Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 50 583,79 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 16 000, 00 грн. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 20.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3097723 (далі кредитний договір №3097723). За умовами цього договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн. строком на 3 дні, тип процентної ставки фіксована в розмірі 375,00, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом з стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. Кредитні кошти надано у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору. [PERSON] зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Позивач вказує, що ТОВ «Мілоан» зобов`язання за кредитними договорами виконало в повному обсязі. Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу №26-01/2022-83, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №3097723 від 20.10.2021 року, укладеним із [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі за кредитними №3097723 від 20.10.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . З огляду на викладене, позивач вказує, що ТОВ «Коллект Центр» правомірно набув право вимоги до [PERSON] за вищевказаним договором, оскільки відповідач зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати суми кредиту за договорами не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитним договором №3097723 від 20.10.2021 року, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 50 583,79 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 8 939,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 40 544,79 грн; - заборгованість за комісіями 1 100,00 грн. Оскільки відповідач [PERSON] в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань за договорами, тому ТОВ «Коллект Центр» звернулось за захистом своїх прав до суду. Ухвалою судді Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги та не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд». Відзиву на позов не подав, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. За ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, згідно ст. 281 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №3097723, відповідно предметом договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 10 000,00 грн. строком на 3 дні, тип процентної ставки фіксована в розмірі 375,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом з стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту. Із кредитного договору №3097723 від 20.10.2021 року вбачається, що [PERSON] ознайомився з паспортом споживчого кредиту ТОВ «Мілоан» заповнив анкету-заяву на укладення договору, тарифами банку, строком кредитування, підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором F98054 та надав ТОВ «Мілоан» реквізити платіжної карти № 5363-54xx-xxxx-0406, на яку ТОВ «Мілоан» перерахувало суму кредиту 10 000,00 грн., тобто, свої зобов`язання товариство за договором виконало в повному обсязі. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №26-01/2022-83, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 3097723 від 20.10.2021 року, укладеним із [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі за кредитними №3097723 від 20.10.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» правомірно набуло право вимоги за кредитними договорами № 3097723 від 20.10.2021 року. [PERSON] відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №3097723 від 20.10.2021 року в порушення умов договору кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на 03.12.2025 року склав 50 583,79 грн Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч. 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. Отже, підписання кредитного договору №3097723 від 20.10.2021 року свідчить про те, що [PERSON] усі умови цілком зрозумів і своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір №3097723 від 20.10.2021 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19). Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 3097723 від 20.10.2021 не підлягає до стягнення заборгованість за комісією в розмірі 1 100,00 грн. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) ВП ВС зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, що становить 49 483,79 грн, та складається з основного зобов`язання в розмірі 8 939,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 40 544,79 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 року №01-07/2024 між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр». Згідно заявки на надання юридичної допомоги №417 від 01.01.2025 року, акта №2 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року вбачається, що вартість наданих Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 16 000 грн При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17). Представник відповідача у письмовому поясненні зазначив, що витрати позивача на оплату правничої допомоги адвоката не співмірні із складністю справи. Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, оцінивши поведінку/дії/бездіяльність обох сторін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, віднесення даної справи до категорії справ незначної складності, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 16 000,00 грн не є пропорційними до предмета спору, з урахуванням значення справи для сторін. Також, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, враховуючи кількість справ з аналогічним предметом спору, в яких ТОВ «Коллект Центр» є позивачем, суд вважає, що для підготовки даного позову немає необхідності у значній кількості часу, дослідження великого об`єму нормативно-правових актів, збору та аналізу значної кількості документів, а також значного дослідження практики вирішення судами справ даної категорії. Враховуючи обставини та результат розгляду даної справи, а також зважаючи на опис правової допомоги, яка надана позивачу за Договором, суд вважає пропорційним розміром витрат на оплату професійної правничої допомоги до предмета спору та складності справи - 4000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, до стягненню підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3 913,02 грн (4 000 грн * 49483,79 грн / 50583,79 грн) Оскільки позов підлягає до задоволення частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 369,72 грн (2422,4 грн. * 49483,79 грн / 50583,79 грн) та 3 913,02 грн (4 000 грн * 49483,79 грн / 50583,79 грн) витрат на оплату професійної правничої допомоги, що в загальному становить 6 282,74 грн судових витрат.

Outcome: approved