Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») Столітній М.М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовував тим, що 20 вересня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 7086530, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 8 500 грн зі сплатою 29653,85% річних та з кінцевим терміном повернення 14 вересня 2024 року. У порушення умов вказаного договору, [PERSON] зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складається із: 8 500 грн заборгованості за кредитом, 15 561,80 грн заборгованості за нарахованими процентами та заборгованості за процентами за 111 календарних днів 18 775,65 грн. 27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» уклали договір факторингу №27.05/24-Ф, за умовами якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 7086530 від 20 вересня 2023 року перейшло до позивача, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 27 травня 2024 року. Вважаючи себе кредитором за договором про надання споживчого кредиту № 7086530 від 20 вересня 2023 року, боржником за яким є відповідач, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» просило стягнути з відповідача: заборгованість за цим договором в сумі 42 837,45 грн, з яких: заборгованість за кредитом 8 500 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 15 561,80 грн, а також заборгованість за нарахованими позивачем процентами за 111 календарних днів 18 775,65 грн; 2 422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору, 10 000 грн на відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну (правничу) допомогу. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Відповідно до довідки Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 2 червня 2025 року [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 4 червня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; справу призначено до розгляду на 2 липня 2025 року о 14 год 00 хв. Цією ж ухвалою витребувано у АТ КБ «Приват Банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 20 вересня 2023 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «Приват Банк» за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» (код ЄДРПОУ 41078230) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». 2 липня 2025 року розгляд справи відкладено до 4 вересня 2025 року 13 год 30 хв у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, а також у зв`язку з ненадходженням до суду запитуваної інформації. 1 серпня 2025 року на виконання ухвали від 4 червня 2025 року АТ КБ «Приват Банк» направило на адресу суду лист, в якому зазначено, що банк надає наявну запитувану інформацію, зокрема, вказувало, що картка № [NUMBER] ( [NUMBER] ) емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Також вказувало, що в період 20 вересня 2023 року дійсно було здійснено зарахування коштів у сумі 8 500 грн на картку № [NUMBER] . 4 вересня 2025 року розгляд справи знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Справу призначено до розгляду на 16 жовтня 2025 року о 13 год 30 хв. 16 жовтня 2025 року та 28 січня 2026 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі. Розгляд справи призначено на 3 березня 2026 року о 10 год 00 хв. В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, направлені йому судові повістки повернулися до суду не врученими з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд враховує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19). Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Стислий виклад позиції інших учасників справи Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 20 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №7086530, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит (грошові кошти) в розмірі 8 500 грн, а відповідач зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними та виконати інші обов`язки передбачені договором. Зі змісту договору про надання споживчого кредиту №7086530 про надання коштів на умовах споживчого кредиту суд встановив такі погоджені сторонами договору умови: строк кредитування становить 360 днів з дня підписання договору (пункт 1.4); стандартна процентна ставка становить 1,99% за кожен день користування кредитом стосується в межах всього строку кредиту (пункт 1.5.1); орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 29 635,85% річних (пункт 1.7.1); товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] (пункт 2.1). Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення ТОВ «УПР» від 27 травня 2024 року 20 вересня 2023 року о 02 год 12 хв на карту № [NUMBER] зараховано 8 500 грн. [PERSON] зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 42 837,45 грн, яка складається із: 8 500 грн заборгованості за тілом кредиту, 15 561,80 грн заборгованості за нарахованими процентами та заборгованості за нарахованими позивачем процентами за 111 календарних днів 18 775,65 грн. 27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» уклали договір факторингу №27.05/24-Ф, за умовами якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №7086530 від 20 вересня 2023 року перейшло до позивача, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 27 травня 2024 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справі, яка розглядається, суд встановив що: 20 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №7086530; [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається із: 8 500 грн заборгованості за кредитом, 15 561,80 грн заборгованості за нарахованими процентами та заборгованості за процентами нарахованої позивачем за 111 календарних днів 18 775,65 грн; надані позивачем докази підтверджують факт отримання кредитних коштів [PERSON] ; право вимоги за кредитним договором набуло ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за договором факторингу; [PERSON] не спростував належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитним договором та правильність розрахунку цієї заборгованості. З урахуванням викладеного, позивачем доведено існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» підлягають стягненню 2 422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за пред`явлення позову. Разом з тим, у позові представник просив стягнути з відповідача кошти у відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) виклала висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні». У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничою допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертійшостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд вважає за доцільне врахувати практику ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у пункті 77 рішення від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (заява № 49083/18) ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі. Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 3447 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 9 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21). Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором № 10/12-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 10 грудня 2024 року, укладеним адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»; ордером на надання правничої допомоги серії АІ № 1896238 від 12 травня 2025 року, який підтверджує повноваження адвоката Столітнього М.М. на представництво інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в Рокитнянському районному суді Київської області; рахунком на оплату за замовленням на загальну суму 10 000 грн. Відповідач будь-яких заперечень щодо розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року у справі № 676/5537/19). Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved