Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий опис справи ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі-Позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі-Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2021 року між Відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №776375946, згідно з умовами якого відповідач отримав 6800,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, відповідно до графіку сплати кредитних коштів. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надало відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору. 28 листопада 2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, а в подальшому ними було укладено додаткові угоди щодо продовження строку дії зазначеного договору, з урахуванням яких, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 05 серпня 2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01. 20 серпня 2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №200824. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №200824 від 20.08.2024, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18 215,32 грн. На підставі викладеного вище, Позивач прохав стягнути із Відповідача заборгованість за кредитним договором №776375946 від 17.12.2021 у сумі 18 215,32 грн та судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. Щодо належного повідомлення відповідача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та відзив не надав. Суд у судові засідання викликав відповідача, однак останній не вжив заходів, щоб отримати судову кореспонденцію за місцем реєстрації (м. Дніпро, вул.Агрономічна, буд. 37). Рекомендовані повідомлення повернулися до суду як не вручені. Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення Відповідача щодо розгляду справи, яка стосується його безпосередньо. Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за не надсилання заявнику відповідних документів. Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримав кореспонденцію, надіслану йому неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідач правом на надання відзиву не скористався, заяв чи клопотань до суду не подавав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею визначено Ярощук О.В. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Розгляд справи просив здійснити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. докази, досліджені судом 1.Договір кредитної лінії №776375946 від 17.12.2021, який підписано одноразовим ідентифікатором MNV245HD (а.с.44 звр - 47 звр). 2.Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №692294384 від №776375946 від 17.12.2021. Про надання кредиту у розмірі 6800,00 грн. Процентна ставка Дисконтна - 3,65%-766,50% річних, Індивідуальна-383,25% -766,50%, Базова процентна ставка-766,50% річних, тип процентної ставки фіксована (а.с. 43-44). 3.Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) передав право вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) та Додаткова угода №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, Додаткова угода №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, Додаткова угода №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, Додаткова угода №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, Додаткова угода №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.12, 13, 14, 62-63 звр, 65, 66-67 звр). 4.Реєстр прав вимоги №174 від 22.02.2022 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно із яким передано право вимоги до відповідача на суму 17 953,16 грн (а.с.15-зворот-16). 5.Договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) передав право вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (фактор) та Додаткова угода №2 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, Додаткова угода №3 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.17-18, 20, 21). 6.Реєстр прав вимоги №9 від 30.05.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, згідно із яким передано право вимоги до відповідача на суму 18 215,32 грн (а.с.22-звр-23). 7.Договір факторингу №200824 від 20.08.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) передав право вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) (а.с.24-звр-25). 8.Реєстр боржників до Договору факторингу №2000824 від 12.08.2024 Договору факторингу №200824 від 20.08.2024, згідно із яким передано право вимоги до відповідача на суму 18 215,32 грн (а.с.27-звр-28) 9. Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №2000824 від 12.08.2024 (а.с.29). 10.Розрахунок заборгованості за кредитним договором №776375946 від 17.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - сума заборгованості за кредитним договором №776375946 від 17.12.2021 за період з 17.12.2021 року по 15.04.2022 року становить 18 215,32 грн.: із яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 6505,40 грн, прострочена заборгованість за процентами 11 709,92 грн. (а.с.30-32 звр). 11.Виписка із особового рахунку за Кредитним договором №776375946 (а.с.33). 12.Довідка про відступлення прав вимогиза кредитним договором №776375946 від 17.12.2021 (а.с.41). 13.Алгоритм дій в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів (а.с.57-58 звр). 14.Довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.52). 15.Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до яких визначено порядок і умови надання кредитодавець грошових коштів у позику, права та обов`язки сторін (а.с.48-50 звр). 16.Заявка на отримання грошових коштів в кредит від 17.12.2021, містить особисті дані відповідача, номер маски картки №5168-74ХХ-ХХХХ-5826 (а.с.51) 17.Довідка щодо дій в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої Відповідачу надано одноразовий ідентифікатор MNV245HD. Містить особисті дані відповідача, електронну пошту, та одноразовий ідентифікатор MNV245HD (а.с.52). 18.Платіжне доручення 49ef95eb-18ee-4adb-b408-a98f1aeb9005 від 17.12.2021, переказ коштів згідно договору №776375946, для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.59). 19.Електронне повідомлення-підтвердження від АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024 стосовно здійснення в рамках договору №48 від 18.07.2019 року переказів коштів фізичним особам у т.ч. щодо переказу на картку маску №5168-74ХХ-ХХХХ-5826 17.12.2021 на суму 6 800 грн (а.с.60-звр-61). норми права, які застосував суд Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та апелянтом підписано графік платежів. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Фактичні обставини, встановлені судом та висновки суду Щодо відступлення права вимоги Встановлено, відповідно до п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п.4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Надана копія договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора, ТОВ «Таліон Плюс». Копія договору факторингу №05.08.2020 від 05 серпня 2020 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Юніт Капітал» на підставі договору факторингу №200824 від 20 серпня 2024 року. Суд дійшов висновку, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Щодо кредитного договору Із договору №776375946 від 17 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем, вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця та Відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором MNV245HD, відправленим 17.12.2021 року о 7:11:26, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Оскільки, у матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано Відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за кредитним договором №776375946 від 17 грудня 2021. Суд констатує, що відповідні договори факторингу, внаслідок укладення яких Позивач набув права вимоги до Відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося, відтак, доведення факту сплати їх сторонами погоджених платежів не впливає на наявність прав вимоги у позивача, обумовлених такими договорами. Щодо обґрунтованості заявленої позивачем суми заборгованості Згідно пункту 1.1. за Договором №776375946 Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 6800 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі «Правила»). Згідно пункту 1.2. Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. 1.3. Кредитодавець надає перший Транш за Договором в сумі 6800 грн 00 коп. (вісім тисяч грн. нуль коп.) одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 16.01.2021 р. Згідно пункту 1.4. Позичальник в будь-який час, протягом Дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. Повернення Кредиту в повному обсязі позбавляє права Позичальника отримати нові Транші, а Договір вважається припиненим шляхом його повного виконання. Відповідно до пункту 1.7. Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі «Дисконтний період»), а саме до 16.01.2021 р. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №776375946 від 17.12.2021 заборгованість Відповідача перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» станом на 05.09.2024 становить 18 215,32 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6505,40 грн, прострочена заборгованість за процентами 11 709,92 грн. Суд погоджується із вказаним розрахунком, оскільки нарахування відсотків у ньому здійснено відповідно до умов кредитного договору. Жодних контррозрахунків стороною відповідача суду не надавалось. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і стягнення із Відповідача на користь Позивача заборгованості за кредитним договором №776375946 від 17.12.2021 у розмірі 18 215,32 грн.: із яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 6505,40 грн, прострочена заборгованість за процентами 11 709,92 грн. Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У позовній заяві представник позивача - адвокат Тараненко А.І. просив стягнути із Відповідача на користь Позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги було надано: копію договору про надання правничої допомоги №26/08/24-02 від 26.08.2024 року, копію протоколу погодження вартості послуг до вказаного договору, додаткову угоду №9 до договору, та копію акту прийому передачі наданих послуг від 26.08.2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 6000 грн. Із копії акту прийому передачі наданих послуг від 26.08.2024 року вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг: 1) складання позовної заяви у даній справі (2 год.) - вартість послуг 5000 грн.; 2) вивчення матеріалів справи (1 год.) - вартість послуг 500 грн.; 3) надання усної консультації стосовно складання позовної заяви (1 год.) - вартість послуг 500 грн. Всього 6000 грн. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною, навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., що на переконання Суду відповідатиме критеріям розумності, справедливості та співмірності. Також з Відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved