Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Товаристо з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] ( далі - [PERSON] ), у якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 566263430 від 07.01.2022 року у розмірі 37 822, 60 грн, яка складається з: 17400 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20422,60 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, судові витрати у розмірі 2422, 40 грн та 7000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07.01.2022 року Товаристо з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та [PERSON] уклали кредитний договір № 566263430 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. У кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. На виконання умов кредитного договору первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через банк провайдер на платіжну картку № № [NUMBER] , а отже кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі від 07.01.2022 року. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу № 28/1118-01 укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Ухвалою обухівського районного суду Київської області від 22.10.2025 року прийнято позовну заяви до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 03.12.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову. На обґрунтування відзиву зазначила, що за умовами кредитного договору № 566263430 від 07.01.2022 року встановлено строк його дії 30 днів, до 06.02.2022 рок, тобто позичальник мав, зокрема, повернути кошти і сплатити проценти, а матеріали справи не містять інших доказів зміни умов кредитного договору. Також матеріали справи не містять відомостей про пролонгацію вказаного договору та доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту. Позивач на підтвердження переходу права вимоги посилається на підписання сторонами Реєстру прав вимоги № 171 від 01.02.2022 року. На підтвердження фінансування позивач долучає Протокол узгодження предмету факторингової операції, Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року та Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2022 року зі сплати фінансування за Реєстром прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року за Договором факторингу, що не є документами первинного бухгалтерського обліку, не замінюють собою платіжний документ, а отже не можуть бути оцінені судом як належні та допустимі докази у підтвердження факту проведення фінансової операції та зарахування коштів на рахунок клієнта, а тому представник відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 09.12.2025 року на адресу Обухівського районного суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 566263430 від 07.01.2022 року у розмірі 37 822, 60 грн., яка складається з: 17400 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20422,60 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, судові витрати у розмірі 2422, 40 грн та 7000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. На обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначає, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк якого закінчується 28.11.2019 року. У подальшому ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали ряд додаткових угод: № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, № 31 від 31.12.2022 року, № 32 від 31.12.2023 року, якими продовжено строк дії договору до 31.12.2024 року. Таким чином виконання договору здійснювалось протягом усього часу його дії. 05.05.2022 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод), ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 37 772,14 грн. Враховуючи вищевикладене, сторони виконали умови договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року належним чином, зокрема: підписали договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу, а відтак право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Надалі між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 року, а додатковими угодами № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року продовжено строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року до 30.12.2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37 822,60 грн. Далі ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» 08.07.2025 року уклали договір факторингу № 08/07/25-Е. На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 року. Також позивач зазначає, що до позовної заяви долучено Акт звірки станом на 31.12.2022 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, що підтверджує перехід за Реєстром прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року, що є достовірним та належним доказом. Зазначає, що даним актом доводиться, що сторони підтверджують оплату 31.12.2022 року суми фінансування за передачу прав вимоги за Реєстром прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. Також до Акту звірки поєднаний протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року, у якому зазначено що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору щодо відступлення клієнтом фактору прав грошових вимог, визначених у Реєстрі прав вимог. З огляду на вищезазначене, у випадку відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів. Таким чином позивач підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи. Разом із тим, з метою забезпечення всебічного та об`єктивного розгляду справи, позивач додав до матеріалів справи копії платіжних інструкцій та акт звірки, що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за договорами факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, № 05/0820-01 від 05.08.2020 року та № 08/07/25-Е від 08.07.2025 року. Щодо нарахування відсотків позивач зазначає, що такі нарахування здійснювались в межах погоджених умов кредитного договору. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, у позові просив слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.01.2022 року між первісним кредитором та [PERSON] укладено кредитний договір № 566263430, відповідно до умов якого остання отримала кредит, сума якого склала 17 400 грн 00 коп., на строк 30 календарних днів, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 0,95 % в день. Кредитодавець зобов`язаний надати Кредит у дату надання/видачі Кредиту: 07.01.2022 р. Сума Кредиту перераховується кредитодавцем у сумі 17 400 грн 00 коп. на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER]. Договір підписаний електронним підписом сторін, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «MNV99CS4», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, що вказаний у реквізитах договору. Як вбачається із вказаного договору та паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, остання ознайомлена з умовами кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, реальної процентної ставки, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, про що свідчить її підпис у договорі та паспорті споживчого кредиту, шляхом накладення особистого електронного підпису. Отже між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до даних довідки про ідентифікацію для [PERSON] на номер телефону - [NUMBER] направлено 07.01.2022 о 9:42:40 год. одноразовий ідентифікатор «MNV99CS4» для підписання договору № 566263430. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № 566263430, розмір заборгованості відповідача за даним кредитним договором станом на 05.05.2022 становить 37 777 грн 14 коп., що складається з заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 17400 грн, заборгованість за нарахованими процентами 20377 грн 14 коп. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до товариства перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання договору Факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до товариства перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. На виконання договору факторингу № 05/0820-01 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» підписали Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року. 08.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір № 08/07/25-Е, відповідно до якого до товариства перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 цього Кодексу). Суд приходить до висновку, що кредитний договір № 566263430 від 07.01.2022 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] є укладеним. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках відступлення права грошової вимоги не вимагається. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 виснувано, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах. У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено набуття права вимоги до боржника, оскільки останнім долучено до матеріалів справи належні докази, що підтверджують відступлення права вимоги, а саме: копію договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 року, протокол узгодження предмету факторингової операції згідно Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року, підписаний реєстр боржників, акт звірки станом на 31.12.2022 року, а також платіжні інструкції щодо оплати за відступлення прав вимоги. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно розрахунку наданого позивачем відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором надання грошових коштів у позику № 566263430 від 07.01.2022 року у розмірі 37822,60 грн, з яких: 17400 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20422,60 грн заборгованість за процентами по 05.05.2022 року включно. Доказів повернення відповідачем за вказаним договором суми позики у розмірі 17400 грн. матеріали справи не містять, у зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту 17 400 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У частині вимог позивача про стягнення з відповідача 20 422,60 грн заборгованості за процентами, необхідно зазначити наступне. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), та від 31 жовтня 2018 року (справа N 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18), викладено наступну правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) також зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. д2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до положень п.1.8 та п.1.9.2 Договору кредитної лінії № 566263430 від 07.01.2022 року: строк позики (строк дії договору) становить 30 днів; орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково, дата надання позики 07.01.2022 року, дата повернення позики 06.02.2022 року. Отже, за умовами договору сторони встановили строк кредитування до 06.02.2022 року, однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 05.05.2022 року. При цьому позивачем не обґрунтовано з посиланням на відповідні докази, що відбулась пролонгація договору кредитування відповідно до його умов. У зв`язку з наведеним, саме протягом строку кредитування встановленого договором (30 днів) позивач має право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 17 400 грн, яку відповідач у визначений договором строк не повернув, узгодженої (базової) процентної ставки у розмірі 0,95% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача за процентам за кредитним договором № 566263430 від 07.01.2022 року становить 4959 грн (17400 грн. х 0,95 % (узгоджений сторонами у п.1.9.1. договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами, у разі невиконання свого зобов`язання у строк дії договору) х 30днів). Враховуючи вищевикладене, та також, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягають частковому задоволенню та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за вказаним договором у сумі 22 359 грн., з яких: 17400 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4959 грн. заборгованість за процентами. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так, на підставі договору про надання правничої допомоги № 11/08/25-01 від 11.08.2025, додаткової угоди до нього № 25770496596 та довіреності від на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» уповноважено адвоката Соломко О.В. Адвокатом надано клієнту юридичні послуги, загальна вартість яких становить 7000 грн та погоджена актом прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 11/08/25-01 від 11.08.2025. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18). Оскільки позивачем надано належні докази, які підтверджують оплату витрат на професійну правничу допомогу, при цьому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також заперечення відповідачки щодо розміру таких витрат, суд дійшов висновку що стягненню підлягають обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1432,01 грн.

Outcome: partial