Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Фактичні обставини справи. 30 грудня 2025 року до Горохівського районного суду через систему «Електронний суд» надійшла справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 29.04.2024 року між ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» та [PERSON] був укладений кредитний договір №240429-002, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу кредит у сумі 42682,93 грн на умовах строковості, зворотності і платності, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Взяті на себе зобов`язання кредитор виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах передбачених договором. Однак, відповідач належним чином умови договору не виконував, заборгованість за кредитом та нараховані відсотки за користування кредитними коштами у встановленому договором порядку тривалий час не погашає. Станом на 02.05.2025 року непогашена заборгованість відповідача за кредитним договором становить 49311,19 грн., з яких: 30894,46 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 18416,72 грн прострочена заборгованість за процентами. З метою досудового врегулювання спору 06.06.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу, однак заборгованість останнім не була сплачена. За таких обставин ТзОВ «КРЕДИТСЕРВІС» просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договором у загальному розмірі 49311,19 грн., а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 2422,40 грн та витрат на отримання правничої допомоги у розмірі 7000 гривень. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 30 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за відсутності його представника. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від відповідача не надходило, відзив на позов не подала. Про дату час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим у відповідності до вимог ЦПК України, про що у матеріалах справи містяться відповідні докази, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб порталі «Судова влада України», про що в матеріалах справи містяться відповідно докази. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 29.04.2024 між ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» та [PERSON] укладено кредитний договір №240429-002, який відповідач підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором U42373. За умовами договору [PERSON] отримала кредит в сумі 42682.93 грн строком на 183 днів, з 6 щомісячними платежами, комісія за видачу кредиту від суми кредиту склала 18,00%. Сума кредиту на карту 35000 грн. Процентна ставка за перший місяць, за всі наступні місяці, 120.45% річних; 361,35 % річних. Сторони також погодили, що денна процентна ставка 0,61%, денна процентна ставка (при дотриманні акційних умов) 0,31%, орієнтовна реальна річна ставка 2605,11%. Сума щомісячного платежу при дотриманні акційних умов 9811,09 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 90566,16 грн. З метою погашення кредиту у договорі встановлений графік платежів (а.с.17-24). Відповідач був ознайомлена з паспортом кредитного продукту, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором U42373. На рахунок [PERSON] ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» було перераховано 35 000,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція кредитового переказу коштів №666 (а.с.41). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 240429-002 від 29.04.2024 (а.с.33), [PERSON] у рахунок погашення кредиту здійснила два платежі: 27.05.2024 року на суму 9900,00 грн та 27.06.2024 року на суму 9900,00 грн. Відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 49311,18 грн, яка складається з: 30894,46 грн - прострочене тіло кредиту, 18416,72 грн - прострочені проценти, що також підтверджується розрахунком заборгованості за період з 29.04.2024 по 02.05.2025 (а.с.42). ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» 06.06.2025 на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 49311,18 грн. Вказана вимога позивача відповідачем не виконана. Застосоване судом законодавство та висновки суду Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Закон України «Про електронну комерцію» - визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» та [PERSON] укладено кредитний договір №240429-002 від 29.04.2024 року в електронному вигляді та за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачем також підписаний паспорт споживчого кредиту, який надається позичальнику до укладення кредитного договору, метою є повідомлення позичальника про умови надання кредиту у відповідній установі, у разі непогодження позичальника із викладеними у ньому умовами, останній має право відмовитися від отримання відповідної фінансової послуги. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином ознайомлена та погодилася із умовами надання кредиту, на підставі чого 29.04.2024 між сторонами укладено кредитний договір, в якому відображені умови надання кредиту, визначені у паспорті споживчого кредиту, [PERSON] з відповідним договором погодилась про що свідчить електронний підпис останньої. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами або встановлені комісії несправедливими, натомість відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором. ТзОВ «КРЕДИТСЕРВІС» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши їй, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання не виконала, оскільки не повністю вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору та проценти за користування кредитом, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Кредитні кошти були зараховані на картковий рахунок відповідача, який вона зазначала самостійно в системі під час оформлення договору. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За розрахунками позивача заборгованість відповідача за кредитним договором №240429-002 від 29.04.2024 року становить 49311,18 грн, яка складається з: 30894,46 грн - прострочене тіло кредиту, 18416,72 грн - прострочені проценти. Розмір заборгованості за процентами та комісіями, які відображені й у графіку платежів, є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом підлягають до задоволення. Таким чином, суд всебічно, повно, об`єктивно розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов є таким що підлягає до задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених банком судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 гривень. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. суд зазначає наступне. За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Ушакевич М.П. надано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги позивачу №25-01/2023 від 25 січня 2023; додаткову угоду №1 від 04 січня 2024 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved