Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення кредитної заборгованості в сумі 138750,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 лютого 2025 року між сторонами укладено Договір № 456743-КС-021 про надання кредиту у розмірі 50000,00 грн, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач направив відповідачці пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту, а відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Далі позивач направив відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9075, на зазначений нею номер телефону [NUMBER] , котрий нею було введено/направлено. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав позичальниці грошові кошти в розмірі 50000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER], яку відповідачка вказала при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 30750,00 грн, проте повністю не виконала свої зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 138750,00 грн, з яких: 50000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 63000,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 25000 грн - сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ, 750 грн - сума прострочених платежів за комісією. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати. Ухвалою судді від 04 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Представник позивача у позовній заяві зазначив клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка повідомлена про розгляд справи належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не направила. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. Так, 13 лютого 2025 року між сторонами укладено договір № 456743-КС-021 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9075. Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальникові кредитв розмірі 50000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та Договором про надання кредиту. Строк кредиту: 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1 %, фіксована. Комісія за видачу кредиту: 10000,00 грн, загальний розмір наданого кредиту: 50000,00 грн, термін дії договору до 31 липня 2025 року, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 122862,02 грн, загальні витрати за кредитом 72862,02 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка: 6669,20 процентів. Денна процентна ставка 0,86 % (а.с.12-42, 46, 47). Окрім того, підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9075 паспорт споживчого кредиту (а.с.43-45). Позивач перерахував відповідачці кредити у розмірі 50000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] (а.с.48). Як видно із розрахунку заборгованості відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 30750,00 грн, проте має заборгованість у розмірі 138750,00 грн, з яких: 50000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 63000,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 25000 грн - сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ, 750 грн - сума прострочених платежів за комісією(а.с.62-65). Згідно із повідомленням АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я відповідачки в банку емітовано карту № [NUMBER] та надано виписку по вказаному рахунку, з якої вбачається факт отримання відповідачкою кредитних коштів (а.с.92-98, 104-106). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 статті 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид Електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачка не скористалася своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, не подала відзиву на позов, не надала будь яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача. Відповідачка не спростувала суми заборгованості, заявленої до стягнення, не надала власного розрахунку в разі незгоди з таким розрахунком. З матеріалів справи видно, що відповідачкою факт отримання кредитних коштів у не заперечувався та не оспорюється факт укладення вищевказаного договору. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачкою зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. Оскільки відповідачці надано кредитні кошти шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану ним при укладенні договору, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідачки основної суми боргу, заборгованості за процентами та комісією у розмірі 113750,00 гривень на користь позивача. Поряд із зазначеним, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ у розмірі 25000,00 грн, суд вважає безпідставними та їх не задовольняє, з таких підстав. Згідно із пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 25000,00 грн заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідачки. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у розмірі 113750,00 грн (позов задоволено на 81,98 %). При розподілі судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2182 гривні 64 копійки пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 81,98 %).

Outcome: partial