Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

В травні 2024 року заступник прокурора Летичівської окружної прокуратури Хмельницької області звернувся в суд з позовом в інтересах Держави в особі Деражнянської міської ради Хмельницької області до [PERSON] , з участю Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про визнання недійсним наказу ГУ ДЗК у Хмельницькій області та витребування земельної ділянки, зокрема, просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.05.2021 №22-2345-сг про надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6821580800:04:083:0010, розташованої за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області; витребувати у [PERSON] на користь Деражнянської міської територіальної громади в особі Деражнянської міської ради (ЄДРПОУ 04403025, 32200, м. Деражня, вул. Миру, 37, Хмельницького району Хмельницької області) земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 6821580800:04:083:0010) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами села Божиківці Деражнянської міської територіальної громади у Хмельницькому районі, а також стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області на користь Хмельницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, р/р UA188201720343120002000002814) судовий збір, сплачений за пред`явлення цього позову в сумі 6 056 грн. В судовому засіданні прокурор та представник Деражнянської ОТГ позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов із викладених в ньому підстав.Представник ГУ ДЗК в судове засідання не з`явився, проте надав суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги прокурора не підтримав та просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач та його представник в заключне судове засідання не прибули, повідомлені належним чином. Заслухавши прокурора та інших учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом об`єктивно встановлено, що 23.04.2021 [PERSON] , у відповідності до ст.ст. 118, 121 ЗК України, в порядку безоплатної приватизації земель, звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру в області) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно йому у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (на даний час Деражнянська міська територіальна громада Хмельницького району Хмельницької області). За результатами її розгляду наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.05.2021 №22-1917-сг [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною виду цільового призначення в межах категорії за основним призначенням - землі сільськогосподарського призначення (цільове призначення земельної ділянки до його зміни - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після зміни - для ведення особистого селянського господарства). Надалі, 21.05.2021 [PERSON] звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру в області про передачу безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району (на даний час Деражнянська міська територіальна громада Хмельницького району Хмельницької області).Наказом ГУ Держгеокадастру в області від 24.05.2021 №22-2345-сг [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6821580800:04:083:0010 площею 2 га та передано її у власність. У подальшому, рішенням державного реєстратора Ярмолинецької селищної ради від 01.06.2021, [PERSON] видано витяг про право власності на вказану земельну ділянку. Разом з тим, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером 6821580800:04:083:0010 розташована в межах масиву нерозпайованих земель сільськогосподарського призначення (багаторічні насадження) колишньої колективної власності, а саме колективного сільськогосподарського підприємства (асоціації кооперативів) «ім. Петровського», правонаступником якого є СТОВ «Відродження» села Божиківці. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин, в силу закону, розпорядником цієї категорії земель була територіальна громада, а не орган виконавчої влади. Як наслідок, земля вибула з розпорядження територіальної громади поза її волею та набута [PERSON] який не мав права на її отримання.Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин. Відповідно до постанов Верховної Ради України від 13.03.1992 №№ 2200-ХІІ, 2201-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 12.02.1996 № 187 «Про стан реформування земельних відносин», Указів Президента України від 10.11.1994 № 666/94 та від 08.08.1995 № 720/95, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон № 2114-XII), Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV), постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», наказу Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 № 47/172/48 складовою реформування земельних відносин в Україні було роздержавлення земель, тобто їх передача із державної в колективну власність, а згодом, в результаті розпаювання майна, у приватну. Відповідно до ст.ст. 5, 60 ЗК України (1990 року, в редакції від 22.06.1993), ст.ст. 1, 7 Закону № 2114-XII, в редакції від 14.10.1992, земля може належали громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю, поміж інших, є колективні сільськогосподарські підприємства, які є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Статтями 17 та 28, 29 ЗК України (1990 року, в редакції від 22.06.1993) передбачено порядок передачі землі в колективну власність, а також припинення права колективної власності на неї. Зокрема визначено, що передача земельних ділянок у колективну власність, так і припинення права колективної власності на них, провадиться за рішеннями відповідних Рад народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Натомість, згідно ст.ст. 22, 23 ЗК України (1990 року, в редакції від 22.06.1993), п.п. 3.1, 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 № 28, право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує це право. Таким документом є державний акт на право колективної власності, який видається та реєструється (у Книзі (записів) реєстрації державних актів на право колективної власності на землю) сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів (ст. 10 Закону № 2114-XII, в редакції від 14.10.1992), яка прийняла рішення про передачу земель у власність. Таким чином, єдиним належним і допустимим доказом наявності речового права на земельну ділянку у тієї чи іншої особи є наявність правовстановлюючого документа, яким у відповідності до вимог ст.ст. 3, 17 ЗК України, в редакції від 22.06.1993 року, є рішення відповідної Ради народних депутатів, а не державний акт на право колективної власності на землю, який лише посвідчує таке право (ст. 23 ЗК України, в редакції від 22.06.1993 року) Згідно п. 1 Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95 паюванню підлягали лише сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам. Паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 № 47/172/48, на виконання Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95 та постанови Кабінету Міністрів України від 12.02.1996 № 187 «Про стан реформування земельних відносин», затверджено Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій. Цим документом визначався порядок складання схем поділу земель колективної власності на земельні частки (паї), порядок передачі земельних часток (паїв) в натурі та порядок організації робіт з такої передачі земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності. Згідно із п.п. 1.3, 2.1, 2.17, 2.18, 2.7, 2.9, 2.10, 4.2 методичних рекомендацій вбачається, що передача в натурі в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснювалася після складання «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)». Схеми розроблялися за повною (складався проект організації території земельних часток (паїв), проводилося коригування сівозмін підприємства) або скороченою програмою. Складанню схеми передують підготовчі роботи, в процесі яких вивчалися та систематизувалися низка матеріалів, у тому числі плани землеволодінь та землекористувань підприємства, матеріали проектів землеустрою, розроблених на територію господарств по передачі земель у колективну власність, технічна документація по видачі державних актів на право колективної власності на землю, а також вивчалася громадська думка щодо черговості паювання сільськогосподарських угідь з урахуванням регіональних особливостей їх використання, особливо тих, де виділення окремих земельних часток (паїв) неминуче призведе до зниження ефективності їх використання (меліоровані землі, масиви багаторічних насаджень, спеціалізованих сівозмін) тощо. На схемі виділялися земельні масиви, що могли бути поділені на земельні частки (паї) без обмежень в часі, у тому числі земельні ділянки першочергової приватизації. Із земель, що могли приватизуватися без обмежень у їх подальшому використанні, виділялися ділянки першочергового поділу на земельні частки (паї). На ділянки першочергового поділу розроблявся проект організації території земельних часток (паїв) за замовленням громадян. З метою складання цього проекту проводилося геодезичне визначення меж земельних ділянок першочергової приватизації, встановлювалися пункти прив`язок окремих земельних ділянок громадян до геодезичної мережі, наносилися контури агровиробничих груп ґрунтів та їх бонітету. Тобто, Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) був вихідною документацією із землеустрою, якою проектувалися земельні ділянки, що мали бути виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства, ним визначалися їхнє місце розташування, межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, обмеження у використанні тощо. Передача земельної частки (паю) в натурі провадилася згідно зі схемою та проектом організації території земельних часток. Отже, наявність цієї документації зумовлювала подальше виготовлення пайовиками технічної документації зі складення державних актів на право приватної власності на землю та оформлення речового права на належні їм землі (п.п. 3.3, 3.5, 3.8 методичних рекомендацій). Верховною Радою України 05.06.2003 прийнято Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV), яким визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали, поміж інших, колективним сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). 01 січня 2019 року набрав чинності Закон України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (далі - Закон № 2498-VIII), яким внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, у тому числі до Земельного кодексу України та Закону № 899-IV. Цим законом оновлено та конкретизовано порядок й особливості використання та розпорядження землями, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) (ст. 14- Закону № 899-ІV). Так, згідно з пунктом 21 Перехідних положень ЗК України, з дня набрання чинності Закону № 2498-VIII, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані. Тобто, розпорядником цієї категорії земель є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, а єдиною підставою для виділення земельної ділянки із земель колишньої колективної власності - рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 21.09.2022 у справі № 530/467/19, від 06.06.2023 у справі № 371/153/22, від 24.01.2024 у справі № 379/818/22, від 18.10.2023 у справі № 686/14706/21, від 15.11.2023 у справі № 686/14733/21, від 05.02.2024 у справі № 686/14721/21. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, поміж іншого, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок безоплатної приватизації землі визначено ст.ст. 116, 118 ЗК України. На момент виникнення спірних правовідносин, у відповідності до ст. 122 ЗК України, до повноважень територіальних органів Держгеокадастру належала передача у власність або користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. Правова оцінка спірних правовідносин. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, докази, які подаються до суду, повинні бути належними, тобто стосуватися предмета доказування, інакше суд не бере їх до розгляду згідно з ч. 4 ст. 77 ЦПК України, допустимими, тобто отриманими у встановленому законом порядку, достовірними, щоб на їх підставі можна було встановити дійсні обставини справи, та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України). В ході вивчення встановлено, що [PERSON] 23.04.2021, у відповідності до ст.ст. 118, 121 ЗК України, в порядку безоплатної приватизації земель, звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру в області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2 га з метою подальшої її безоплатної передачі йому у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (на даний час Деражнянська міська територіальна громада Хмельницького району Хмельницької області). Як зазначалося вище, за результатами її розгляду наказом ГУ Держгеокадастру в області від 11.05.2021 №22-1917-сг [PERSON] надано дозвіл на розробку відповідної документації із землеустрою У подальшому, наказом ГУ Держгеокадастру в області від 24.05.2021 №22-2345-сг, за заявою [PERSON] , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6821580800:04:083:0010 площею 2 га та передано її у власність. Із наказів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.05.2021 №22-1917-сг та від 24.05.2021 №22-2345-сг вбачається, що при відведенні спірної земельної ділянки фактично змінено вид її цільового призначення в межах однієї категорії - із земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землі для ведення особистого селянського господарства). Таким чином, таке рішення ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області є таким, що прийнято всупереч вимог ст.122 ЗК України, п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 14-1 Закону № 899, так як вказана земельна ділянка не була вільною землею державної власності, а належить до масиву земель сільськогосподарського призначення (багаторічні насадження) колективної власності колишнього КСП «ім. Петровського», які не підлягали поділу на земельні частки (паї) і були залишені для сумісного використання після розпаювання між співвласниками СТОВ «Відродження» (правонаступника КСП «ім. Петровського») земельних часток (паїв). А відтак, повноваження щодо розпорядження цими землями на момент прийняття органом виконавчої влади оспорюваного наказу (24.05.2021 №22-2345-сг) належали органу місцевого самоврядування згідно Закону України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (далі - Закон № 2498-VIII), яким внесено зміни до Земельного кодексу України та визначено, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, які припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 530/467/19, від 06.06.2023 у справі № 371/153/22. Таким чином, [PERSON] не мав права на отримання у власність вказаної земельної ділянки, оскільки ця земля вибула з розпорядження територіальної громади поза її волею та може бути витребувана у [PERSON] . У даному спорі доказуванню підлягає питання належності спірної земельної ділянки до земель колишньої колективної власності. Так, рішенням Божиковецької сільської ради народних депутатів Деражнянського району Хмельницької області від 09.03.1995 №1, архівну копію якого долучено до матеріалів позовної заяви, в колективну власність асоціації імені Петровського передано 2823,1 га земель, з яких: ріллі - 2021,8 га, багаторічних насаджень - 200,7 га, сіножатей - 458 га та пасовищ - 142,6 га, які розташовані на території Божиковецької сільської ради. У подальшому, колективному сільськогосподарському підприємству «ім. Петровського» села Божиківці видано Державний акт на право колективної власності на землю серія ХМ №0028 від 09.11.1995, згідно якого КСП «ім. Петровського» передано у колективну власність землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2950,7 га, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №14 Проте, до матеріалів позову долучено копію, а не оригінал вказаного державного акту на право колективної власності на землю, так як згідно інформації ГУ Держгеокадастру в області від 18.01.2023 останній у відділі у Секторі №2 Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відсутній. Відповідно до листів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 03.04.2024 №1427/281-24 та Деражнянської міської ради від 08.04.2024 №02.02-08/538 Книга (Журнал) реєстрації державних актів на право колективної власності на землю Божиковецької сільської ради у них відсутня, що також підтверджується протоколами тимчасового доступу до документів від 23.04.2024 та 09.05.2024 відповідно в Деражнянській міській раді та Секторі №2 Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Проте, на підтвердження його існування надано належним чином завірену копію рішення Божиковецької сільської ради народних депутатів Деражнянського району Хмельницької області від 09.03.1995 №1 про передачу у колективну власність КСП «ім. Петровського» 2823,1 га сільськогосподарських земель, прийняття якого передувало видачі державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, єдиним належним і допустимим доказом наявності речового права на земельну ділянку у тієї чи іншої особи є наявність правовстановлюючого документа, яким у відповідності до вимог ст.ст. 3, 17 ЗК України, в редакції від 22.06.1993 року, є рішення відповідної Ради народних депутатів, а не державний акт на право колективної власності на землю, який посвідчує таке право (ст. 23 ЗК України, в редакції від 22.06.1993 року). При цьому, існування права колективної власності на землю не залежить від наявності чи відсутності у відповідного сільськогосподарського підприємства державного акта, оскільки втрата його оригіналу не позбавляє підприємства права власності на землю, яка йому передана. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16, постановах Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 903/704/20, від 07.04.2021 у справі № 299/1719/19, а також постановах Верховного Суду від 18.10.2023 у справі № 686/14706/21, від 15.11.2023 у справі № 686/14733/21 при розгляді справи № 686/14711/21, які є подібними справі у спірних правовідносинах. Крім того, сам по собі державний акт на право колективної власності втрачає свою актуальність після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), оформленого відповідним протоколом (до якого додається проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), затвердженого відповідною сільською, селищною, міською радою, виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 299/1719/19. Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) є документом, яким проектувалися земельні ділянки, що мали бути виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства, визначалося їх місце розташування, межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягали розподілу між пайовиками, їх цільове призначення, обмеження у використанні тощо. Тобто, Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) був вихідною документацією із землеустрою, на підставі якого у подальшому виготовлялася технічна документація зі складення державних актів на право приватної власності на землю та оформлювалися речові права на належні пайовикам землі. Зокрема, встановлено, що у 1999 році Хмельницьким філіалом Інституту землеустрою Академії аграрних наук, на замовлення СТОВ «Відродження» згідно договору № 66а від 17.11.1998, розроблено «Технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «Відродження» Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області» з картографічним матеріалом - Проектом організації території земельних часток (паїв) в межах Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області». Вказана документація виготовлена у відповідності до діючого на той час законодавства, а саме Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених на виконання Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95 та постанови Кабінету Міністрів України від 12.02.1996 № 187 «Про стан реформування земельних відносин» наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04.06.1996 № 47/172/48, зі змінами і доповненнями від 03.03.1998. Оригінал вказаної документації вилучено в Хмельницької філії ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в межах кримінального провадження № 42021242240000019 від 20.08.2021, зареєстрованого за фактом незаконного розпорядження у 2021 році органом виконавчої влади десятьма земельними ділянками загальною площею 20 га колишньої колективної власності КСП «ім. Петровського», шляхом безоплатної передачі їх у приватну власність громадян. З пояснювальної частини вказаної технічної документації вбачається, що в ході підготовчих робіт проведено зйомку земель колективної власності з метою встановлення фактичного стану використання земель та уточнення їх площ, зібрано, систематизовано та вивчено проект роздержавлення та приватизації землі, проекти встановлення меж сільської ради та меж населених пунктів, технічну документацію по видачі державного акту на право колективної власності на землю 1995 року, матеріали ґрунтових обстежень 1990 року, шкали бонітування ґрунтів орних земель, технічну документацію по паюванню земель, переданих в колективну власність 1997 року. У порівнянні з матеріалами технічної документації по паюванню земель колективної власності СТОВ «Відродження» пройшли зміни в складі сільськогосподарських угідь та визначено, що землі багаторічних насаджень площею 200,7 га, сіножатей площею 301,31 га, пасовищ - 124,3 га , які не підлягали поділу на земельні частки (паї) і мали використовуватися спільно. Крім того, у пояснювальній записці зазначено, що на основі матеріалів проектування виготовлено державні акти на право приватної власності на землю, підготовлено акти про передачу та прийом земельних часток (паїв) в натурі. Згідно технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «Відродження» Божиковецької сільської ради Деражнянського району від 1999 року, проект роздержавлення та приватизації земель, проект меж сільської ради та меж населених пунктів, технічна документація по видачі державного акту на право колективної власності на землю від 1995 року, технічна документація по паюванню земель переданих у колективну власність від 1997 року, у подальшому були вихідною документацією із землеустрою для виділення земельних часток пайовикам СТОВ «Відродження» та виготовлення технічної документації зі складення державних актів на право приватної власності на землю, а також оформлення речового права на належні їм землі. Жодних зауважень щодо невідповідності зазначеної технічної документації у органів, які оформляли власність на ці землі не виникало. На підставі цієї технічної документації оформлено право власності на землю 843 пайовикам - членам колективного сільськогосподарського підприємства. Крім того, протоколом загальних зборів колективу співвласників СТОВ «Відродження с. Божиківці №1 від 19.01.1999, який міститься в технічній документації від 1999 року підтверджено те, що загальна площа земель переданих у спільну власність СТОВ «Відродження» складає 670,5 га у тому числі 200,7 га багаторічних насаджень. Вказана технічна документація була розроблена Хмельницькою філією Інституту землеустрою Академії аграрних наук України, згідно вимог чинного на той час законодавства, погоджена висновком державної землевпорядної експертизи Хмельницького обласного управління земельних ресурсів №39 від 21.02.2000, затверджена протоколом загальних зборів колективу співвласників СТОВ «Відродження с. Божиківці №1 від 19.01.1999 та рішенням сесії Божиковецької сільської ради №6 від 19.02.1999. Згідно установчого договору про створення СТОВ «Відродження» від 17.03.1998 зареєстрованого Деражннською районною державною адміністрацією 26.03.1998 за №260, засновниками та учасниками сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» виступають громадяни - члени Асоціації кооперативів ім. Петровського с. Божиківці, що реорганізовується. Також, відповідно до пунктів 1.1, 1.4. Статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» від 17.03.1998 зареєстрованого Деражннською районною державною адміністрацією 26.03.1998 за №260, СТОВ «Відродження» є підприємством, заснованим на базі Асоціації кооперативів ім. Петровського, що реорганізовується та є правонаступником реорганізованої асоціації сільськогосподарських кооперативів ім. Петровського. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 25.02.2019 №5/93-Б-10 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» с. Божиківці Деражнянсого району ліквідовано та 20.03.2019 до Державного реєстру юридичних осіб внесено відомості про припинення юридичної особи СТОВ «Відродження». Таким чином, рішення Божиковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району № 1 від 09.03.1995 про передачу у колективну власність асоціації імені Петровського земель сільськогосподарського призначення, установчий договір про створення СТОВ «Відродження» від 17.03.1998, статуту СТОВ «Відродження» від 17.03.1998, ухвала Господарського суду Хмельницької області від 25.02.2019 №5/93-Б-10 якою СТОВ «Відродження» ліквідовано, безумовно підтверджують факт існування такого колективного сільськогосподарського підприємства як КСП «ім. Петровського», його подальшого реформування у відповідності до вимог чинного на той час законодавства у СТОВ «Відродження», передачі з метою прискорення земельної реформи йому у колективну власність земель сільськогосподарського призначення на території Божиковецької сільської ради. Також, прокурором, з врахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.09.2022 у справі № 686/14731/21 у подібних правовідносинах, яким аналогічну цивільні справу повернуто на новий розгляд, долучено висновок експерта №1584/23-26 за результатами проведення в межах кримінального провадження №42021242240000019 від 20.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, судової земельно-технічної експертизи, яким визначено, що земельна ділянка із кадастровим номером 6821580800:04:083:0010 розташована в межах земель СТОВ «Відродження» колишня спілка селянських господарств «ім. Петровського» села Божиківці. Слід зауважити, що із вступної, дослідницької частин висновку експерта та відповідей на поставлені питання вбачається, що об`єктом дослідження були, поміж інших, спірна земельна ділянка та земельні ділянки, включені до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «Відродження» Божиковецької сільської ради Деражнянського району з картографічними матеріалами, яка затверджена рішенням Божиковецької сільської ради (1999 року). Тобто, дослідження щодо їх накладення проводилося згідно вказаної технічної документації із землеустрою, а не копії державного акта на право колективної власності на землю від серія ХМ №0028 від 09.11.1995. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно пунктів «а», «б» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до пункту «є1» ст. 151 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 га. Відповідно до пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Таким чином, всупереч вимог статей пункту «є1» ст. 151,116, 118, 121, пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України, розглядаючи заяву [PERSON] по суті, ГУ Держгеокадастру в області не надано належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у ній, доводам заявника, в тому числі, що спірна земельна ділянка розташована в межах земель, які перебували в користуванні спілки селянських господарств «ім. Петровського» села Божиківці та відносяться до земель колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, та вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, а саме Деражнянської міської територіальної громади, чим порушено встановлений законом порядок передачі у власність громадянам земельних ділянок та право територіальної громади на розпорядження землею сільськогосподарського призначення. Формальний підхід до вирішення заяви, прийняття рішення про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею та передачі її у власність, створили передумови для незаконного її відчуження та вибуття із розпорядження Деражнянської міської територіальної громадив особі Деражнянської міської ради, якій в силу закону належить право розпорядження нею. Спосіб захисту. Згідно із ст. 1 ЗК України, ч. 1 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством України, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 78 ЗК України, ст.ст. 319, 321, ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 324 ЦК України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Згідно зі ст.ст. 140, 143 і 144 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, що здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування; територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи управляють майном, що є в комунальній власності, вирішують інші питання, віднесені законом до їх компетенції; вирішуючи питання місцевого значення, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст. 172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Аналогічна норма міститься у ст. 80 ЗК України. Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом - ЦК України та ЗК України. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону, поміж іншого, здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України, ст. 374 Цивільного кодексу України право власності на землі комунальної власності належать територіальним громадам, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Повноваження сільських, селищних, районних, міських, обласних рад та їх виконавчих органів визначені в ст.ст. 8-12 ЗК України (розпорядження землями, передача земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам, надання земельних ділянок у користування, вилучення земельних ділянок, викуп земельних ділянок для суспільних потреб, організація землеустрою тощо). Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Також, відповідно до п. в ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №727-р визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Хмельницької області, відповідно до якого до складу Деражнянської міської територіальної громади включено Божиковецьку територіальну громаду. З урахуванням викладеного, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6821580800:04:083:0010 на даний час розташована на території Деражнянської міської територіальної громади Хмельницького району. За змістом зазначених положень чинного законодавства питання розпорядження землею, у тому числі надання її у власність, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, в даних спірних правовідносинах - Деражнянської міської ради, як органу місцевого самоврядування. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України, формами та засобами реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування є рішення уповноважених органів, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що способом реалізації компетенції органу місцевого самоврядування є нормативні та інші акти (ненормативні) у формі рішень. Рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності є зовнішнім вираженням законодавчо обумовленої управлінської діяльності та владної волі суб`єкта владних повноважень, який в інтересах територіальної громади як власника землі здійснює правомочність розпорядження нею з дотриманням земельних інтересів суспільства в цілому та територіальної громади зокрема. Прийняті виключно у відповідності до вимог закону та в межах повноважень рішення органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можуть слугувати підставою для набуття у власність чи користування фізичними та юридичними особами земельних ділянок комунальної власності. Порушення вимог законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності не тільки не відображає волю територіальної громади на розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а й порушує суспільні інтереси та інтереси територіальної громади. Земельна ділянка площею 2 га (кадастровий номер 68215808200:04:083:0010) вибула із земель комунальної власності внаслідок незаконної передачі у власність [PERSON] не рішенням уповноваженого органу територіальної громади, а рішенням ГУ Держгеокадастру в області, тобто поза волею розпорядника цих земельних ділянок - Деражнянської міської територіальної громади в особі Деражнянської міської ради. Відповідно до положень ст.ст. 167, 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а територіальні громади - через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції (ст.ст. 169, 172 ЦК України, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Український народ в цілому, та територіальна громада зокрема, як власник земель делегує відповідним органам державної виконавчої влади чи місцевим радам повноваження щодо здійснення права власності від їх (народу та громади) імені, в їх інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом - Конституцією України, ЦК України та ЗК України. Засобом вираження волі власника (Українського народу) на розпорядження конкретною земельною ділянкою державної чи комунальної власності є рішення суб`єкта владних повноважень, визначеного законом. При цьому, прийняття рішення щодо розпорядження земельною ділянкою державної чи комунальної власності всупереч вимог закону суперечить волі та інтересам суспільства і територіальної громади. Обов`язковою умовою визнання правового акта індивідуальної дії недійсним є порушення у зв`язку з його прийняттям прав власника майна. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п. 83), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п.п. 33 та 34), від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14 (пунктах 25-28), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Серед способів захисту цивільних прав власника земель як ЦК України (ст. 21), так і ЗК України (ст. 155) визначає можливість оскарження у судовому порядку правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У даному спорі, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області прийняло наказ від 24.05.2021 № 22-2345-СГ про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6821580800:04:083:0010 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства як із земель державної власності. Однак, спірна земельна ділянка належить до земель колективної власності колишнього КСП (АК) «ім. Петровського», які в силу Законів № 2498-VIII та № 899-IV перебувають у розпорядженні Деражнянської міської територіальної громади, на території якої вони розташовані, а тому оспорюване рішення органу виконавчої влади, яке порушує право цієї громади на розпорядження нею та суперечить її волі, підлягає визнанню недійсним. Таким чином, у спорах щодо захисту прав на землю визнання незаконними та скасування (визнання недійсними) рішень суб`єктів владних повноважень щодо розпорядження земельними ділянками є ефективним способом захисту, про що неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду. Більше того, такий спосіб захисту прямо передбачений цивільним та земельним законодавством, є ефективним з огляду на правову природу таких рішень, що поєднують у собі публічно-правові та приватно-правові елементи, а також на правові наслідки їх реалізації, які не завжди вичерпуються фактом укладення правочину чи відповідної реєстрації речового права. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 №910/1809/18 від якої відступів не було. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, [PERSON] набув у власність вказану земельну ділянку на підставі рішення органу який не мав права на розпорядження нею. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно ч.2 ст.16, ст.387, 393 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З огляду на викладене право власності на вказану земельну ділянку дійсного власника - Деражнянської міської територіальної громади презюмується і не припиняється із втратою нею цього майна, а тому це право територіальної громади підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову до відповідача. Також, за змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Оскільки передумовою набуття права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку було незаконне рішення №22-2345-СГ від 24.05.2021 ГУ Держгеокадастру в області щодо відведення та неправомірного безоплатного набуття ним у власність земельної ділянки, інтереси Деражнянської міської територіальної громади підлягають захисту шляхом витребування до комунальної власності цієї земельної ділянки. Щодо сумісності обраного способу захисту порушеного права із гарантіями, встановленими ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У практиці ЄСПЛ, зокрема у рішеннях у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, виокремлено три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Слід наголосити, що з огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право територіальної громади на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Витребування у комунальну власність в особі органу місцевого самоврядування незаконно приватизованої земельної ділянки сприятиме реалізації зазначених конституційних положень є умовою позбавлення безпідставних переваг відповідача [PERSON] та відновлення можливості справедливого (законного) розподілу такого обмеженого державного ресурсу як земля, що становить державний інтерес (вказане цілком узгоджується із правовою позицією ЄСПЛ, п.п. 70-71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», п. 54 рішення від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України»), та свідчить про порушення інтересів держави й наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором у цій справі інтересів держави. Незаконне набуття відповідачем права власності на ці землі позбавляє Український народ загалом та державу зокрема (ст. 13 Конституції України) правомочностей власника землі, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України).Враховуючи вищевикладене, а також те, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення вибула з комунальної власності з грубим порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок її незаконної передачі у власність [PERSON] не рішенням уповноваженого органу територіальної громади, а рішенням ГУ Держгеокадастру в області, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - Деражнянської міської територіальної громади в особі Деражнянської міської ради, така ділянка підлягає витребуванню. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Аналіз ст. 2, 181, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» дає підстави для висновку, що захист інтересів територіальних громад і нормальне функціонування місцевого самоврядування є прямим обов`язком саме держави.У зв`язку із цим, інтереси держави та позивача, який представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження, повністю збігаються. Щодо строків позовної давності.Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦКУ для звернення до суду загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.Наказ ГУ Держгеокадастру в області №22-2345-сг яким [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано її у власність прийнято від 24.05.2021.У подальшому рішенням державного реєстратора Ярмолинецької селищної ради від 01.06.2021, [PERSON] видано витяг про право власності на вказану земельну ділянку.З урахуванням ст.ст. 261, 267 ЦКУ суд вважає, що строки звернення до суду не пропущено. Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави.Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.Статтею 56 ЦПК України передбачено порушення справи за позовами прокурорів, які звертаються до суду в інтересах держави. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. За змістом ст. 80 ЗК України, ст. 2, 172, 327, 374 ЦК України право власності на землі комунальної власності належать територіальній громаді, яка реалізує це право через відповідні органи місцевого самоврядування.За змістом зазначених положень чинного законодавства питання розпорядження землею, у тому числі передачі її у власність, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, в даних спірних правовідносинах - Деражнянської міської ради, як органу місцевого самоврядування, так і власника спірної земельної ділянки.Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Порушення інтересів держави обґрунтовується тим, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення комунальної форми власності вибула з власності територіальної громади з грубим порушенням вимог чинного законодавства.Крім цього, уповноважений державою орган не вжив заходів до захисту прав та витребування спірних земельних ділянок.Летичівською окружною прокуратурою 19.02.2024 на адресу Деражнянської міської ради направлено лист про виявлені порушення з проханням повідомити чи вживатимуться заходи на усунення зазначених порушень, у тому числі в судовому порядку.З отриманої інформації від 20.02.2024 №02.02-08/250 вбачається, що такі заходи не вживалися та на даний час не вживатимуться. Зазначені причини не звернення позивача до суду є необґрунтованими, що свідчить про відсутність намірів у Деражнянської міської ради самостійно вживати заходи на захист інтересів територіальної громади в частині витребування земельних ділянок та дає право прокурору,

Outcome: approved