Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] .Заяву обґрунтовує тим, що він разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] та донькою [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Протягом останніх років його син [PERSON] зловживає спиртними напоями та вчиняє відносно нього домашнє насильство. За 2024-2025 роки [PERSON] п`ять раз притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно нього. Оскільки [PERSON] на шлях виправлення не стає, наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства відносно нього, а повторність дій [PERSON] свідчить про небезпеку та загрозу його здоров`ю. За наведеного просить заяву задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.3505 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав з підстав, аналогічно викладеним у заяві. Додатково повідомив, що 18.02.2026 син прийшов до дому п`яний та знову вчинив сварку, в ході якої став його бити та наносити удари. Просив заяву задовольнити. Представник заявника адвокат Водопийко Х.Т. у судовому засіданні заяву підтримала з підстав, аналогічно викладеним у заяві. Просила таку задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] на виклик суду не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце судового засідання в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відтак, враховуючи наведене та беручи до уваги обмежений строк розгляду даної категорії справ, визначений ч.2 ст.3505 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи [PERSON] . Дослідивши надані у справі докази, заслухавши заявника та його представнтика, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заявник [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Свідоцтвом про право власності на квартиру, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, стверджує, що [PERSON] систематично вчиняє відносно нього домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, через зловживання останнім алкогольними напоями, що підтверджується постановами про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Главою 13 розділу IV ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Згідно з п.1 ч.1 ст.3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 3, 4, 6, 8, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. При цьому, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Зі змісту положень ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вбачається, що є визначений перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст.21 цього Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 даного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Вирішуючи заяву [PERSON] , суд бере до уваги, що наведені заявником обставини підтверджуються постановою Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2024 у справі №462/2796/24, згідно з якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2, та визнано винним у вчиненні 15.03.2024 близько 15 год 00 хв домашнього насильство психологічного характеру відносно свого батька, а саме виражався в його сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Окрім цього, постановою Залізничного районного суду м.Львова від 05.03.2025 у справі №462/1036/25 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП та визнано винним у вчиненні 21.01.2025 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно свого батька, а саме: висловлювався в його сторону нецензурною лайкою, погрожував йому, штовхав та шарпав його. Також, постановою Залізничного районного суду м.Львова від 10.11.2025 у справі №462/7640/25 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП та визнано винним у вчиненні 28.09.2025відносно свого батька [PERSON] повторно психологічного домашнього насильства, а саме ображав його, нецензурно лаявся, погрожував, принижував, чим завдав шкоди його психічному здоров`ю. Окрім цього, постановою Залізничного районного суду м.Львова від 02.02.2026 у справі №462/10020/25 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП та визнано винним у тому, що 05.11.2025 [PERSON] , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за ч.3 ст.173-2 КУпАП, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого батька [PERSON] , а саме ображав нецензурною лайкою, словесно погрожував, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого. Також у матеріалах адміністративних справ №462/7640/25 та №462/2796/24 наявні форми оцінки ризиків домашнього насильства, згідно з якими кривдник [PERSON] погрожував вбити постраждалу особу [PERSON] або дітей, має алкогольну залежність, зловживає алкогольними напоями, раніше вчиняв психологічне насильство, має фінансові проблеми, змушує турбуватись про те, що син завдасть йому фізичних ушкоджень. За змістом ст. 350 6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Частинами 2, 3, 4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ст.77-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини та їх правове регулювання, оцінивши зібрані докази, суд дійшов переконання, що заявником надано належні та допустимі докази, які в своїй сукупності підтверджують факти вчинення домашнього насильства щодо нього зі сторони заінтересованої особи, яке відбувається вже протягом кількох років і має систематичний характер, те що [PERSON] є беззаперечним кривдником, а вжиті заходи, а саме притягнення його до адміністративної відповідальності не вплинули на поведінку [PERSON] і він продовжує вчиняти протиправні дії, а тому існують ризики продовження чи повторного вчинення насильства та загрози настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. З підстав, наведених вище, суд погоджується із доводами [PERSON] та з метою застосування дієвого та ефективного захисту її інтересів, а також недопущення повторного випадку домашнього насильства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та видачі обмежувального припису щодо [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved