Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

04.08.2025 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою, в якій просить: стягнути з відповідача шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 77 650 грн., та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.10.2024 в м. Івано-Франківську по вул. Довженка, 7, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Peougeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , не будучи уважний, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п.п. 2.3. б)., п. 13.1. ПДР України внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажир [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф. Крім того, постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.12.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Власником транспортного засобу марки «Peougeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Між сторонами була усна домовленість про те, що відповідач відремонтує автомобіль марки «Peougeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , однак станом на дату звернення з позовом жодних відшкодувань позивачем не отримано. Позивач самостійно оплатила ремонт вказаного автомобіля, та вартість відновлювального ремонту становила 77 650 грн., які просила стягнути з відповідача (а.с. 1-4). 04.08.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, таку передано головуючій судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 31-31) 06.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 34-35). Ухвалою суду від 22.12.2025 залучено до участі в справі в якості третьої особи ТОВ « Альфа-Гарант», витребувано страхову справу. Позивач у судове засідання не з`явилася, у подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. Від представник третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких зокрема зазначено, що страхова справа в інтересах [PERSON] не задволилась. За таких обставин, з урахуванням положень статей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Так як сторони в судове засідання, призначене на 25.02.2026 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно із постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2024, у справі №344/19670/24, яка набрала законної сили 26.11.2024, встановлено, що 11.10.2024 в м. Івано-Франківську по вул. Довженка, 7, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Peougeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , не будучи уважний, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п.п. 2.3. б)., п. 13.1. ПДР України внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажир [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Отже, у діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначеною постановою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Згідно із постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.12.2024, у справі №344/18783/24, яку постановою Івано-Франківського апеляційного суду залишено без змін, яка набрала законної сили 15.04.2025, встановлено, що 11.10.2024 о 17 год. 05 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Довженка, 7, водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Peougeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у медичному закладі. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.2.9а ПДР України. Отже, у діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначеною постановою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 11 жовтня 2024 року є встановленою. За результатами пошуку перевірка чинності полісу внутрішнього страхування на 11.10.2024 на транспортний засіб марки «Peougeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , поліс №217363350, діючий, страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с. 75-76). Відповідно до рахунку-фактури №376 від 05.03.2025 ПП [PERSON] , скло вітрове до автомобіля Пежо 3008 оригінал - 12500 грн., демонтаж монтаж - 2000 грн., ущільнювач вітрового скла - 1850 грн., сенсор датчика дощу - 650 грн., накладка права вітрового скла - 3800 грн., всього 20800 грн. (а.с. 19). Згідно з актом №295 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 05.03.2025, виконавець ПП Андрущенко Максим Олексійович, замовник [PERSON] , склали даний акт про те, що наступні роботи (послуги ) скло вітрове до автомобіля Пежо 3008 оригінал - 12500 грн., демонтаж монтаж - 2000 грн., ущільнювач вітрового скла - 1850 грн., сенсор датчика дощу - 650 грн., накладка права вітрового скла - 3800 грн., всього 20 800 грн. виконані у повному обсязі (а.с. 20). Відповідно до акту виконаних робіт №В1704 ФОП [PERSON] послуги щодо ремонту автомобіля «Peougeot 3008» на суму 56 850 грн. виконані повністю, замовник [PERSON] (а.с. 68). Згідно з фіскальними чеками №3250402533, №3250402533 від 18.08.2025 ФОП [PERSON] оплачено 30 000 грн., та 26 850 грн. за ремонт, обслуговування авто (а.с. 69). Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням (постанова Верховного Суду від 15,10.2020 року у справі №755/7666/19). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки «Peougeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] (вказану обставину перевірено судом на момент винесення рішення шляхом доступу до відповідного реєстру транспортних засобів). На підставі наведеного, так як встановлено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з підтвердженої судовим рішенням вини відповідача, який керував транспортним засобом позивача завдав такому завдано механічних пошкоджень. При цьому, позивач понесла витрати на ремонт такого транспортного засобу в сумі 77 650 грн., що підтверджено вищенаведеними актами виконаних робіт та фіскальними чеками, які відповідач у добровільному порядку не відшкодовує. У зв`язку з чим позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 77 650 грн. з відповідача в користь позивача, підлягає задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, судовий збір, що сплатила позивач слід стягнути з відповідача у її користь. На підставі наведеного та

Outcome: approved