Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кірічок Віталій Вікторович, звернулась до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Запорізької територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Уколов Сергія Анатолійович, [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що [INFO] на 83 році життя помер батько позивачки [PERSON] , про що 12.10.2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 12.04.1980 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Гончаренко Н.Я. (реєстровий №2780). Спадкоємцями за заповітом є [PERSON] та її рідна сестра [PERSON] Представник позивача зазначає, що [PERSON] з листопада 2021 року тимчасово проживає у Французькій Республіці та з 22.03.2022 року перебуває під тимчасовим захистом у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 11.10.2024 року через представника вона звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Уколова С.А. із заявою про прийняття спадщини, однак 17.10.2024 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало, зокрема, невідповідність прізвища та по батькові в актових записах: у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у записі про народження Позивачки зазначено « [PERSON] », тоді як в інших документах « [PERSON] », а також різне написання по батькові (« [PERSON] »). У зв`язку з цим нотаріус вказав на неможливість підтвердження родинних відносин та пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин, з огляду на введення воєнного стану з 24.02.2022 року, евакуацію, перебування за кордоном, обмеження доступу до державних реєстрів та діяльності нотаріусів. Крім того, вона посилалась на положення постанови КМУ від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до якої перебіг строку для прийняття спадщини зупинявся на час воєнного стану. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Уколова С.А. №166/02-14 від 10.06.2025 року, відповідно до якої єдиним спадкоємцем у спадковій справі є [PERSON] . На думку Позивача, встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку є необхідними для реалізації її спадкових прав, оскільки в позасудовому порядку усунути розбіжності в документах неможливо. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 16.06.2025 року, провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву. 30.06.2025 року, через систему «Електронний суд» представник відповідача Запорізької міської ради, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовної вимоги про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. У встановленні факту родинних відносин просила суд ухвалити обґрунтоване рішення. Відзив обґрунтований тим, що позивачка не звернулася до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк. Приватним нотаріусом Уколовим С.А. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неподання заяви в строк та ненадання належних документів, які підтверджують прийняття спадщини або спільне проживання зі спадкодавцем. Представник відповідача посилається на практику Верховного Суду, зокрема постанову від 19.05.2021 року (щодо застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України), відповідно до якої у разі, якщо спадкоємець не проживав постійно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, він зобов`язаний подати нотаріусу заяву про її прийняття. Реєстрація місця проживання сама по собі не підтверджує фактичного проживання та не є доказом прийняття спадщини. Посилання позивачки на перебування за кордоном у зв`язку з воєнною агресією РФ, на думку відповідача, не є поважною причиною, оскільки заява могла бути подана особисто, поштою із нотаріально засвідченим підписом або засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису. Міська рада звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 було передбачено зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на час воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Таким чином, загальний строк становив 10 місяців. На думку відповідача, навіть з урахуванням цієї норми позивачка пропустила строк звернення до нотаріуса та звернулась лише 11.10.2024 року, тобто більш ніж через рік після його спливу. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 15.09.2025 року, за клопотанням представника позивача про витребування доказів, було витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Уколова С.А. копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 24.10.2025 року, на виконання Ухвали суду від 15.09.2025 року, від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Уколова С.А., надійшла копії спадкової справи №97/2024, відкритої після померлого [INFO] , громадянина [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2025 року, було закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 14.01.2026 року, за клопотанням представник позивача, було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є племінницею померлого [PERSON] , позивачка [PERSON] є її двоюрідною сестрою. Їй відомо, що за життя, її дядько [PERSON] склав заповіт на своїх двох доньок. [PERSON] у 2022 році виїхала до Франції, оскільки там постійно проживає ї сестра, дядько помер у жовтні 2022 року, доньки після цього не приїжджали. Оскільки у дядька прізвище « [PERSON] » по паспорту, а у [PERSON] « [PERSON] » та нею було пропущено термін звернення до нотаріуса,вона звернулась до суду. В судовому засіданні 25.02.2026 року, представник позивачки [PERSON] адвокат Кірічок В.В. просив позовну заяву задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник відповідача Запорізької територіальної громади в особі Запорізької міської ради в судовому засіданні заперечувала проти вимоги про поновлення строку, оскільки не надано доказів поважності причин пропуску терміну на звернення до нотаріуса. Щодо встановлення факту родинних відносин, представник відповідача залишила на розсуду суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрацію місця проживання. Згідно довідки про причини повернення рекомендованого листа «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Уколов С.А., в судове засідання не з`явився, 03.07.2025 року надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилась [INFO] у м. Запоріжжя, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано 22.10.1966 року Ленінським відділом РАЦС м. Запоріжжя. У вказаному свідоцтві про народження прізвище заявниці зазначено російською мовою « [PERSON] », прізвище ім`я та по-батькові батька зазначено російською як « [PERSON] », прізвище ім`я та по-батькові матері зазначено російською як « [PERSON] ». Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.07.1988 року народження, мовою оригіналу « [PERSON] » уклала шлюб з мовою оригіналу « [PERSON] » та змінила прізвище на « [PERSON] ». Отже в свідоцтві про народження та в свідоцтві про одруження дівоче прізвище заявниці зазначено російською мовою « [PERSON] ». З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0004742380 вбачається, що позивачки записана як [PERSON] , [INFO] . Батьком позивачки був записаний [PERSON] (номер актового запису №1216 від 22.10.1966 року народження. Однак, 12.09.2024 року, реєстратором Дніпровського відділу ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було внесено зміни до актового запису, якими змінено відомості про батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно копії Заповіту, який посвідчено державним нотаріусом Другої Запорізької нотаріальної контори в реєстрі за №1-674, [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, яким заповів належний йому жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , в рівних частинах своїм [PERSON] , [PERSON] . Прізвище заповідача зазначено як « [PERSON] ». [INFO] , [PERSON] , [INFO] помер у віці 83 років, про що складно відповідний актовий запис №2552, що підтверджується Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Прізвище померлого зазначено як « [PERSON] ». 11.10.2024 року, після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Уколовим Сергієм Анатолійовичем було відкрито спадкову справу №97/2024 року. Як вбачається з вказаної спадкової справи, 11.10.2024 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Уколовим Сергієм Анатолійовичем, надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, після померлого батька [PERSON] . 17.10.2024 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Уколовим Сергієм Анатолійовичем було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана Постанова вмотивована пропуском [PERSON] шестимісячного строку для прийняття спадщини, та невідповідністю прізвища та по батькові в актових записах: у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у записі про народження Позивачки зазначено « [PERSON] », тоді як в інших документах « [PERSON] », а також різного написання по батькові (« [PERSON] »). Отже, дійсно, судом встановлено, що з вищевказаних документів вбачається факт розбіжності написання прізвища та по-батькові померлого. При цьому, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується, оскільки розбіжності у написанні прізвища та по батькові у вищевикладених документах виникло у зв`язку з недостовірним перекладом з російської мови та внаслідок внесення змін до актового запису про народження позивачки. Також, суд приймає до уваги і пояснення свідка [PERSON] , яка є племінницею померлого [PERSON] , яка підтвердила, що [PERSON] є рідною донькою померлого [PERSON] . Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення фактів родинних відносин з [PERSON] , який помер [INFO] , має для заявника юридичне значення, оскільки метою встановлення факту родинних відносин є прийняття спадщини. В зв`язку із вищевикладеним, надавши належну оцінку доказам, зібраним в справі, суд приходить до висновку, що надані суду докази є достатніми доказами того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги вимоги [PERSON] в цій частині законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому, щодо позовних вимог в частині встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили, суд зазначає наступне. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як встановлено вище, [PERSON] помер [INFO] , а позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Уколовим Сергієм Анатолійовичем з заявою про прийняття спадщини, після померлого батька [PERSON] лише [INFO] , тобто через два роки після смерті батька. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. У своєму позові [PERSON] зазначає, що строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин, з огляду на введення воєнного стану з 24.02.2022 року, евакуацію, перебування за кордоном, обмеження доступу до державних реєстрів та діяльності нотаріусів. Крім того, вона посилалась на положення постанови КМУ від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до якої перебіг строку для прийняття спадщини зупинявся на час воєнного стану. Обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини запровадженням воєнного стану, які позивачкою наведені і в позовній заяві, на думку суду не заслуговують на увагу та судом відхиляються, з нижче наведених підстав. Дійсно, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в редакції Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дія якого була в подальшому продовжена відповідними Указами Президента України та Законами України, і який триває також на час розгляду справи судом. З 29 червня 2022 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» мало місце зупинення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Так, п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Таким чином, до загального 6-місячного строку від дня смерті спадкодавця на прийняття спадщини додається ще 4 (чотири) місяці, і загалом буде 10 місяців. Зміни до постанови №164, якими перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці, набрали чинності 29.06.2022 року, тобто ще до смерті її батька [PERSON] . При цьому, як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивачка [PERSON] й наразі перебуває за межами України, заяву про прийняття спадщини складено у місті Рокбрюн-Кап-Мартен, що навпаки свідчить про можливість позивачки реалізувати своє право на спадкування, перебуваючи закордоном, незважаючи на дії воєнного стану в Україні. Фактичною причиною пропуску, на яку вказує позивачка, є необізнаність із положеннями закону, яким встановлено строки звернення із заявою про видачу свідоцтва про спадщину, і така причина не може вважатись поважною та об`єктивною. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відхиляючи доводи позивачки, суд також бере до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), в якій зроблено висновок, що принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, обставини, на які посилався позивач як на підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, тобто такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак не можуть бути визнаними об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, необхідно відмовити. Враховуючи викладене вище, оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, що їх регулює, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщину, слід задовольнити частково.

Outcome: partial