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023 року. Згідно із законом від 30.03.2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року. Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Отже, відповідно до п.12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України продовжено під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст. ст. 257, 258 цього Кодексу. Окрім того, Законом України від 15.03.2022 року № 2120-розділ «Прикінцеві та перехідні положення` Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»(зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. Враховуючи те, що про наявність оспорюваного виконавчого напису нотаріуса позивач дізналася 16.04.2018 року, саме з цього строку слід відраховувати строк та який був продовжений на строк дії карантину, а також воєнного стану та триває на час розгляду справи, а відтак позивач звернулася до суду з вказаним позовом в межах строку позовної давності. З урахуванням вище викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved