Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», представник позивача Титаренко Владислав Володимирович до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.10.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1256281, відповідно до якого банк надає клієнту послугу споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору з дати надання кредитного договору № 014/380805/82/1256281 банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 58792 грн. 92 коп., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Мета кредиту є придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 28249 грн. 36 коп., погашення заборгованості клієнта перед АТ«Райффайзен Банк» в розмірі 2292 гн. 92 коп. Строк кредиту 72 міс., з процентною ставкою 39,9% річних. 20.02.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-67-F, відповідно до якого позивач набув право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 014/380805/82/1256281 від 12.10.2021, сума заборгованості за яким становить 60953 грн. 53 коп., з яких: 52116 грн. 09 коп. сума заборгованості за кредитом; 8837 грн. 44 коп. сума заборгованості за відсотками. Позивач, як новий кредитор, направив відповідачу вимогу про виконання грошових зобов?язань за кредитним договорами, проте відповідач її не виконав, що й стало підставою для звернення до суду. Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 18 листопада 2025 року прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Учасникам справи надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви та доданих до неї документів, проте судова кореспонденція повернулась на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20). Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ «Райффайзен Банк» у зв`язку з чим 12.10.2021 підписав Заяву на отримання кредиту за програмою кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1256281, якою просив надати кредит у розмірі 56500 грн., строком на 72 міс. 12.10.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1256281, відповідно до якого банк надає грошові кошти у розмірі 558792 грн. 92 коп., строком на 72 місяці, фіксованою процентною ставкою 39,9% річних. Відповідно до п. 2.4. Договору дата щомісячного ануїтентного платежу 12 числа кожного календарного місяця. Відповідно до п. 2.1.3. Договору погашення заборгованості клієнта перед АТ «Райффайзен Банк» в розмірі 28250 грн. 64 коп. за споживчим кредитом наданим банком на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 22034626087 від 24 жовтня 2019 року. Оплату клієнтом страхового платежу в розмірі 2292 грн. 92 коп. на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» передбачено п. 2.1.2. Договору. Пункт 4.2. Заяви-Договору застосовується у разі якщо в рамках користування Послугою споживчого кредиту Клієнт придбаває супровідну послугу страхування життя, здоров`я та працездатності, яку надає третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА Життя» (п. 4.2. Договору). Заяву на отримання кредиту за програмою кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1256281, додаток до Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № PDV2-1148932 від 27.08.2015, Заява-Договір про надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1256281, паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» та Додаток № 1 до Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту, яким ж Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки підписано відповідачем власноруч, про що свідчить підпис на вказаних копіях документів. АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, що підтверджується випискою по рахунку. З розрахунку заборгованості вбачається, що в порушення умов договору Відповідач отримані кредитні кошти не повернув, у зв?язку з чим заборгованість становить 60953 грн. 53 коп., яка складається з: 52116 грн. 09 коп. заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2708 грн. 99 коп., заборгованість за процентами 8837 грн. 44 коп., в тому числі за простроченими процентами 8098 грн. 84 коп. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Підписанням договору відповідач погодився з усіма його істотними умовами, з урахуванням чого, суд прийшов до висновку, що між сторонами досягнуто згоди щодо сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов?язання. Підписавши договори, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Відповідно до п. 3.2. Договору клієнт здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів. З виписок по рахунку також видно, що відповідач отримав кредитні кошти, проте в порушення умов договору своєчасно та в повному обсязі не повернув заборгованість, у порядку визначеному договором. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, судом встановлено, що підписавши Заяву № 014/380805/82/1256281 на приєднання до Договору добровільного страхування життя № РБ1702 від 15.03.2019, відповідач прийняв пропозицію ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» на укладення Договору добровільного страхування життя РБ1702 від 15.03.2019 для клієнтів фізичних осіб, які отримують в АТ «Райффайзен Банк Аваль» споживчий кредит за програмою кредитування «Кредит готівкою», та висловив повну та безумовну згоду з ним. Також, 20.02.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-67-F, відповідно до якого позивач набув право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 014/380805/82/1256281 від 12.10.2021, сума заборгованості за яким становить 60953 грн. 53 коп., з яких: 52116 грн. 09 коп. сума заборгованості за кредитом; 8837 грн. 44 коп. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується копією Договору відступлення права вимоги № 114/2-67-F, платіжними інструкціями № 1707 від 18.07.2024, № 1734 від 24.07.2024 та копією Реєстру боржників. Відповідно до п. 2.1. Договору про відступлення прав вимоги № 114/2-67-F на умовах та в порядку, встановленому цим Договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Разом з цим Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що Відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надав належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, з огляду на що, позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наведеного. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи що вирішується питання про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір у розмірі 3028 грн. покладається на відповідача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: approved