Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси 30 грудня 2025 року звернулось з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] , за якою просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 24.05.2025-100002588 від 25 травня 2025 року у розмірі 11320,00 гривень та судові витрати посилаючись на наступне. 25 травня 2025 року між Кредитодавцем та Позичальником укладено договір споживчого кредиту, відповідно до якого Позичальнику надано кредит у сумі 2000,0 гривень строком на 168 днів, з кінцевою датою повернення 08 листопада 2025 року. Договором передбачено фіксовані процентні ставки (1 % на день у перші періоди користування та 0,5 % у наступні), комісію за надання кредиту у розмірі 7 % від суми кредиту (140 грн), а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Умовами договору пролонгація строку кредитування не передбачена. 04 червня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до якого за ініціативою Позичальника суму кредиту збільшено до 3000,0 грн шляхом надання другого траншу у розмірі 1000,0 грн строком на 158 днів. Також встановлено комісію за надання другого траншу у сумі 70,0 грн та змінено розмір комісії за обслуговування. 06 червня 2025 року сторони уклали ще один додатковий договір, яким суму кредиту збільшено до 4000,0 грн шляхом надання третього траншу у розмірі 1000,0 грн строком на 156 днів. Договором передбачено сплату комісії за надання третього траншу у сумі 70,0 грн та зміну розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 11320,0 гривень, що складається з: тіла кредиту 4000,0 гривень; процентів 4760,0 гривень; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 560,0 гривень; неустойки 2000,0 гривень, чим порушуються права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр». Разом з тим, Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 620,0 гривень від 07 червня 2025 року. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору Відповідач не заявляв. Кредитодавцем документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий 0974046687. Отже, позичальник [PERSON] , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, 25 травня 2025 року підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 2000,0 гривень, а отже акцептовано умови Договору. Кожна сторінка договору була підписана вищезазначеним ідентифікатором. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 24.05.2025-100002588 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідач [PERSON] не погодившись з позовними вимогами надав до суду відзив, в якому зазначив таке. Представником позивача не доведено розмір фактично взятих відповідачем кредитних коштів за умовами договору, не доведено обґрунтованість нарахування відсотків. З наданих представником позивача документів неможливо встановити: по яку дату нараховувались відсотки за користування кредитом та за якою ставкою. Наданий представником позивача розрахунок заборгованості не підтверджений жодним первинни документом, що оформлений відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже не підтверджено передання коштів в розумінні ч. 2 ст. 1046 ЦК України. Отже, позивачем не було надано до суду жодних доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірним кредитним договором. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкої видачі коштів відповідачу. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з особі представника Ларіонова Костянтина Олександровича надали до суду відповідь на відзив, в якій зазначили таке. Заперечення відповідача щодо неотримання кредитних коштів є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідачем не надано виписок по рахунках або клопотань про витребування таких доказів на спростування доводів позивача. Між сторонами укладено кредитний договір в електронній формі, що відповідно до вимог чинного законодавства прирівнюється до письмової. Документи, що складають договір, з боку кредитодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підписані електронним підписом. Відповідач не заперечив належність йому засобу зв`язку, за допомогою якого укладено договір, а також не надав доказів його втрати чи несанкціонованого використання. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, погодився з ними та не оскаржував їх у встановленому законом порядку. Позивачем перераховано кредитні кошти на картковий рахунок відповідача, зазначений ним у заявці, за допомогою інтернет-еквайрингу iPay. Натомість відповідач не надав доказів відсутності зарахування коштів або руху коштів за відповідний період. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит відповідно до його умов. Оскільки позивач надає кредити без відкриття рахунків у власній установі, плата за перерахування коштів на картковий рахунок позичальника є обґрунтованою. Відповідач мав можливість отримати кредит у відділенні товариства (ТМ «ШвидкоГроші») без додаткових витрат. Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його умовами, у тому числі щодо порядку та строків повернення кредиту і сплати процентів, та зобов`язався їх виконувати. Крім того, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам надано право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором, у разі прострочення виконання зобов`язань. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Лисенко Олена Сергіївна у позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Надав до суду відзив. З моменту подання до суду відповіді на відзив пройшло більше місяця, проте заперечень зі сторони відповідача надано не було. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 25 травня 2025 року між Кредитодавцем та Позичальником укладено договір споживчого кредиту, відповідно до якого Позичальнику надано кредит у сумі 2000,0 гривень строком на 168 днів, з кінцевою датою повернення 08 листопада 2025 року. Договором передбачено фіксовані процентні ставки (1 % на день у перші періоди користування та 0,5 % у наступні), комісію за надання кредиту у розмірі 7 % від суми кредиту (140,0 грн), а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Умовами договору пролонгація строку кредитування не передбачена. 04 червня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до якого за ініціативою Позичальника суму кредиту збільшено до 3000,0 гривень шляхом надання другого траншу у розмірі 1000,0 гривень строком на 158 днів. Також встановлено комісію за надання другого траншу у сумі 70,0 грн та змінено розмір комісії за обслуговування. 06 червня 2025 року сторони уклали ще один додатковий договір, яким суму кредиту збільшено до 4000,0 гривень шляхом надання третього траншу у розмірі 1000,0 гривень строком на 156 днів. Договором передбачено сплату комісії за надання третього траншу у сумі 70,0 гривень та зміну розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі статтями 7681 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт надання кредиту, належне доведення умов договору до відома споживача, правомірність кожного окремого нарахування, реальність та обсяг послуг, за які стягуються комісії, а також підстави та розмір заявленої неустойки. Позивач зазначає, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на зазначений ним рахунок. Натомість відповідач належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 11320,0 гривень, що складається з: 4000,0 гривень - основного боргу, 4760,0 гривень - процентів, 560,0 гривень - комісії за обслуговування кредитної заборгованості, 2000,0 гривень - неустойки. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність факту отримання кредитних коштів, необґрунтованість нарахування процентів та відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування коштів. Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі шляхом підписання позичальником документів одноразовим ідентифікатором, надісланим на фінансовий номер телефону, зазначений ним при реєстрації. Перед укладенням договору відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID Національного банку України. Кожна сторінка договору була підтверджена електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитодавцем документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий 0974046687. Отже, позичальник [PERSON] , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, 25 травня 2025 року підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 2000 гривень, а отже акцептовано умови Договору. Кожна сторінка договору була підписана вищезазначеним ідентифікатором. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Відповідно до вимог цивільного законодавства та законодавства про електронну комерцію, правочин, укладений із застосуванням електронного підпису, прирівнюється до правочину, вчиненого у письмовій формі. Факт надання кредитних коштів підтверджується наданими позивачем доказами перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідач не надав суду жодних доказів відсутності зарахування коштів, не подав банківських виписок та не заявив клопотань про витребування відповідних доказів. Крім того, 07 червня 2025 року відповідач здійснив часткову сплату у розмірі 620,0 гривень, що свідчить про визнання зобов`язання та спростовує доводи про неотримання кредиту. Посилання відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів суд оцінює критично, оскільки позивач надає кредити без відкриття рахунків у власній установі, плата за перерахування коштів на картковий рахунок позичальника є обґрунтованою. Відповідач мав можливість отримати кредит у відділенні товариства (ТМ «ШвидкоГроші») без додаткових витрат. Наданий розрахунок заборгованості, у сукупності з договором та підтвердженням перерахування коштів, є належним і допустимим доказом. Судом перевірено правильність розрахунку процентів та комісій. Вказані нарахування відповідають умовам договору, з якими відповідач погодився під час його укладення, та вимогам Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам надано право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором, у разі прострочення виконання зобов`язань. Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його умовами, у тому числі щодо порядку та строків повернення кредиту і сплати процентів, та зобов`язався їх виконувати. Щодо неустойки у розмірі 2000,0 гривень, суд враховує положення статті 551 ЦК України, відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він є надмірним порівняно з наслідками порушення зобов`язання. З огляду на розмір основного боргу, строк прострочення та принципи розумності й справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 1000,0 гривень. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 823,62 гривень.

Outcome: partial