Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з відповідача на ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за електронним кредитним договором №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024 у розмірі 7876,34 грн., з яких 3000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3360,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 106,34 грн. комісія, 1410,00 грн. неустойка, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у сумі 3000,00 грн. строком на 140 днів з дати його надання (дата повернення (виплати) кредиту 29.04.2025), зі сплатою процентів за користування кредитом, однак зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконано не було, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.. Ухвалою суду від 31.07.2025 було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позову міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачкою у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію представника позивача, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 11.12.2024 між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою [PERSON] був укладений публічний електронний Кредитний договір №06.12.2024-100002121, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) (а.с.15-16), заявкою кредитного договору №06.12.2024-100002121 (кредитної лінії): відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №06.12.2024-100002121 (кредитної лінії) (а. с. 16-зворот 17, 17-зворот). Даний договір був підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором Е256. За умовами договору, відповідачці було надано кредит у сумі 3000 грн. строком на 140 днів з дати його надання (дата повернення (виплати) кредиту 29.04.2024), процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1% за 1 день користування кредитом; реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику: [NUMBER] ; комісія, пов`язана з наданням Кредиту, економічна сутність плата за надання кредиту 20% від суми кредиту та становить 600,00 грн., комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. На підтвердження укладення договору позивачем надано Заявку Кредитного договору від 11.12.2024 №06.12.2024-100002121, в якій зазначено, що договір був підписаний відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора «Е256», 11.12.2024 року, о 16:44 год., підтвердження укладення кредитного договору №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024, пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), в якій викладені аналогічні умови кредитування; Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №124-3006 від 30.06.2025 на виконання договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, що укладений між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11.12.2024 о 16:44:40 на суму 3000,00 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 592177960, призначення платежу: видача за договором кредиту №06.12.2024-100002121 (а.с. 20). Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку, за кредитним договором рахується заборгованість у розмірі 7876,34 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 3000,00 грн., відсотки за користування кредитними коштами 3360,00 грн. (проценти нараховані за період з 11.12.2024 року по 29.04.2025 року), комісії 106,34 грн., неустойки 1410,00 грн. (а.с. 12). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Згідно з частиною першою-другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа №2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У нормах статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договору №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024 він підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024 складає 7876,34 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 3600,00 грн заборгованість за відсотками, 106,34 грн заборгованість за комісією, 1410,00 грн неустойка; відсотки за кредитом нараховані за період з 11.12.2024 до 29.04.2025. За умовами договору №06.12.2024-10002121 від 11.12.2024, дата надання/видачі кредиту 11.12.2024; сума кредиту 3000,00 грн; строк, на який надається кредит, 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 29.04.2024; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; комісія, пов`язана з наданням кредиту, 20% від суми кредиту та дорівнює 600,00 грн; неустойка 30,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Отже, нарахування процентів кредитором здійснювалося за умовами договору №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024, з якими відповідачка [PERSON] ознайомилася та погодилася. У постанові ВП ВС від 13.07.2022 (справа №496/3134/19) зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують надання коштів [PERSON] , отримання і використання таких коштів останньою, нарахування відсотків та комісії, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку ТОВ «Споживчий центр» не повернуті, тобто відповідачкою не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та за відсотками обґрунтованими та такими, що слід задовольнити. Водночас позивач при розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024 вказує про наявність в останньої заборгованості за неустойкою у розмірі 1410,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. З 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який діє і до даного часу. У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки кредитний договір №06.12.2024-100002121 укладений 11.12.2024, тобто після 24.02.2022, а тому нарахована неустойка у розмірі 1410,00 грн не може бути стягнута з відповідачки за прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за кредитним договором №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024. Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягають: заборгованість за кредитним договором №06.12.2024-100002121 від 11.12.2024 у загальному розмірі 6466,34 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 3360,00 грн заборгованість за відсотками, 106,34 грн заборгованість за комісією. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доказів на спростування встановлених судом обставин не надав. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 82,09%, в сумі 1988,54 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.ст. 207, 626, 628, 638, 639 ЦК України,

Outcome: partial