Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

АТ "Акцент-Банк" через свою представницю за посадою [PERSON] звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 52 009,72 грн посилаючись на те, що [PERSON] звернулася до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг, 01.02.2024 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та підписала заяву щодо встановлення кредитного ліміту, на підставі чого їй було відкрито поточний рахунок, встановлено відповідний кредитний ліміт та видана платіжна картка. Відповідачці наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк зобов`язання перед відповідачкою виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит згідно до умов кредитного договору. Проте, відповідачка зобов`язання належним чином перед АТ «А-Банк» не виконала, у зв`язку із чим станом на 14.07.2025 має заборгованість у розмірі 52 009,72 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 29 244,29 грн; заборгованості за відсотками - 21 815,43 грн; штраф 950,00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, постановлено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідачці встановлений строк на подання відзиву. Під час підготовки до розгляду справи по суті судом установлено, що відповідачка [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не надала. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представниці позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Судом установлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 01.02.2024 [PERSON] надала банку свої персональні дані. Крім цього, у анкеті-заяві зазначено, що відповідачці Умови договору про надання банківських послуг зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Підписанням анкети-заяви відповідачка підтвердила факт передачі другого примірника договору. 01.02.2024 відповідачка підписала заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. Відповідно до п. 3 заяви вид кредиту кредитний ліміт на поточний рахунок. Мета отримання кредиту споживчі цілі (п. 5 заяви). Сума кредиту (ліміту) від 1 000,00 грн до 200 000,00 грн, строк кредиту - 240 місяців. Процентна ставка 3,4 % на місяць (п.п. 6,7,8 заяви). Також 01.02.2024 відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту "Кредитна картка "Зелена", відповідно до якого передбачені умови кредитування та вартість банківських послуг. З наведеного слідує, що між сторонами було досягнуто згоди щодо кредитування та його істотних умов. Згідно із наданим позивачем розрахунком та випискою за картковим рахунком, у [PERSON] за кредитним договором станом на 14.07.2025 року наявна заборгованість в розмірі 52 009,72 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 29 244,29 грн; заборгованості за відсотками - 21 815,43 грн; штраф 950,00 грн. Відповідачці був установлений кредитний ліміт на картковий рахунок, який востаннє збільшений до 30 000,00 грн, а також видані кредитні картки строком дії до грудня 2031 року, про що свідчать довідки за картками та за лімітами. При цьому, з виписки по кредиту встановлено, що відповідачкою не виконані взяті на себе зобов`язання за договором, оскільки нею використовувався кредитний ліміт та не здійснювалося повне його повернення. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами. Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачкою цифровим власноручним підписом (на екрані телефону/терміналу), в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачкою фактично отримані кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 01.02.2024, які нею не повернуто. Отримані відповідачкою кредитні кошти відображені в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, в якому зазначається про користування останньою кредитними коштами. Водночас суд не погоджується із заявленою вимогою у частині стягнення штрафу (пені) в розмірі 950,00 грн, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеною статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За таких обставин позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідачки наявної заборгованості зі сплати кредиту у сумі 29 244,29 грн; заборгованості за відсотками - 21 815,43 грн, а всього - 51 059,72 грн, відповідно позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог (98,18 %), стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 378,32 грн. Щодо витрат на правничу допомогу суд виснує таке. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 цієї ж статті Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5 і 6 ст. 137 ЦПК України). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15. Так, у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 200,00 грн. На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додана копія договору № 22012025 від 08 квітня 2025 року про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Правовий курс", додаткова угода від 08.04.2025 до договору № 22012025 від 08 квітня 2025 року про надання правничої допомоги, копію акту від 14 серпня 2025 року приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 22012025 від 08 квітня 2025 року, копію наказу № 02-К від 28.06.2024 про прийняття на роботу, копію довіреності від 26 серпня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 23 травня 2019 року. Відповідачка клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляла. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 19 832,36 грн, пропорційно задоволеним вимогам (98,18 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial