Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Виконавчий комітет Кропивницької міської ради як орган опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, Нижньосірогозька селищна військова адміністрація про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. До управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради надійшло повідомлення Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області від 28.11.2024 щодо невиконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Працівниками Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Кропивницького районного управлінні поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кропивницького міського центру соціальних служб, 12.12.2024 відвідано родину [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Виявлено, що за вказаною адресою перебуває [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] . Мати та син є внутрішньо переміщеними особами, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] проживають без реєстрації. В будинку по [ADDRESS] під час відвідування було брудно, електропостачання відключено, зі слів [PERSON] за борги, умови для проживання, виховання та розвитку дитини не створені, в кімнатах відчувався сильний сморід. Постільна білизна відсутня, дитячі речі брудні, розкидані по кімнаті, продукти харчування та приготована їжа відсутні. [PERSON] мав занедбаний вигляд, волосся немите, одяг брудний. Дитина повідомила, що їла протягом доби лише один раз. Під час відвідування мати дитини поводила себе агресивно. Встановлено, що [PERSON] не працює, постійних доходів сім`я немає. За результатами проведення акта оцінки рівня безпеки дитини рівень безпеки [PERSON] оцінено за ознакою "дуже небезпечно", що передбачає негайне відібрання дитини від матері. [PERSON] вилучено з родини та влаштовано до комунального закладу «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» родини та влаштовано до Кіровоградської обласної ради. Враховуючи те, що дії та бездіяльність матері [PERSON] складають безпосередню загрозу для життя та здоров`я дитини Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради прийнято рішення від 23.12.2024 № 1309 «Про негайне відібрання дитини». Згідно з інформацією опорного закладу Нижньосірогозський ліцей Нижньосірогозської селищної ради від 09.12.2024 № 01/30-88, учень [PERSON] з 01.09.2024 не приступив до навчання на дистанційні формі. Для учня навчальним закладом було надіслано ноутбук, однак [PERSON] не був присутній на жодному уроці. Громадянка [PERSON] не виходить на зв`язок з вчителями. Під час проживання сім`ї за місцем реєстрації мати поводила себе неадекватно та агресивно під час бесід з вчителями. Батько [PERSON] після розірвання шлюбу не бере участі у вихованні дитини та його утримання. Враховуючи наведене представник позивача просив відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав; стягнути з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу), на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини, тобто до [INFO] ; дитину [PERSON] , [INFO] , передати на опікування органу опіки та піклування Нижньосірогозької селищної військової адміністрації та судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 26.09.2025 було залучено [PERSON] як співвідповідача у справі за позовом Виконавчого комітету Кропивницької міської ради як орган опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, Нижньосірогозька селищна військова адміністрація про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. У судове засідання позивач Виконавчий комітет Кропивницької міської ради як орган опіки та піклування не з`явився, надав до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, клопотань, відзиву не надали, причину неявки суду не повідомили. Представники третіх осіб Нижньосірогозької селищної військової адміністрації, Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Встановленим фактам відповідають правовідносини щодо прав та обов`язків батьків і дітей, що регулюються Сімейним кодексом України (у тексті - СК України), Законом України «Про охорону дитинства» міжнародними правовими актами у сфері захисту прав дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (ч. ч. 1, 5 ст. 5 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. (ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Предметом Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, ратифікованої Законом України від 03.08.2006 №69-V є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються (ч. 2 ст. 1 Конвенції). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 і ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пунктами 2 - 5 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.06.2023 у справі №461/2084/20 (провадження №61-3547св23) зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 2 ст. 170 СК України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Верховний Суд у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.05.2022 у справі №308/12188/18 (провадження №61-19974св21) зазначив, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (ч. 3 ст. 170 СК України). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно зі ст. 11 і ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися пр її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018 у справі №682/2778/17 (провадження №61-37919св18) сформував таку правову позицію з цього питання: "Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення, Верховний Суд виходить з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку". Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.07.2018 у справі №487/1328/16-ц (провадження №61-3979ск18), від 27.12.2018 у справі №558/410/16-ц (провадження №61-23391св18), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2019 у справі №495/271/18 (провадження №61-47894св18). Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.06.2023 у справі №461/2084/20 (провадження №61-3547св23), у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.02.2024 у справі №679/306/22 (провадження №61-2458св23) зазначив, що відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. У даній справі судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Подільським відділом ДРАЦС у місті Кропивницькому Південного МУ МЮ (м. Одеса) 05.04.2025, актовий запис №32 від 16.06.2011. За копією рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 26.03.2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . За листом начальника ГУ НП в Кіровоградській області №Ан-815/111-24 від 28.11.2024 надано інформацію про те, що надійшло анонімне звернення про те, що за адресою: [ADDRESS] вчиняється домашне насильство відносно дитини (Володимира ВПО) з боку матері та ї співмешканця. Заявниця зазначила, що дитина проживає в антисанітарних умовах, у будинку відсутні вода, опалення та світло. Кривдники систематично вживають алкогольні напої та примушують вживати дитину. Постраждала дитина не забезпечена належним харчуванням, спить на підлозі та не відвідує навчальний заклад. З акта обстеження умов проживання від 12.12.2024 вбачається, що по [ADDRESS] під час відвідування було брудно, електропостачання відключено, зі слів [PERSON] за борги, умови для проживання, виховання та розвитку дитини не створені, в кімнатах відчувався сильний сморід. Постільна білизна відсутня, дитячі речі брудні, розкидані по кімнаті, продукти харчування та приготована їжа відсутні. [PERSON] мав неохайний вигляд. За результатом бесіди дитину [PERSON] вилучено з негативного оточення. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , зазначено, дитина харчувалась раз на день, був одягнутий в брудний одяг, відчувався неприємний запах. Продукти харчування були відсутніми, дитячий одяг розкиданий по підлозі. На обліку у сімейного лікаря дитина не перебуває. В будинку відключене електропостання, в будинку холодно, речі брудні. За результатами проведення акта оцінки рівня безпеки дитини рівень безпеки [PERSON] оцінено за ознакою "дуже небезпечно", що передбачає негайне відібрання дитини від матері. Відповідно до рішення виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 23.12.2024 №1309 вирішено відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] . Згідно з інформацією опорного закладу Нижньосірогозський ліцей Нижньосірогозської селищної ради від 09.12.2024 № 01/30-88, учень [PERSON] з 01.09.2024 не приступив до навчання на дистанційні формі. Для учня навчальним закладом було надіслано ноутбук, однак [PERSON] не був присутній на жодному уроці. Громадянка [PERSON] не виходить на зв`язок з вчителями. Під час проживання сім`ї за місцем реєстрації мати поводила себе неадекватно та агресивно під час бесід з вчителями. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт ухилення [PERSON] , [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про наявність в їхніх діях свідомого нехтування батьківськими обов`язками, байдужості до подальшої долі та життя своєї дитини, що судом розцінюється як свідомо обрана ними винна поведінка у формі бездіяльності. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання [PERSON] , [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до дитини матеріали справи не містять. Відповідно до сформованих основних принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. З урахуванням наведеного, порівнюючи вагомість тих обставин, на які, як на підставу для відібрання дітей, покликається представник позивача, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також те, що відібрання дітей від батьків може бути застосовано лише як крайня міра, коли без нього в інший спосіб не можна усунути загрозу для їх життя та здоров`я, то при наданих доказах і вставлених судом обставинах, суд дійшов висновку про неможливість залишення дитини у батьків та необхідність його відібрання від [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Згідно з ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Суд зазначає, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, не позбавлений можливості повернути дітей. Відібрання дітей у батьків - це санкція за невиконання батьківських обов`язків і ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Повернення дітей батькам можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для їх відібрання. Частиною 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до положень ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, що визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватися з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абз. 1, 2 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що за батьками покладається обов`язок утримувати дитину до настання повноліття, то наявні законні підстави для стягнення з них аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів їхнього заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Також на підставі п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору за вимогу про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Частинами 1, 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з цим на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн з відповідачів [PERSON] , [PERSON] по 605,60 грн з кожного.

Outcome: approved