Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що 10.12.2024 року між відповідачем та представником позивача був укладений Кредитний договір (оферти) №10.12.2024-100000538, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 18000 грн., строком на 140 днів, дата повернення кредиту 28.04.2025 р. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Разом з тим відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилася заборгованість у розмірі 49507,18 грн., що складається з: тіла кредиту в розмірі 17985,66 грн., процентів 21178,69 грн., комісії 1342,83 грн., неустойки 9000,00 грн. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №10.12.2024-100000538 від 10.12.2024 р. в розмірі 49507,18 грн. та також стягнути суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн. 05.12.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.01.2026 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Кравинської Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення неустойки в розмірі 9000,00 грн., а також в частині 2700,00 грн. комісії (в т.ч. яка нарахована та заявляється 1342,83 грн. і 1357,17 грн., яка нарахована і збільшила зобов`язання відповідача перед позивачем. Обов`язок доведення обставин складу та реальності суми заборгованості покладається на позивача як фінансову установу. Нарахування неустойки являється неправомірним. В обґрунтування посилався на п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Вважає, що плата за обслуговування кредиту, плата саме за те, що надається кредит комісія не являється законною. Позичальник не має сплачувати за те, щоб отримати грошові кошти, тобто виходить фактично стягнення з позичальника оплати за виконання позикодавцем (кредитором) обов`язку по наданню кредитних коштів. 1% від 18000,00 грн. кредиту це 180,00 грн. (максимальний розмір денної процентної ставки). Заборгованість нарахована за період з 10.12.2024 р. по 28.04.2025 р. (140 днів), як те вказано в довідці-розрахунку позивача, отже: 180,00 грн. х 140 днів = 25200,00 грн. мали б бути заявлені проценти (відсотки). Зазначив, що в позові позивач визнає отримання від відповідача оплати: на суму 3877,17 грн. від 23.12.2024 р., на суму 1500,00 грн. від 09.01.2025 р., що разом становить 5377,17 грн. В межах даної справи до стягнення з відповідача заявлено: тіла кредиту 17985,66 грн., процентів 21178,69 грн., є завищеною. Адже 25200,00 грн. (максимальна сума відсотків) 5377,17 грн. (сума вже сплачених коштів) 14,34 = 19808,49 грн. Вважає, що у даній справі сума стягнення з відповідача не може перевищувати заборгованості в сумі 37794,15 грн., що складається з: тіла кредиту 17985,66 грн., процентів 19808,49 грн. Просив про зменшення заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу. Суму 6000,00 грн. витрат правової допомоги у даній справі вважає необґрунтованою та завищеною. Вважав справедливою суму правової допомоги 2000,00 грн. Визнав суму заборгованості в розмірі 37794,15 грн., що складається з: тіла кредит 17985,15 грн., процентів 19808,49 грн. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог що стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів, що перевищують зазначені суми коштів, розглянути дану справу за відсутності відповідача, за відсутності представника відповідача. 13.01.2026 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в які зазначено, що під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність, з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Комісія пов`язана з наданням послуги, а саме: перерахуванням кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, використання стороннього сервіс-інтернет-еквайрингу. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. ЗУ №3498-ІХ від 22.11.2023 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 р., кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до ЗУ «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отриманні кредиту (позики), в той час як ЗУ «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватися саме норми ЗУ «Про споживче кредитування». Тому неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. В зв`язку з цим просив суд позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. До відповіді додано картку субконто [PERSON] . 16.01.2026 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Кравинської Ю.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив у цивільній справі в яких зазначено, що наданий позивачем до відповіді на відзив документ не містить підсумкових даних по стягненню комісії, по стягненню неустойки. Продовжує заперечувати проти позовних вимог в частині стягнення неустойки в розмірі 9000,00 грн., та в частині комісії. Вважає, що не усунення позивачем недоліку позову не надання розрахунку заборгованості є підставою повної відмови позивачу в позові через недоведеність позовних вимог. Нарахування неустойки є неправомірним, а тому в частині вимог неустойки в сумі 9000,00 грн. треба відмовити. Списана сума комісії додатково 1357,17 грн. є безпідставною. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні усіх вимог, що перевищують тіло кредиту, зменшене на незаконно списані комісії, як необґрунтованих та недоведених належними і допустимими доказами. Розглянути дану справу за відсутності відповідача за відсутності представника відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву просив суд проводити розгляд даної справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві та в відповіді на відзив на позов. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, заперечення проти позовних вимог виклали у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнали частково, просили суд розглянути дану справу за їхньої відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно зі статтями12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 10.12.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 10.12.2024-100000538, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е255 Заявки кредитного договору №10.12.2024-100000538 (кредитної лінії) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». У Заявці вказано, що кредитодавцем є ТОВ «Споживчий центр», позичальником є [PERSON] , реквізити належного позивальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 4149-49ХХ-ХХХХ-7901. Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику надається кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту 11.01.2025 року; Сума кредиту 18000 грн.; Строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; Дата повернення (виплати) кредиту 28.04.2025 року; Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 2700,00 грн. Крім того, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е255. (а.с.12-20) З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-1411 від 14.11.2025 р. вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги ТОВ «Споживчий центр» з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, між вказаними підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 р. Відповідно до зазначеного договору було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 10.12.2024 р. на суму 18000,00 грн. номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі ІPay.ua 590757271, призначення платежу: Видача за договором кредиту №10.12.2024-100000538. (а.с.21) Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 10.12.2024-100000538 від 10.12.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 49507,18 грн., з яких: 17985,66 грн. основний борг; 21178,69 грн. проценти; 1342,83 грн. по комісія за надання; 9000,00 грн. неустойка., проценти по кредиту нараховані за період з 10.12.2024 р. по 28.04.2025 р. (а.с.22) Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд зауважує, що доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед Банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 1055 ЦК України. Як вбачається з відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив відповідач визнає укладення кредитного договору. Також визнав суму заборгованості в розмірі 37794,15 грн., що складається з: тіла кредит 17985,15 грн., процентів 19808,49 грн. Однак часткове визнання позовних вимог суд вважає надуманим та продиктованими бажанням відповідача уникнути відповідальності за порушення умов кредитного договору. Твердження відповідача, що сума 6000,00 грн. витрат правової допомоги у даній справі є необґрунтованою та завищеною, а він вважав справедливою суму правової допомоги 2000,00 грн. є безпідставними. Оскільки представник позивача в позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №10.12.2024-100000538 від 10.12.2024 р. у розмірі 49507,18 грн. та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн. У позовні заяві представник позивача не просить суд про стягнення з відповідача суми витрат правової допомоги у даній справі. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають повному задоволенню Вимоги позивача про стягнення з відповідача 2422,40 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved