Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (надалі ТОВ "Споживчий центр") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 18.12.2023між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем було укладено кредитний договір №18.12.2023-100003498, за умовами якогопозичальнику було надано кредит у розмірі 12000 грн строком на 112 днів, дата повернення 07.04.2024, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмрі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія за надання кредиту- 15 % від суми кредиту та дорівнює 1800 грн. ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач же свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Нею була здійснена часткова сплата, зокрема, 16.01.2024 нею було сплачено 3500 грн, 02.04.2024 - 2000 грн, 21.04.2024 - 2000 грн. У зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 19092,17 грн, з яких: 7331,86 грн - тіло кредиту; 9960,31 грн - проценти; 1800 грн -комісія за надання кредиту. Через дані обставини позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №18.12.2023-100003498 від 18.12.2023 в розмірі 19092,17 грн, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позовних вимог останній просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.12.2023між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем був укладений кредитний договір №18.12.2023-100003498 шляхом підписання заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася 18.12.2023, про що свідчить копія даної заявки (а.с.26), копія відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №18.12.2023-100003498 (а.с.26-27), копія підтвердження укладення кредитного договору (а.с.28). За умовами договору сторони погодили наступні умови: - реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 4731-21XX-XXXX-5636; - сума кредиту - 12000 грн; - строк на який надається кредит - 112 дні з дати його надання; - дата повернення (виплати) кредиту) - 07.04.2024; - період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (черговий період); - процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; - комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15 % від суми кредиту та дорівнює 1800 грн. Даний договір було підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором Е122. ТОВ "Споживчий центр" виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов кредитного договору, про що свідчить копія квітанції №2405392488 від 18.12.2023 (а.с.19). Відповідач же свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №18.12.2023-100003498 від 18.12.2023 (а.с.11) вбачається, що позичальник [PERSON] має заборгованість у розмірі 19092,15 грн, з яких: 7331,86 грн - основний борг; 9960,29 грн - проценти за період з 18.12.2023 по 07.04.2024; 1800 грн - комісія. У зв`язку з невиконанням відповідачем її зобов`язань за кредитним договором №18.12.2023-100003498 від 18.12.2023представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до п.4. ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» ( в редакції на момент укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» ( в редакції на момент укладення кредитного договору) передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).4 Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, оскільки не надавала своєчасно ТОВ "Споживчий центр" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача до суду не надала, як і не спростувала. В той же час, вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №18.12.2023-100003498 від 18.12.2023, судом встановлено, що наявна в матеріалах справи довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором (а.с.11) не містить самого розрахунку, в тому числі порядку нарахувань процентів, залишку тілу кредиту та відповідних оплат, здійснених відповідачем. У ній зазначені лише загальні суми заборгованостей. Відповідні розрахунки не наведені представником позивача у позовній заяві. Відтак суд позбавлений можливості встановити, яким чином позивач здійснював нарахування заборгованості відповідачу. З огляду на встановлене, суд вважає необхідним провести власні розрахунки. Оскільки кредит в сумі 12000 грн надавався на 112 днів під 1 %, тому станом на 07.04.2026 розмір процентів мав би складати 13440 грн (12000 грн х 1% х 112 днів = 13440 грн). З урахуванням сплати відповідачем коштів в розмірі 3500 грн - 16.01.2024, 2000 грн - 02.04.2024 та 2000 грн - 21.04.2024, судом здіснені наступні обчислення. 12000 грн х 1 % х 30 днів (період з 18.12.2023 до 16.01.2024 - дата сплати відповідачем 3500 грн) = 3600 грн - проценти за період з 18.12.2023 по 16.01.2024. Оскільки сплачена сума відповідачем була меншою ніж нараховані проценти, тому погашення тіла кредиту не відбулося, і дані кошти мали б зарахуватися лише на погашення процентів. Аналогічно стосується інших сум, які відповідач сплатила в рахунок погашення заборгованості. Відтак сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №18.12.2023-100003498 від 18.12.2023 має складати 19740 грн, з яких: 12000 грн - тіло кредиту, 5940 грн - проценти, які залишилися несплаченими (13440 грн - 3500 грн - 2000 грн - 2000 грн = 5940 грн), 1800 грн - комісія за надання кредиту. При цьому судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки станом на день розгляду справи спір між сторонами не врегульований, відповідач заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплатила, тому суд приходить до висновку, що з відповідача, як позичальника, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №18.12.2023-100003498 від 18.12.2023 в розмірі 15071,86 грн, з яких: 7331,86 грн - тіло кредиту (як визначив представник позивача), 5940 грн - проценти ( як встановив суд), 1800 грн - комісія за надання кредиту( як визначив представник позивача). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надала суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1912,31 грн (2422,40 х 15071,86/ 19092,17 = 1912,31) (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial