Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

у жовтні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором № 341372-КС-006 про надання кредиту від 20.07.2023 року в розмірі 106 890,35 грн, і сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.07.2023 року між ним та [PERSON] укладено Договір № 341372-КС-006 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 20.07.2023 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 341372-КС-006 про надання кредиту. Цього ж дня відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 341372-КС-006 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UА-2073 на номер телефону [NUMBER] , який вказано позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником введено/відправлено. Відповідно до п. 1 Договору ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідками про видачу коштів. Також 25.07.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 341372-КС-006 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану в порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якої відповідач повинен був отримати 15 000,00 грн. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Договором № 341372-КС-006 про надання кредиту належним чином не виконав, лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 341372-КС-006 позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 341372-КС-006 позичальник [PERSON] , на виконання умов Договору здійснив часткову оплату за Договором № 341372-КС-006 на загальну суму 23 420,43 грн. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання Договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за Договором про надання кредиту. Станом на 09.10.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 341372-КС-006 про надання кредиту в розмірі 106 890,35 грн, що складається із: 42 690,83 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 64 199,52 грн - сума прострочених платежів за процентами. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 18.11.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін і витребувано в АТ «Сенс Банк» інформацію, що містить банківську таємницю щодо [PERSON] (а.с. 118-119). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.07.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 341372-КС-006 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний зі сторони відповідача одноразовим ідентифікатором UА-2073 в порядку, що визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується також пропозицією та прийняттям пропозиції щодо укладення договору. Згідно з умовами вказаного Договору визначено строк на який надається кредит - 16 тижнів (п. 2.3.), стандартна процентна ставка за кредитом 2,00000000 % в день, фіксована, знижена процентна ставка: 1,16103851 % в день (п. 2.4.). Термін дії Договору - до 09.11.2023 року (п. 2.7.), орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 63 040,00 грн (п. 2.8.), орієнтовна реальна річна процентна ставка 12 182,98 % (п. 2.9.). Пунктом 3.2. Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються за ставкою, вказаною в п. 2.4. Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіка платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку № 1 до Договору. Пунктом 3.2.3. Договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. 25.07.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 341372-КС-006 про надання кредиту від 20.07.2023 року, шляхом обміну електронним повідомленням, підписану в порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов цієї Додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» повинно було надати відповідачу додатково кредит в сумі 15 000,00 грн. Пунктом 3. Договору передбачено, що після збільшення суми кредиту, відповідно до цієї Додаткової угоди, загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту становить 45 000,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 18 876,72 %; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 93 306,47 грн. Також, викладено Додаток № 1 Договору (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит) в новій редакції та передбачено, що термін дії Договору та повернення кредиту 09.11.2023 року. Факт отримання кредитних коштів у сумі 30 000,00 грн підтверджено довідками, виданими 18.10.2025 року ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування 20.07.2023 року двома платежами грошових коштів у сумах 25 000,00 грн і 5 000,00 грн, та випискою з рахунка [PERSON] , що надійшла на виконання ухвали суду від 18.11.2025 року від АТ «Сенс Банк». Вказані суми коштів перераховано на картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), яку в АТ «Сенс Банк» емітовано на ім`я [PERSON] (лист АТ «Сенс Банк» вих. № 18656-БТ-32.3/2025 від 25.12.2025 року) [PERSON] не виконав свої зобов`язання за вказаним Договором, у зв`язку з чим, ТОВ «Бізнес Позика» порушило перед судом питання про стягнення з нього заборгованості, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 09.10.2025 року становить 106 890,35 грн, з яких: 42 690,83 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 64 199,52 грн - сума прострочених платежів за процентами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. ч. 3,4,6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень ст. ст. 1046, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року в справі № 300/438/18. При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору. Отже, судом встановлено, що між сторонами укладено Кредитний договір та Додаткову угоди до нього, в яких зазначаються умови кредитування, строк дії кредиту, сума кредиту, відсотки та інші істотні умови. Також судом з`ясовано, що після підписання цього Договору та Додаткової угоди відповідачу надано у користування кредитні кошти. При цьому, відповідач зазначені обставини жодним чином не спростовував. Будь-яких заперечень щодо факту отримання від банку кредитних коштів та користування ними, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідач до суду не надав. Також у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували наданий позивачем розрахунок та підтверджували виконання боржником кредитного зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved