Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

23 лютого 2026 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , через систему «Електронний суд», звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області в порядку окремого провадження з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , місце смерті: Україна, Донецька область, м. Донецьк (з урахуванням заяви в новій редакції). Заява обґрунтована тим, що [INFO] в населеному пункту Любимівка Курської області російської федерації помер син заявниці - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулася в ТЦК та СП з питання оформлення державної допомоги після смерті військовослужбовця та надала необхідний пакет документів. В наданих документах зазначалося, що вона з батьком [PERSON] , була розлучена 30 березня 2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 30.03.2007 Арбузинським ДРАЦС Миколаївської області. Однак, після надання документів заявнику було роз`яснено, що [PERSON] є батьком загиблого [PERSON] , а тому це враховується при розгляді питання щодо розподілу грошових виплат після смерті військовослужбовця і тому необхідно надати інформацію щодо [PERSON] . Родичі [PERSON] повідомили, що останній помер [INFO] в м. Донецьк та надали заявниці копію свідоцтва про смерть останнього. Але [PERSON] отримала відповідь, що свідоцтво про смерть колишнього чоловіка, видано та посвідчено органами донецької народної республіки / самопроголошена держава, не визнана у світі/, яка не визнана Україною, а тому це свідоцтво не має юридичної сили, і рекомендовано звернутися до суду. При зверненні в органи ДРАЦС для отримання належного свідоцтва про смерть [PERSON] їй також роз`яснили, що свідоцтво про смерть не відповідає вимогам діючого законодавства України, в зв`язку з чим зареєструвати смерть останнього не можливо та рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено 24 лютого 2026 року о 15 год 00 хв. Заявник [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повісти до електронного кабінету представника заявниці. 24.02.2026 надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності заявника та її представника, просять врахувати заяву в новій редакції. Заінтересована особа МИКОЛАЇВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МИКОЛАЇВСЬКОМУ РАЙОНІ МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ОДЕСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ не направив представника в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету. 24.02.2026 надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, вказали, що позов визнають. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторони заявника, висловлену письмово, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. [INFO] на тимчасово окупованій території України у м. Донецьк у віці 48 років помер [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій довідки про причину смерті від 19.07.2021 (причина смерті гостра коронарна недостатність) та свідоцтва про смерть серії днр № [NUMBER] , що видане 19.07.2021 так званим «калинівським відділом записів актів цивільного стану донецького міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки». Факт розірвання шлюбу заявниці зі [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , що видане 30 березня 2007 року управлінням юстиції Миколаївської області, Україна. Від шлюбу у заявниці [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 21.05.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Братського районного управління юстиції у Миколаївській області). Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 27.01.2026 видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 28 років про що 27.01.2026 складено відповідний актовий запис № 1. Місце смерті російська федерація, Курська область, Любимівка. Листом від 21.04.2025 № 1720/981 ВЧ [NUMBER] пояснила [PERSON] , що для врахування смерті [PERSON] при розгляді питання щодо розподілу належного грошового забезпечення необхідно звернутись до суду про встановлення факту смерті. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2024 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за № 380/43786 від 11.03.2025, вся територія Донецького району Донецької області з 07.04.2014 має правовий статус тимчасово окупованої території, а відповідно на цій території органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Абзацом 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року (далі Закон № 1207), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території (ч. 1 ст. 5 Закону № 1207). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207 передбачено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації. Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 1207 передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Розділом 3 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 9-1130/0/4-16 від 15.04.2016 передбачено, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia» «Ilascuand Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Ураховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017, на сьогодні - це положення ст. 317 ЦПК України). Таким чином, довідка про причину смерті від 19.07.2021 (причина смерті гостра коронарна недостатність) та свідоцтво про смерть серії днр № [NUMBER] , що видане 19.07.2021 так званим «калинівським відділом записів актів цивільного стану донецького міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки», не створює правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані, які, згідно ст. 76 ЦПК України, підтверджують вимоги заявника. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України та надалі вчинення дій щодо розподілу грошових виплат після смерті військовослужбовця [PERSON] , який є спільним сином заявниці та [PERSON] . Сукупність наданих заявником доказів свідчить про те, що її колишній чоловік [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Братське Братського району Миколаївської області, дійсно помер [INFO] в м. Донецьк, Донецької області, Україна (тимчасово окупована територія України) та оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий юридичний факт, задовольнивши вимоги заявника, що є доведеними та обґрунтованими. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Outcome: approved