Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. У вересні 2025 року представник позивача-адвокат Магера Р.Ю., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1567142 від 03.09.2025 року, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області Ольга Марущенко, в якій просив: -скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 6,28га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123984200:01:003:0005, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області; -скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 6,28га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123984200:01:003:0005, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області припинивши право приватної власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Свої вимоги мотивував тим, що о [INFO] у віці 72 років померла її мати - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 7,6 га на території КСП «Шевченко» відповідно до сертифікату серії ОД №0105094 від 14.02.1997 року за №166. Спадщину після смерті матері прийняли вона і брат [PERSON] в рівних частках по частині. Відповідно сертифікат на право на земельну частку пай серії ОД №105094 було переоформлено на [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Земельна ділянка, яку вони успадкували з братом згідно даних Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської знаходиться на полі №32 ділянка №32005 площею 6,28 га за межами с.Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області. 17.11.2020 року рішенням Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №654 - VII їй відповідно до поданої заяви надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у розмірі 3,14 га у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2001 року №5051. Між тим, під час виготовлення технічної документації було встановлено, що її право на земельну частку (пай) порушене відповідачем [PERSON] , який виготовив на своє ім`я Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №020750 від 19.12.2003 року площею 6,28 га, тобто на всю земельну ділянку, яку вони успадкували разом з ним після смерті матері, в тому числі і на її частку. Між тим, [PERSON] мав право по праву спадкування за законом лише на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 7,6 га на території КСП «Шевченко» відповідно до сертифікату ОД №0105094 від 14.02.1997 року за №166, яке належало [PERSON] , померлій [INFO] . Іншого права на земельну частку (пай), яке належало на праві колективної власності КСП «ім.Шевченка» у [PERSON] не було. Крім цього, на адвокатський запит листом архівного відділу Роздільнянської РДА Одеської області №410/3/12/01-37 від 05.03.2021 року, в якому перебувають на зберіганні відповідні документи, надано інформацію, що рішення 4 сесії XXIV скликання Новоукраїнської сільської ради від 22.04.2003 року №21 в архівному відділі Роздільнянської РДА Одеської області не виявлено. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.12.2021 року позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення ради та визнання недійсним державного акта про право приватної власності на земельну ділянку, - задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 4 сесії XXIV скликання Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 22 квітня 2003 року №21 в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 6,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123984200:01:003:0005.Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №020750, виданий 19 грудня 2003 року площею 6,28 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123984200:01:003:0005, виданий на підставі рішення 4 сесії XXIV скликання Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 22 квітня 2003 року №21 на ім`я [PERSON] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №28. Рішення набрало законної сили 18.01.2022 року. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.10.2024 року скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою від 02.08.2021 року по справі №511/1611/21. Після отримання рішення суду від 17.12.2021 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області Ольга Марущенко з метою оформлення права власності на належну її земельної ділянки, однак Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно 74389744 від 01.08.2024 року мені відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Як їй пояснила державний реєстратор рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області скасовано правовстановлюючі документи на земельну ділянку, однак не скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5123984200:01:003:0005 в Державному земельному кадастрі та не скасовано Державну реєстрацію приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 6,28 га з кадастровим номером 5123984200:01:003:0005 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На даний час позасудово вирішити зазначене питання вона не може, а тому вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Тому просить її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] та її представник -адвокат Магера Р.Ю., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1567142 від 03.09.2025 року, в судове засідання не з`явилися, на адресу суду надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили справу розглянути без їх участі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав. Третя особа Державний реєстратор прав на нерухоме майно Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області Ольга Марущенко просили розгляд справи провести без її участі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає можливим провести розгляд справи за даною явкою, обмежившись дослідженням наданих суду письмових доказів. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] у віці 72 років померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 27.11.2020 року виконавчим комітетом Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №3.( а.с. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 7,6 га на території КСП «Шевченко» відповідно до сертифікату серії ОД №0105094 від 14.02.1997 року за №166, що підтверджується листом відділу у Роздільнянському районі ГУ ДГК в Одеській області №31/117-21 від 16.02.2021 року. 27.11.2001 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Патраманською Л.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №5051, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом ОД №0105094 від 14.02.1997 року, виданим на ім`я спадкодавця [PERSON] на підставі виписки з додатку №1 до Державного акту ОД №20-166, у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Т.Г. Шевченка села Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області. Відповідно сертифікат на право на земельну частку пай серії ОД №0105094 було переоформлено на [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території КСП ім. Т.Г. Шевченко №01-21. Після реєстрації свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2001 року на ім`я [PERSON] , був виданий Додаток від 27.11.2001 року до сертифікату ОД №0105094 від 14.02.1997 року, який зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №166, відповідно до якого нею набуто право на земельну частку (пай) розміром 3,8 га в умовних кадастрових гектарах. Згідно довідки Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №189 від 21.10.2020 року земельна ділянка (пай), яка належить [PERSON] , знаходиться на полі №32 ділянка №32005 площею 3,14 га за межами с. Новоукраїнка Роздільнянського району Одеської області. В листопаді 2020 року позивач звернулась до Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «ім.Шевченка» на території Новоукраїнської сільської ради. 17.11.2020 року Рішенням Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №654 - VII мені, [PERSON] , надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видане на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2001 року №5051. При виготовленні технічної документації було встановлено, що їй неможливо виготовити технічну документацію на вказану земельну ділянку, так як не неї виготовив [PERSON] 31.12.2012 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №020750 від 19.12.2003 року площею 6,28 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123984200:01:003:0005, що підтверджується листом відділу у Роздільнянському районі ГУ ДГК в Одеській області №31/117-21 від 16.02.2021 року та додатком у вигляді Державного акту до нього. Відповідач [PERSON] мав право по праву спадкування за законом лише на частину земельної частки (паю) розміром 7,6 га на території КСП «Шевченко» відповідно до сертифікату серії ОД №0105094 від 14.02.1997 року за №166, яке належало [PERSON] , померлій [INFO] . Іншого права на земельну частку (пай), яке належало на праві колективної власності КСП «ім.Шевченка» у [PERSON] не було, що підтверджується листом відділу у Роздільнянському районі ГУ ДГК в Одеській області №31/117-21 від 16.02.2021 року, а тому [PERSON] не міг отримати у власність з земель КСП «ім.Шевченка» земельну ділянку більше ніж зазначена в сертифікаті 3,8 га. Зазначеними листом ДГК лише підтверджується факт незаконного привласнення [PERSON] мого права на земельну частку пай. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №020750 від 19.12.2003 року вбачається, що підставою для визнання права власності на земельну ділянку розміром 6,28 га за [PERSON] та видачі правовстановлюючого документу у вигляді Державного акту на право власності серії ОД №020750 було рішення 4 сесії XXIV скликання Новоукраїнської сільської ради від 22.04.2003 року №21. Однак на адвокатський запит №6 від 26.02.2021 року листом Роздільнянської РДА Одеської області №410/3/12/01-37 від 05.03.2021 року надано інформацію, що рішення 4 сесії XXIV скликання Новоукраїнської сільської ради від 22.04.2003 року №21 в архівному відділі Роздільнянської РДА Одеської області не виявлено. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.12.2021 року позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення ради та визнання недійсним державного акта про право приватної власності на земельну ділянку, - задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 4 сесії XXIV скликання Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 22 квітня 2003 року №21 в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 6,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123984200:01:003:0005.Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №020750, виданий 19 грудня 2003 року площею 6,28 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123984200:01:003:0005, виданий на підставі рішення 4 сесії XXIV скликання Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 22 квітня 2003 року №21 на ім`я [PERSON] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №28. Рішення набрало законної сили 18.01.2022 року. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.10.2024 року скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою від 02.08.2021 року по справі №511/1611/21. Після отримання рішення суду від 17.12.2021 року позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області Ольга Марущенко з метою оформлення права власності на належну їй земельну ділянку, однак Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно 74389744 від 01.08.2024 року мені відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п. 8, 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 13 статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Згідно ч. 10 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченомупунктом 1частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Мотиви та висновки суду. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо витрат у справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховує те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат, у зв`язку з чим, вважає за можливе залишити їх за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved