Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

27.10.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 21.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №75172166, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в розмірі 14 281,00грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,99% за кожен день користування кредитом, строком на 30 днів, тобто до 20.09.2021. Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 48 395,38грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 14 281,00грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 33 853,03грн., а також інфляційних збитків в розмірі 228,49грн та 3% річних в сумі 32,86грн. Відповідно до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до договору відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим останній має право вимагати стягнення заборгованості на свою користь. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000,00грн. Заочним рішенням суду від 10.12.2025 вказаний позов було задоволено повністю. Ухвалою суду від 16.01.2026 за заявою відповідачки [PERSON] заочне рішення суду від 10.12.2025 було скасовано, справа призначена на новий судовий розгляд в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 22.01.2026 до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] в особі представника адвоката Сердюченко В.В., в якому останній зазначив, що за умовами договору позики №75172166 від 21.08.2021 строк його дії становив 30 днів, тобто до 20.09.2021 року. У зв`язку з цим стягненню з відповідачки підлягають відсотки у межах строку дії договору позики - з 21.08.2021 до 20.09.2021, а саме 3410,40 грн. Проценти в розмірі 30442,63 грн. нараховані поза межами вказаного строку і їх стягнення є безпідставним. Крім того, позивачем не враховано вимог п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідачки інфляційних збитків у розмірі 228,49 грн та 3% річних в розмірі 32,86 грн. З урахуванням наведеного загальна сума заборгованості, яка може бути стягнута з відповідачки, повинна складати: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 14281,00 грн., заборгованість за процентами -3410,40 грн., усього 17691,40 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Також на виконання п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України відповідач повідомляє про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 10000,00 грн. за надання професійної правничої (правової) допомоги за договором від 12.12.2025р., укладеним із адвокатом Сердюченко В.В. Докази на понесення відповідних витрат будуть подані додатково. 26.01.2026 від представника позивача Ткаченко М.М. до суду надійшла відповідь на відзив відповідачки, в якому зазначено, що відповідно до укладеного 21.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] договору № 75172166, а саме п.4 передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, а також ознайомився та погодився з Правилами надання грошових коштів у позику, вивчив їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, та підтвердив, що зазначені в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації йому зрозумілі (пп.5.1,5.2 Договору). Згідно п.17 Договору інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. У свою чергу, розділом 6 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» , затверджених наказом директора №12/08/2021 від 12.08.2021 (далі Правила), визначено порядок нарахування, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів і порядок повернення позики. Цим розділом передбачено обов`язок позичальника у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, сплатити Товариству проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. При цьому, нарахування процентів за понадстрокове користування позикою не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства. Також розділом 7 Правил визначено порядок продовження строку користування позикою, згідно з яким позичальник має право необмежену кількість разів подовжити строк користування позикою шляхом сплати процентів на умовах, обраних ним для певного виду пролонгацій. При кожному подовженні строку користування позикою змінюється кінцева дата строку її повернення. Оформлення та продовження строку дії користування позикою відбувається автоматично, згода позичальника на це проявляється у здійснені дій по внесенню грошових коштів на ім`я Товариства та без будь-якого додаткового документального оформлення. Відповідач, підписавши договір позики, погодилась на ці умови, правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від договору протягом чотирнадцяти днів не скористалась. Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, 21.08.2021 відповідачу було видано кредит у сумі 14281,00 грн і з цього ж дня почались щоденні нарахування процентів за користування кредитом, що відповідає умовам договору. Відповідачем здійснювались сплати процентів за договором, а саме: 21.09.2021 100,00 грн., 23.09.2021 100,00 грн., 08.11.2021 50,00 грн., у зв`язку з чим відбувалась пролонгація строку кредитування згідно з Правилами. Разом з тим, у зв`язку з неповерненням позики та процентів, первісним кредитором було нараховано відсотки за кожний день понадстрокового користування, починаючи з першого дня такого понадстрокового користування, але не більше 90 календарних днів, тобто до 19.12.2021 року, за базовою процентною ставкою - 1,99% або 284,19грн в день. Крім того, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», що набуло право вимоги до відповідача за договором факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022, здійснило нарахування 3% річних за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 та інфляційні збитки, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України. В свою чергу, позивач, який набув право вимоги до відповідача за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, не здійснював жодних нарахувань за вказаним договором позики. Таким чином, нарахування процентів за користування позикою відбулось відповідно до умов договору позики і є правомірним, а позовні вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачем не було долучено жодного належного, допустимого та достовірного доказу на спростування зазначених обставин. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, то цей спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору, тому стягнення на її користь витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. 29.01.2026 від відповідачки [PERSON] в особі представника адвоката Сердюченко В.В. до суду надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в яких зазначено, що твердження позивача про те, що строк дії договору відповідно до вищевказаних Правил пролонговувався автоматично, а тому ним правомірно заявлено вимоги про стягнення процентів за період, що перевищує строк дії договору, який визначений п.2.2 договору №75172166, є помилковими та суперечать фактичним обставинам справи та нормам діючого законодавства України. В даному випадку відповідачка не була ознайомлена і не підписувала Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».Жодних доказів про ознайомлення відповідачки з цими Правилами, позивачем до матеріалів справи не надано. На сайті Товариства в підрозділі «Правила та договори» наразі містяться Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (нова редакція), які затверджені наказом директора від 10.10.2024 №10.10.2024, тобто інші Правила, аніж ті, на які посилається позивач у своєму позові. У зв`язку з цим надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору позики, адже матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи і їх зміст розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, при вчиненні договору позики №75172166 від 21.08.2021р. 02.02.2026 від представника позивача Ткаченко М.М. до суду надійшли письмові пояснення на заперечення відповідачки, в яких зазначено, що договір № 75172166 від 21.08.2021 було укладено між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою [PERSON] в електронній формі згідно з п.3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом обміну електронними повідомленнями та з підписанням електронним підписом одноразовим ідентифікатором «5MBwu62X4W» в Особистому кабінеті позичальника. Відповідно до п.5.1 договору позичальник підтвердив, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг, із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «OHMY FREEDOM (перша позика 0.01%)». Згідно з п. 6.2 договору позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті Товариства https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Тобто, підписавши договір, позичальник погодився з усіма умовами договору позики та зобов`язався їх виконувати. Зазначений вище кредитний договір відповідачем не оспорювався раніше і в цій справі зустрічного позову щодо недійсності зазначеного кредитного договору не подав. Таким чином, укладений між сторонами кредитний договір є чинним та обов`язковим для виконання. Первісний кредитор належним чином та у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за цим договором та здійснив перерахування кредитних коштів у порядку та на умовах, передбачених договором, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Відтак, посилання відповідача є необґрунтованими та суперечливими. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність. В подальшому представники Побєдаш Х.В. та Синиченко Д.В. подавали заяви про їх участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 23.02.2026 до суду надійшла заява представника позивача Ткаченко М.М. про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю представника взяти участь в судовому засіданні, призначеному на 23.02.2026 о 09.00год через зайнятість в іншому судовому процесі. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Сердюченко В.В. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує з підстав, викладених у заявах по суті. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників обох сторін і не знаходить підстав для відкладення судового засідання, зокрема, через таке. Відповідно до ст.43,44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Участь у судових засіданнях є правом учасників судового процесу. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №915/593/17. Отже, враховуючи, що представник позивача був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, скористався правом на подачу відповіді на відзив відповідача, письмових пояснень на заперечення відповідача, будь-яких додаткових доказів, крім тих, що були додані до позовної заяви, не надав і про такі в заявах по суті не зазначав, жодних об`єктивних причин неможливості розгляду справи у його відсутність не навів, а також те, що представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, з метою виконання завдань цивільного судочинства та своєчасного вирішення спору, економії процесуального часу, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (в редакції, чинній на час укладення договору позики №75172166 від 21.08.2021) (далі Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою [PERSON] 21.08.2021 було укладено договір позики №75172166 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Вказаний договір позики укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано позичальником/відповідачкою [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - LVoy1pDeex (п.12,20 договору). Відповідно до п.2 вказаного договору сума позики становить 14 281,00грн., строк позики - 30 днів, тобто до 20.09.2021, процентна ставка (базова) - 1,99% річних в день, процентна ставка (знижена) -0,80% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (не застосовується в період карантину) 2,70% в день. Відповідно до п.3 договору позики позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно з п.4 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Згідно з п.17 договору якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування. Крім того, вказаний договір є договором приєднання, невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (далі - Правила). Згідно з п.5.1, 5.2 договору підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (TM «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «OH MY FREEDOM (перша позика 0.01%)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТМ «MYCREDIT»), розміщених за адресою https://mycredit.ua/ua/akcii/, а також, що до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Невід`ємним додатком до цього договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якої загальна вартість кредиту з усіма складовими становить 17691,30грн., з яких сума кредиту - 14 281,00грн., проценти за користування кредитом 3410,30грн. Згідно з довідкою №КД-000052755/ТНПП від 19.09.2025 ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: 21.08.2021, сума 14281,00 грн., отримувач Федорець Оксана, ЕПЗ номер [NUMBER] , номер платежу 8с4сff04-b0b7-44a1-8ce5-18bbd34eb61a. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Згідно з розрахунком ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 27.01.2022 заборгованість відповідачки за вказаним договором позики становить 48134,03грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 281,00грн, заборгованість за процентами 33853,03грн. Відповідно до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 (з додатками) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника/відповідачки [PERSON] за вказаним договором позики на загальну суму боргу 48134,03грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 281,00грн, заборгованість за процентами 33853,03грн. Згідно з розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 заборгованість відповідачки за вищевказаним договором позики становить 48395,38грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 281,00грн, заборгованість за процентами 33853,03грн., 3% річних згідно з ст.625 ЦК України за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 (включно) 32,86грн., інфляційні збитки згідно з ст.625 ЦК України за лютий 2022 228,49грн. Відповідно до договору відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 (з додатками) ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржника/відповідачки [PERSON] за вказаним договором позики на загальну суму боргу 48395,38грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 281,00грн, заборгованість за процентами 33853,03грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України 261,35грн. Згідно з розрахунком ТОВ «Коллект Центр» станом на 08.10.2025 заборгованість відповідачки за вищевказаним договором позики становить 48395,38грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 281,00грн, заборгованість за процентами 33853,03грн., 3% річних 32,86грн., інфляційні збитки 228,49грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає позов ТОВ «Коллект Центр» частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010). При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором. В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як первісний кредитор та відповідачка [PERSON] як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 21.08.2021 договір позики №75172166, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі 14281,00грн. шляхом їх перерахування на її платіжну банківську картку, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені цим договором. Вказаний договір позики оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачкою електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Правомірність укладеного договору як правочину сторонами не оспорювалась, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконав свої зобов`язання за договором позики №75172166 від 21.08.2021, а саме перерахував 21.08.2021 на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , яка зазначена нею в п.20 «Реквізити сторін» договору позики, кошти в сумі 14281,00грн. за посередницьких послуг ТОВ «ФК «Фінекспрес». Разом з тим, відповідачка порушила умови укладеного договору позики, свого зобов`язання щодо повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування ними в погоджений сторонами строк до 20.09.2021 належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку. На даний час право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним договором позики належить позивачу ТОВ «Коллект Центр» як кредитору на підставі Договору відступлення (купівлі-продаж) права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал». Останній, в свою чергу, як кредитор набув право вимоги до боржника/відповідачки на підставі договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022, укладеного з первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами договором позики №75172166 від 21.08.2021, довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» про успішність операції з переказу коштів, договором факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022(з додатками), договором відступлення (купівлі-продаж) права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 (з додатками), розрахунками заборгованості, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення. Крім того, відповідачка [PERSON] в особі свого представника у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь представника позивача на відзив не оспорювала факту звернення до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», укладання договору позики та отримання позики в сумі 14281,00грн, користування нею та неналежного виконання обов`язку з повернення позики у строк до 20.09.2021, у зв`язку з чим ці обставини не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України. Таким чином, неналежне виконання відповідачкою як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за вказаним договором позики є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб. В межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним договором позики в загальному розмірі 48395,38грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 14 281,00грн, заборгованості за процентами 33853,03грн., 3% річних 32,86грн., інфляційних збитків 228,49грн. Вказаний розмір заборгованості фактично визначений кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023, тобто на момент укладання договору відступлення (купівлі-продаж) права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, за яким новим кредитором став позивач ТОВ «Коллект Центр» і останнім цей розмір заборгованості не змінювався, жодні нарахування ним не здійснювались. При цьому, згідно з розрахунком заборгованості, складеним представником первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 27.01.2022 (на момент укладання договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022, права кредитора за яким набуло ТОВ «Вердикт Капітал») заборгованість відповідачки за вказаним договором позики становила 48134,03грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 281,00грн, заборгованість за процентами 33853,03грн. З цього ж розрахунку також вбачається, що нарахування процентів за користування позикою здійснювалось первісним кредитором в період з 21.08.2021 до 19.09.2021 (30 днів) включно в розмірі 113,68грн щодня, усього 3410,40грн. 21.09.2021 розмір процентів становив 5399,65грн і в цей же день відповідачкою сплачено процентів -100,00грн. З 22.09.2021 до 19.12.2021 (90 днів) нарахування процентів здійснювалось в розмірі 284,19грн щодня, усього 25577,10грн. В цей же період, а саме, 23.09.2021 та 08.11.2021 відповідачкою сплачено процентів відповідно 100,00грн та 50,00грн. Усього за вказаним розрахунком первісним кредитором нараховано процентів за період з 21.08.2021 до 19.12.2021 в сумі 34103,03грн, сплачено відповідачкою 250,00грн, заборгованість - 33853,03грн. В межах цієї справи відповідачка та її представник фактично оспорюють визначений позивачем розмір заборгованості за процентами, посилаючись на те, що вони нараховані поза межами визначеного в договорі позики строку. Оцінюючи такі доводи сторони відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, в силу приписів ст.631,1048 ЦК України сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, зокрема, щодо нарахування та сплати процентів за користування позикою, лише протягом строку дії такого договору. Після спливу цього строку право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється. У зв`язку з неповерненням позичальником грошових коштів в межах визначеного в договорі строку кредитування права та інтереси кредитора забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та підтверджений усталеною судовою практикою. Так, за умовами договору позики №75172166 від 21.08.2021 сторонами було погоджено, що отримані кошти в сумі 14281,00грн відповідачка [PERSON] повинна була повернути у строк до 20.09.2021, сплативши проценти за користування кредитом за цей період в сумі 3410,30грн. В зазначений строк відповідачка позику не повернула та проценти за користування нею не сплатила. Як вже зазначалось, остання здійснила погашення процентів в загальному розмірі 250,00грн трьома окремими платежами після 20.09.2021, тобто вже після закінчення узгодженого строку користування позикою, що не може розцінюватись як автоматична пролонгація строку договору. При цьому, безпосередньо текст вказаного договору позики не містить умов щодо порядку продовження/пролонгації строку його дії. За поясненнями представника позивача, такі умови визначені в розділі 7 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які є невід`ємною частиною укладеного договору позики №75172166 та з якими відповідачка ознайомилась на сайті Товариства, погодилась, підписавши договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. На підтвердження цих обставин представником позивача до позовної заяви додано копію паперового документу - Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені наказом директора №12/08/2021 від 12.08.2021, розділ 7 яких дійсно стосується порядку подовження строку користування позикою. З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», другий контрагент позичальник [PERSON] лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такі умови повинні бути зрозумілі споживачу і доведені до його відома, і саме кредитор має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Однак, суду не надано і матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із зазначеними Правилами ознайомилася і погодилася відповідачка, підписуючи 21.08.2021 договір позики №75172166. При цьому, роздруківка із сайту Товариства не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитора), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови користування позикою, в т.ч. щодо порядку продовження строку договору та нарахування процентів за користування коштами в пролонгований строк, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачкою цих умов, надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), не можна вважати складовою частиною укладеного 21.08.2021 договору позики, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні. В даному випадку жодних належних та допустимих доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували правомірність нарахування процентів за користування позикою поза межами визначеного договорами строку (після 20.09.2021) та заявлений до стягнення розмір заборгованості за процентами, позивачем суду не надано, у зв`язку з чим підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за період з 21.09.2021 до 19.12.2021 суд не знаходить і в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованих ТОВ «Вердикт Капітал»відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 3% відсотків річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 261,35грн, виходячи з такого. Так, п.1 ст.1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 року № 691-ІХ, який набрав чинності 04.07.2020 року, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №533-ІХ від 17.03.2020 року розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6, відповідно до якого, в редакції, що діяла на час нарахування кредитором 3% річних та інфляційних втрат (з 27.01.2022 по 23.02.2022), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Отже, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Тлумачення п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України навів Верховний Суд, зокрема у постановах від 14.08.2023року у справі №709/1320/21, від 05.04.2023 року у справі №756/7895/21, від 06.11.2024року у справі №201/9121/22), який зробив висновок про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акта цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, який неодноразово продовжувався та діяв у спірний період. З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідно до укладеного 21.08.2021 договору позики грошові кошти надані відповідачці як споживачу (позичальникові) на споживчі цілі, тобто цей договір є споживчим, кредитором нараховані 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в період дії карантину, суд вважає, що відповідачка в силу Закону України «Про споживче кредитування» звільнена від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення з неї 3% річних та інфляційних втрат в слід відмовити. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що з урахуванням конкретно визначених договором позики №75172166 від 21.08.2021 умов - розміру позики, строку її повернення, розміру процентів за користування позикою в межах цього строку, які відповідачкою не оспорюються, за доведеності факту порушення останньою обов`язку з повернення позики та сплати процентів, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за позикою 14281,00грн та заборгованість за процентами за користування позикою в межах визначеного договором строку (з 21.08.2021 до 20.09.2021), розмір якої з урахуванням сплачених відповідачкою 250,00грн становить 3160,30грн (3410,30грн 250,00грн.), а усього 17441,30грн, у зв`язку з чим позов ТОВ «Коллект Центр» слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 17441,30грн., що становить 36,04% від первісно заявлених вимог на суму 48395,38грн. (17441,30грн.х100%/48395,38грн.), судовий збір в сумі 873,03грн. (2422,40грн х 36,04% /100%). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд зазначає, що згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «Коллект Центр» надав суду договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024,укладений з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку №1045 від 01.09.2025 на надання юридичної допомоги, витяг з Акту №14 від 30.09.2025 про надання юридичної допомоги, які суд вважає належними та допустимими доказами. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі 16000,00грн., що відповідно до витягу з Акту №14 від 30.09.2025 складаються із вартості послуги з надання усної консультації з вивченням документів (2 години) 4000,00грн та послуги із складання позовної заяви (4 години) -12000,00грн. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Оцінивши обставини справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, обсяг фактично наданих адвокатом послуг (усна консультація з вивченням документів та складання позовної заяви, яка здебільшого містить цитування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, є типовою та шаблонною), витраченим на це часом загалом 6 годин з урахуванням того, що правова допомога надається за відповідним договором щодо невизначеного кола боржників, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу 16000,00грн. завищеним і неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову, у зв`язку з чим цей розмір необхідно зменшити до 8000,00грн, стягнувши з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 17441,30грн., що становить 36,04% від первісно заявлених вимог на суму 48395,38грн. (17441,30грн.х100%/48395,38грн.), витрати на правничу допомогу в сумі 2883,20грн. (8000,00грн х 36,04% /100%).

Outcome: partial