Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв (далі КЕВ м. Миколаїв) 30.05.2025 року звернувся до суду з наданим позовом /т.1 а.с.2-8/, який неодноразово змінював /т.2 а.с.1-8 та т.2 а.с.148-155/ та остаточно просив: - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, виданий 17 травня 2017 року №14-6345/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.02.2023, предметом якого стала земельна ділянка з кадастровим номером: 4825480800:01:000:0531, загальною площею 2,0 га, розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, та відповідно до якого право власності на неї набув [PERSON] , ІНН [NUMBER] ; - визнати недійсним договір оренди землі від 20.02.2023, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА КОРНАЦЬКИХ», зареєстрований за номером 67783866 від 29.05.2023; - усунути перешкоди у здійсненні Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв права розпорядження та користування земельною ділянкою, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА КОРНАЦЬКИХ» повернути в державну власність в особі Миколаївської обласної військової адміністрації з правом постійного користування Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв земельну ділянку з кадастровим номером: 4825480800:01:000:053 загальною площею 2,0 га, що розташована на території в межах Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення №580 від 30.11.1976 Виконавчого комітету Первомайської ради депутатів працюючих Миколаївської області «Про видачу актів на право постійного користування землею Первомайській КЕЧ» було виготовлено та видано Первомайській КЕЧ акти на право користування землею на військове містечко № [NUMBER] площею 1,23 га. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Миколаївської області №226 від 19.12.1989 був проведений обмін земельними ділянками між колгоспом ім. Леніна та військовою частиною [NUMBER] , для чого із земель колгоспу виділено земельну ділянку 1 га пашні, внаслідок чого площа військового містечка № [NUMBER] складала 2,23 га. 13.09.1994 Первомайською радою народних депутатів на сесії 22 скликання було прийнято рішення №13, яким Міністерству оборони України (в/ч [NUMBER] ) було вирішено видати державні акти на право постійного користування землею загальною площею 418,5 га. Згідно Державного акту на право постійного користування землею в/г 68 серії МК від 19.10.1994 року Первомайською районною Радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області надано військовій частині [NUMBER] у постійне користування 2,23 гектари землі для потреб Міністерства оборони, відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Первомайської районної ради народних депутатів від 13.09.1994. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №37. Згідно Витягу з Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 №Д-322/1/03 наказано розформувати Первомайську квартирно-експлуатаційну частину (району) м. Первомайськ до 30.10.2005 та правонаступником визначити Квартирноексплуатаційний відділ міста Миколаїв. Наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління №51 від 27.12.2005 «Про розформування квартирно-експлуатаційних частин (району) Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління» було розформовано Первомайську квартирно-експлуатаційну частину з 31.12.2005 року та визначено правонаступником останньої Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв. Згідно акту прийому-передачі земельних ділянок військових містечок №77,78 військової частини [NUMBER] Первомайського гарнізону від Херсонської КЕЧ району до КЕВ міста Миколаєва, затвердженого начальником Південного територіального КЕУ 01.12.2005 року, на підставі наказу від 12.07.2005 №58 та розпорядження від 02.09.2005 №3031/4/4170 начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ щодо перерозподілу фондів за територіальним принципом з урахуванням рівномірного закріплення фондів між відповідними КЕВ міст та КЕЧ районів, Херсонська КЕЧ передала, а КЕВ м. Миколаїв прийняв земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] площею 2.23 га. та документацію на землекористування згідно опису №4. Відповідно до матеріалів інвентаризації земель військової частини № [NUMBER] [INFO] (військове містечко [NUMBER] ) згідно розпорядження Виконавчого комітету міської ради народних депутатів №39 від 02.03.1993 року проведена інвентаризація земель військової частини [NUMBER] та встановлено, що земельна ділянка площею 2.23 га використовується для потреб МО України на підставі розпорядження СМ УССР №877-031 від 22.11.1962 року, рішення Первомайського райвиконкому №266 від 19.12.1989 року та державного акту на право користування землею №030036. 21.02.2017 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області видало Наказ №14-1639/14-17-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надало громадянину України [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га пасовищ, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. 19.04.2017 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] 17.05.2017 року ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] на підставі наказу №14-6345/14-17-СГ. Згідно Довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 27.03.2017 №31 - 14.05.0.4-1271/24-17, що надана Відділом у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, земельна ділянка, що планується для відведення, має державну форму власності та належить до земель запасу. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №382181703 від 10.06.2024, 19.04.2017 року земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 4825480800:01:000:0531, після чого 17.02.2023 року був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого стала зазначена земельна ділянка, та відповідно до якого право власності на неї набув [PERSON] , ІНН [NUMBER] . В подальшому [PERSON] уклав договір оренди землі від 20.02.2023 з Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА КОРНАЦЬКИХ» строком на 49 років, до 20.02.2072 року, зареєстрований за номером 67783866 від 29.05.2023. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №382181703 від 10.06.2024, ціна нерухомого майна, встановлена у договорі 16 600,00 грн. За таких обставин позивач вважає, що земельна ділянка площею 2,0 га вибула з постійного користування Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлутаційного відділу міста Миколаїв поза волею законного землекористувача. При цьому така земельна ділянка належала до земель оборони і не могла бути передана у комунальну чи приватну власність, а тому має бути повернута у власність держави в особі Миколаївської обласної військової адміністрації та у користування Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління. 24.06.2025 року відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Агрофірма Корнацьких» подало відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення позову, посилаючись на те, що матеріали, додані позивачем до позовної заяви, не містять достовірного та допустимого доказу того, що КЕВ м. Миколаїв є законним користувачем спірної земельної ділянки площею 2,23 га, яка посвідчена Державним актом на право постійного користування землею в/г 68 Серії МК від 19.10.1994 року, виданим Первомайською районною Радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області та яку надано військовій частині [NUMBER] у постійне користування у державну власність. Також не надано доказів того, що КЕВ м. Миколаїв є уповноваженим органом на представництво власника спірної земельної ділянки, а також що вказана земельна ділянка є тотожною земельною ділянкою з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531 площею 2.0 га, яка належить на праві власності громадянину [PERSON] та що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони і перебуває у фактичному користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» /т.1 а.с.91-93/. У запереченнях проти зміни предмету позову відповідач ТОВ "Агрофірма Корнацьких» підтвердило наведену вище позицію, а також додало, що одночасне пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційного) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) є неможливим і взаємовиключним. Також зазначило, що відсутні підстави вважати, що позивач є належним представником Миколаївської обласної військової адміністрації /т.2 а.с.65-68/. 01.07.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Іванченко О.О. подав заяву про застосування строку позовної давності, мотивовану тим, що КЕВ м. Миколаїв знало про порушення свого права з 19.04.2017 року, коли спірна земельна ділянка вибула з державної власності та була передана у власність громадянина [PERSON] . Усі інші дії ухвалення рішень, вчинення правочинів щодо спірної земельної ділянки тощо є похідними від наказу ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області від 19.04.2017. Проте, КЕВ м. Миколаїв звернулося до суду з наданим позовом лише 29.05.2025 року, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності і при цьому не навело у позовній заяві обґрунтування поважності причини пропуску строку позовної давності. Представник відповідача стверджує, що відсутні поважні причини пропуску такого строку, оскільки виявлення земель, що не використовуються та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативнотериторіального командування, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, а також командирів військових частин - землекористувачів. При цьому облік земель в органах квартирно-експлуатаційної служби ведеться з метою своєчасного забезпечення відповідних посадових осіб, органів квартирно-експлуатаційної служби, а також відповідних рад, в адміністративних межах яких знаходиться землекористувач, даними про наявність, рух і якісний стан земель, контролю за збереженістю, законністю, доцільністю і ефективністю використання земель, підготовки вихідних даних для складання облікових документів, встановлених табелем термінових донесень будівельноквартирних органів Міністерства оборони України. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із спливом позовної давності /т.1 а.с.108-111/. 02.07.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Іванченко О.О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що у позовній заяві не зазначено правову підставу недійсності спірного договору купівлі-продажу від 17.02.2013, предметом якого стала земельна ділянка з кадастровим номером: 4825480800:01:000:0531 загальною площею 2,0 га, розташована на території в межах Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, та відповідно до якого право власності на неї набув [PERSON] , позивачем обрано неефективний спосіб захисту права, а подані ним докази є неналежними, недостовірними та недостатніми, адже копії не засвідчені належним чином, в них не зазначено про кадастровий номер земельної ділянки, а площа належної [PERSON] земельної ділянки відрізняється від тієї, яка була віднесена до земель оборони і зазначена в наданому позивачем державному акті. Представник відповідача стверджує, що відсутні докази того, що земельна ділянка, яка посвідчена Державним актом на право постійного користування землею в/г 68 Серії МК від 19.10.1994 року, виданим Первомайською районною Радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області та яку надано військовій частині [NUMBER] у постійне користування, площею 2,23 га є одночасно земельною ділянкою з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531 площею 2,0 га. [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки придбав її на законних підставах. Крім того, згідно Довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 27.03.2017 №31 14.05.0.4-1271/24-17, виданої відділом у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, земельна ділянка 4825480800:01:000:0531 площею 2,0 га, що була відведена громадянину [PERSON] , належала до земель запасу, а не до земель оборони, і це спростовує сам факт перебування такої земельної ділянки у постійному користуванні позивача. Також представник відповідача послався на відсутність у КЕВ м. Миколаїв прав і повноважень на представництво інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із землями державної власності, адже про це не зазначено у Положенні про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв від 30.01.2025 року №4, затвердженому наказом начальника Південного Квартирно-експлуатаційного управління, а відповідно до Державного акту на право постійного користування в\\г 78, виданого Первомайською районною Радою народних депутатів від 19 жовтня 1994 року, реєстраційний № 37 земельну ділянку площею 2,23 га надано у постійне користування для потреб Міністерства оборони в особі військової частини [NUMBER] . За приписами частини 1 статті 377 ЦК України тільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За таких обставин важає, що КЕВ м. Миколаїв не є належним позивачем у даній справі, оскільки не є власником земельної ділянки площею 2,23 га та не уповноважене представляти державу у даних правовідносинах щодо повернення спірної земельної ділянки у державну власність. Вважає, що таким уповноваженим органом є Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади. [PERSON] стверджував, що відповідач [PERSON] придбав спірну земельну ділянку у [PERSON] . Її право власності та можливість розпоряджатися земельною ділянкою, а також відсутність заборон на відчуження спірної земельної ділянки були перевірені нотаріусом. [PERSON] придбав земельну ділянку правомірно і вона не може бути витребувана у нього. Також представник відповідача зазначив, що на його думку, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки позивач звернувся до суду з негаторним позовом /т.1 а.с.118-125/. У запереченнях проти відповіді на відзив, поданих 14.07.2025 року, представник відповідача [PERSON] адвокат Іванченко О.О. зазначив, що землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Держава реалізує це право виключно через відповідні органи державної влади. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень. Реалізація такого права через державні підприємства, установи чи організації, які не є органами державної влади, законом не передбачена. Згідно частини 2 статті 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу. Отже, спори щодо витребування майна, що є державною власністю, у суб`єкта права приватної власності вирішуються виключно шляхом подачі уповноваженим органом державної влади віндикаційного позову. Згідно частини 1 статті 377 ЦК України правом витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, наділений виключно власник майна. Тобто в даному випадку таке право має держава як власник земельних ділянок, які віднесено до земель оборони. Позивач в даній справі не є органом державної влади, відтак не наділений правом звертатися в інтересах держави з віндикаційним позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння до суб`єкта права приватної власності. Щодо посилання представника позивача на нормативно-правові акти, як на підтвердження своїх повноважень у даній справі, представник відповідача зазначив, що позивач фактично діє в інтересах Миколаївської ОВА, а зовсім не в інтересах МОУ. А Наказ МОУ №26 від 16.01.2024 про затвердження Інструкції про порядок дій посадових осіб Міністерства оборони України та Збройних Сил України у разі самовільного зайняття, неправомірного вилучення земель оборони не наділяє позивача цивільними правами чи обов`язками щодо предмету спору. З таких підстав вважає, що КЕВ м. Миколаїв не є уповноваженим органом державної влади, який може діяти в інтересах держави, зокрема МОУ, та звертатися із відповідним позовом щодо земель оборони, у зв`язку із чим у позові просить відмовити. Також вказує на те, що позивач застосовує неналежний спосіб захисту, оскільки статтею 388 ЦК України передбачене право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Позивач не є власником, тобто він не є особою, яка формально має право звернутись у порядку ст.388 ЦК України з віндикаційним позовом. Крім того, позивач не зазначив жодної підстави недійсності правочинів відповідно до ЦК України. Також позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки просить суд усунути перешкоди (негаторний позов) шляхом повернення в державну власність (віндикація), що є взаємовиключними вимогами. При цьому просить повернути не у свою власність, а у державну в особі іншої юридичної особи. Також представник відповідача зазначив, що вважає неспроможним посилання Позивача на п.5 постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР», відповідно до якого установи, організації, які мають у своєму користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію ЗК УРСР 1990 року, зберігають свої права на землекористування. При цьому землі, надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військовонавчальних закладів, підприємств і організацій Збройних Сил України, інших військових формувань та внутрішніх військ, визнаються землями для потреб оборони. Відповідно до п.7 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються правовий режим власності. Відповідно до п.1 Перехідних положень Конституції України Закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України. Вважає, що за таких обставин постанови ВРУ не регулюють правовий режим власності на землю, в т.ч. режим права користування землею. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкою та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ч.3 ст.126 ЗК України (в редакції до 01 січня 2013 року) вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до Державного акту на право постійного користування в\\г 78, виданого Первомайською районною Радою народних депутатів від 19 жовтня 1994 року, реєстраційний № 37 земельну ділянку площею 2,23 га надано у постійне користування для потреб Міністерства оборони в особі військової частини [NUMBER] . Тобто, КЕВ могла лише готувати на той час документацію та встановлювати межі землі з метою подальшого її використання саме військовою частиною [NUMBER] . Однак, КЕВ м. Миколаїв не відповідає вимогам землекористувача, визначеним ст. 95 ЗК України. [PERSON] стверджує, що беззаперечним доказом того, що військова частина [NUMBER] припинила свою діяльність, а відтак втратила право постійного користувача щодо спірної земельної ділянки, є Довідка із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 27.03.2017 №31 14.05.0.4-1271/24-17, видана відділом у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, згідно до якої земельна ділянка 4825480800:01:000:0531 площею 2,0 га, що була відведена громадянину [PERSON] , належала до земель запасу, а не до земель оборони. Поряд з цим КЕВ м. Миколаїв не надано жодного належного доказу про те, що вона є правонаступником військової частини [NUMBER] , а відтак і законним землекористувачем спірної земельної ділянки. КЕВ м. Миколаїв є новоствореною юридичною особою без правонаступництва прав та обов`язків інших юридичних осіб. Згідно Витягу з ЄДР юридична особа КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНИЙ ВІДДІЛ МІСТА МИКОЛАЇВ (КЕВ М. МИКОЛАЇВ) Код ЄДРПОУ 08029523 створена лише 15.01.2010, запис про державну реєстрацію внесено до ЄДР 14.07.2011, Номер запису: 15221200000021416, не є правонаступником жодної особи. Також представник відповідача зазначив, що ставить під сумнів подані представником позивача копії (електронні копії) письмових доказів - Витягу з Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 №Д-322/1/03 про розформування Первомайської квартирно-експлуатаційної частини (району) м. Первомайськ до 30.10.2005 та визначення правонаступником Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв; акту прийому-передачі земельних ділянок військових містечок №77,78 військової частини [NUMBER] Первомайського гарнізону від Херсонської КЕЧ району до КЕВ міста Миколаєва, затвердженого начальником Південного територіального КЕУ 01.12.2005 року на підставі наказу від 12.07.2005 №58 та розпорядження від 02.09.2005 №3031/4/4170 начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ щодо перерозподілу фондів за територіальним принципом з урахуванням рівномірного закріплення фондів між відповідними КЕВ міст та КЕЧ районів та документацію на землекористування згідно опису №4, оскільки вбачає в них явні ознаки виготовлення (копіювання) не із оригіналів, а з ксерокопій низької якості /т.1 а.с. 200-204/. У запереченнях проти зміни предмету позову представник відповідача [PERSON] . [PERSON] виклав аналогічну позицію, а також додав, що визнання недійсними вказаних позивачем правочинів як обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не здатне відновити право власності чи володіння земельною ділянкою. Крім того, позивач не довів, що його право порушене; що він не має права представляти державу і відсутні підстави для звернення до суду з негаторним позовом. Наголосив на тому, що [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки, відсутні передбачені законом підстави для позбавлення його права власності, а в разі якщо державним органом було допущено помилку при виділенні земельної ділянки у приватну власність, то вона не може бути виправлена за рахунок осіб, яких вони стосуються, ризик таких помилок повинен покладатися на державу /т.2 а.с.76-79/. Аналогічна позиція викладена представником відповідача [PERSON] у запереченнях від 09.09.2025 року /т.2 а.с.164-165/. У відповіді на відзиви, поданій 07.07.2025 року, представник позивача КЕВ м. Миколаєва спростовуючи посилання на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 48254808800:01:000:0531 та земельна ділянка, що була надана в постійне користування військовій частині [NUMBER] на підставі державного акту серії МК від 19.10.1994 не є тотожними, вказав, що Виксновком ТОВ «ТЕХНОМАП» за результатами проведення інвентаризації земельних ділянок МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил на території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської област встановлено, що після проведення топографо-геодезичних робіт, збору вихідної інформації, враховуючи кадастрову зйомку, було сформовано межу земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] відповідно до вищезазначеного державного акту. При формуванні земельної ділянки було виявлено, що більша частина земель, які перебувають в користуванні Військового містечка № [NUMBER] згідно державного акту, знаходяться у приватній власності громадян, а саме: 4825480800:01:000:0531 [PERSON] (оренда ТОВ «Агрофірма «Корнацьких») та 4825480800:01:000:0561 [PERSON] . Стосовно повноважень КЕВ м. Миколаїв щодо представництва інтересів МОУ у питанні повернення земельної ділянки представник позивача зазначив, що такі повноваження визначені Наказом Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013, яким затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення /т.1 а.с.133-135/. Також 22.07.2025 року представником позивача подано заперечення проти клопотання про застосування строку позовної давності, в якому вона зазначила, що не вважає строк позовної давності пропущеним, оскільки відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. За постановами Кабінету Міністрів України (від 11 березня 2020 року № 211 початок дії карантину та від 25 квітня 2023 року закінчення дії карантину) дія карантину в Україні тривала з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, отже з урахуванням наведених норм права, якою подовжена позовна давність на строк дії карантину, то позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності, оскільки датою першої державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером №4825480800:01:000:0531 згідно Інформації з єдиного державного реєстру речовиз прав на нерухоме майн є 19.04.2017 року. В той же час, як наголошено самим відповідачем, 19.04.2017 року ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] . Відповідно до приписів п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, строк позовної давності щодо позовних вимог почався з моменту порушення прав позивача, тобто з 19.04.2017, та закінчився 19.04.2020, тобто в період дії карантину в Україні, а тому продовжився на строк його дії до 30.06.2023, а з врахуванням положень ЦКУ вважається зупиненим на строк дії воєнного стану, який триває як на момент подання позову до осуду 29.05.2025, так і на момент написання зазначених пояснень. Також КЕВ м. Миколаїв стверджує, що йому стало відомо про порушення свого права лише наприкінці 2023 року після отримання відповідного Висновку ТОВ «ТЕХНОМАП» за результатами інвентаризації земельних ділянок МОУ для розміщення та постійної діяльності ЗСУ на території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яким встановлено наявність на території земельної ділянки, що на підставі Державного акту на право постійного користування землею в/г 78 серії МК від 19.10.1994 р. надано в постійне користування для потреб МОУ, зареєстровано право власності сторонніх користувачів: [PERSON] та [PERSON] /т.1 а.с. 230-232/. 11.07.2025 року від третьої особи - Миколаївської обласної військової адміністрації надійшли пояснення по справі, в яких вона підтримала позов, просила його задовольнити, посилаючись на те, що пунктом 2 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що відповідно до повноважень в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України, частиною п`ятою якої встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021, розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, зокрема, крім земель оборони. Отже, обласна державна адміністрація здійснює розпорядження землями державної власності у межах міст та землями державної власності за межами населених пунктів, визначеними пунктом 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. За змістом статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення військових частин, військових навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, що перебувають у сфері управління зазначених органів та/або входять до структури Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Землі оборони можуть перебувати лише у державній власності. Спірна земельна ділянка належить до земель оборони з особливим статусом згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України. Згідно з частиною четвертою статті 84 Земельного кодексу України землі оборони належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Оскільки наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 21.02.2017 № 14-1639/14-17-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл [PERSON] на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га пасовищ, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а в подальшому було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4825480800:01:000:0531. Миколаївська ОВА вважає, що оскільки Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, не будучи розпорядником вищевказаної земельної ділянки та не маючи жодних правових підстав, надало дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства і таким чином земельна ділянка площею 2,00 га вибула з постійного користування Міністерства оборони України в особі Миколаївського КЕУ поза волею законного землекористувача, то позовні вимоги є законними і обрнтованими, а перебування земельної ділянки з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531 у власності [PERSON] та у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» є протиправним та таким, що порушує вимоги Земельного кодексу України та Закону України «Про використання земель оборони». Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531 площею 2,00 га, що розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області підлягає поверненню у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування Миколаївського квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв /т.1 а.с.187-189/. У додаткових поясненнях від 14.08.2025 року представник Миколаївської обласної військової адміністрації крім наведеної вище позиції, зазначила, що предмет позову співвідноситься зі способами захисту порушеного права, визначеними ст. 16 ЦК України. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких є заборона на вилучення, зміну цільового призначення та надання у користування всупереч вимогам ЗК України, є неможливим. Тому протиправне зайняття земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади і таке право захищається не віндикаційним, а саме негаторним позовом. При цьому вимога про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Дерржгеокадастру відповідає критореію правомірності та ефективності обраного способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. МОВА вважає, що обраний позивачем спосіб захиту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки у приватну власність безпосередньо передбачений п.10 ст. 16 ЦК України та є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах /т.2 а.с.102-104, 173/. У відзиві на позовну заяву представниця відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Шкапенко Т.О. проти позову заперечувала, посилаючись на те, що оспорюваний Наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 17.05.2017 №14-6345/14-17-СГ (далі спірний Наказ/Наказ №14-6345/14-17-СГ) є розпорядчим актом індивідуальної дії, який вже вичерпав свою дію з моменту державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Такий наказ наразі не є тим документом, на підставі якого зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] , в існуванні якого і вбачається порушення прав позивача. У Державному реєстрі речових прав актуальною інформацією є саме інформація про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531, яке виникло саме на підставі Договору купівлі-продажу від 17.02.2023 року №142. З огляду на вказане, право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:01:000:053, яке виникло на підставі спірного Наказу №14-6345/14-17-СГ, є припиненим внаслідок відчуження його на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу. А тому інформація про права [PERSON] , яка вже знаходиться в архівній частині Державного реєстру речових прав, не породжує жодних правових наслідків, та не може засвідчувати факт визнання державою права власності за ним на спірну земельну ділянку на даний час. Водночас визнання незаконним та скасування спірного Наказу №14-6345/14-17- СГ не матиме своїм наслідком припинення прав [PERSON] , адже вони і так припинені внаслідок їх відчуження за договором купівлі-продажу. Вважає, що за таких обставин задоволення судом такої позовної вимоги про визнання незаконним та скасування зазначеного вище наказу не сприятиме ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача. Також у відзиві зазначено, що у випадку задоволення судом позовних вимог про скасування наказу та визнання правочинів недійсними виконання судового рішення може мати своїм наслідком лише припинення речових прав на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі прав, без набуття речових прав на неї іншими особами, в тому числі позивача. Тобто виникне ситуація, коли у Державному реєстрі прав буде продовжувати існувати реєстраційна справа, але інформація про самі права у реєстрі буде відсутня. Адже задоволення судом такої позовної вимоги як «повернути в державну власність» не слугує підставою для вчинення реєстраційних дій у порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»). У даному випадку постійним користувачем є титульний володілець та достатньою правовою підставою для звернення про витребування майна є наявність Державного акту на право постійного користування землею. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності, користування нерухомим майном, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. За наведених обставин ГУ ДГК просило відмовити в позові через неналежно обраний спосіб захисту /т.2 а.с.206-209/. Ухвалою суду від 11.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 2307.2025 року /т.1 а.с.1/. Ухвалою суду від 12.06.2025 року за клопотанням представниці позивача Онищенко Л.В. зобов`язано приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В. надати суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу № 142 земельної ділянки кадастровий номер якої 4825480800:01:000:0531, площею 2,0 га від 17.02.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] /т.1 а.с.79/. 24.06.2025 року від представника відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» - Вітвіцького Б.О. надійшов відзив на позовну заяву /т.1 а.с.91-93/. 24.06.2025 року до суду надійшла інформація від приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В. на виконання ухвали суду від 12.06.2025 року про витребування доказів /т.1 а.с.106/. 02.07.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Іванченка О.О. надійшов відзив на позовну заяву /т.1 а.с.118-125/ та заява про застосування строку позовної давності /т.1 а.с.108-111/. 08.07.2025 року від представниці позивача Онищенко Л.В. надійшла відповідь на відзив /т.1 а.с.133-135/. Ухвалою суду від 09.07.2025 року зобов`язано приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В. надати суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 4825480800:01:000:0531, площею 2,0 га, посвідчений 17.02.2023 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В., реєстровий № 142 /т.1 а.с.185/. 11.07.2025 року до суду від представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Миколаївської обласної військової адміністрації - Матяж Л.О. надійшли письмові пояснення по суті справи /т.1 а.с.187-189/. 15.07.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив /т.1 а.с.200-204/. 15.07.2025 року від приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В. надійшли витребувані докази /т.1 а.с.227-229/. 23.07.2025 року представниця позивача Онищенко Л.В. надала заперечення на клопотання про застосування строків позовної давності /т.1 а.с.230-231/. 05.08.2025 року від представниці позивача Онищенко Н.В. надійшла заява про зміну предмету позову /т.2 а.с.1-8/. Ухвалою суду від 06.08.2025 року за клопотаннями представниці позивача Онищенко Л.В. залучено до участі у справі в якості співвідповідача ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області; зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області надати суду копію наказу від 19.04.2017 року, яким затверджено проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531 у власність [PERSON] /т.2 а.с.48-49/. 12.08.2025 року представник відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» Вітвіцький Б.О. надав суду заперечення на заяву про зміну предмету позову /т.2 а.с.65-68/. Крім того, представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав суду заперечення на заяву про зміну предмету позову /т.2 а.с.75-79/. 14.08.2025 року до суду від ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області на виконання ухвали від 06.08.2025 року про витребування доказів надійшла інформація /т.2 а.с.98/. Крім того, від представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Миколаївської обласної військової адміністрації - Матяж Л.О. надійшли додаткові пояснення у справі /т.2 а.с.102-104/. 15.08.2025 року представниця позивача Онищенко Н.В. надала клопотання про долучення доказів /т.2 а.с.121-122/. 09.09.2025 року до суду від представниці позивача Онищенко Л.В. надійшла заява про зміну предмету позову /т.2 а.с.148-154/. 11.09.2025 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав заперечення на заяву про зміну предмету позову /т.2 а.с.164-165/. 26.09.2025 року представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] надіслала додаткові пояснення у справі /т.2 а.с.173/. Ухвалою суду від 06.10.2025 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову представниці позивача [PERSON] та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», [PERSON] , ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська обласна військова адміністрація та Міністерство оборони України, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними договору купівлі-продажу і договору оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою /т.2 а.с.198-199/. 17.10.2025 року від представниці співвідповідача ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області Шкапенко Т.О. надійшов відзив на позовну заяву /т.2 а.с.206-209/. Представник відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» Вітвіцький Б.О. надав заяву, в якій просив провести розгляд справи у відсутність представника /т.1 а.с.101/. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Миколаївської обласної військової адміністрації Матяж Л.О. надала заяву, в якій просила розглянути справу у відсутність представника Миколаївської обласної військової адміністрації /т.1 а.с.196/. Ухвалою суду від 29.10.2025 року закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження на 08.12.2025 /т.2 а.с.236-237/. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство оборони України, належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи, однак представник до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. Представниця позивача Онищенко Л.В., представник відповідача [PERSON] [PERSON] та представниця відповідача ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області Шкапенко Т.О. приймали участь у справі в режимі відеоконференції. В судовому засіданні 08.01.2026 року представниця позивача Онищенко Л.В. у вступному слові повністю підтримала позов у його остаточній редації, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові, у заявах про зміну предмету позову та у відповіді на відзиви на позовні заяви. Також просила відмовити у застосуванні сроку позовної давності /т.3 а.с.19-21/. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 08.01.2026 року у вступному слові просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викледних ним у відзиві на позовну заяву та у заперечннях проти зміни предмету позову. Підтримав свою засву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності /т.3 а.с.19-21/. Представниця відповідача Управління Держгеокадастру у Миколаївській області Шкапенко Т.О. в судовому засіданні 08.01.2026 року просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених нею у відзиві /т.3 а.с.19-21/. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши їх позиції, викладені в адресованих суду письмових заявах по суті спору, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Щодо належності позивача суд зазначає наступне. Повноваження КЕВ м. Миколаїв щодо представництва інтересів МОУ щодо повернення земельної ділянки визначені Наказом Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013, яким затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення, яким передбачено, що військове містечко це майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом з казарменим фондом, житловим фондом, об`єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони; земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та визначеними щодо неї правами; територія військового містечка - частина земельної ділянки з установленими межами, на якій розміщуються фонди військового містечка, що використовується для розквартирування військових частин та розміщення військовослужбовців і працівників ЗС України. Основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення є: забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками; утримання і експлуатація фондів військового містечка, які знаходяться в користуванні військових частин (пункт 1.3.) Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗС України); територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирноексплуатаційне управління (далі - КЕУ); квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ)); квартирно-експлуатаційні служби військових частин. Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин проводиться за схемами: Головне КЕУ ЗС України - КЕУ - КЕВ (КЕЧ)) - військові частини; Головне КЕУ ЗС України - види Збройних Сил України - військові частини (згідно з рішенням Міністра оборони України). (пункт 2.1) КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. (пункт 2.4.) Фонди військових містечок та земельні ділянки, утримання яких фінансується за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до кошторису МО України на квартирно-експлуатаційне забезпечення, обліковуються у КЕВ (КЕЧ) (п.5.14). Порядок організації обліку земель оборони встановлений наказом МОУ №680 від 19.12.2017 №680, згідно якого оперативний облік квартирно-експлуатаційними органами, в зоні відповідальності яких знаходяться відповідні земельні ділянки, щодо земельних ділянок, які надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військових навчальних закладів та організацій Збройних Сил України. Пунктом 5.1. зазначеного Положення встановлено, що зарахування на оперативний облік земельних ділянок здійснюється на підставі документів, які посвідчують право користування ними (правовстановлюючі документи та акт приймання-передачі облікових документів земельної ділянки). Наказом МОУ №26 від 16.01.2024 затверджено Інструкцію про порядок дій посадових осіб Міністерства оборони України та Збройних Сил України у разі самовільного зайняття , неправомірного вилучення земель оборони, якою визначено повноваження квартирної-експлуатаційних органів щодо неправомірно вилучених земельних ділянок, зокрема встановлено, що командири (керівники) користувачів та постійних користувачів (балансоутримувачів) в межах компетенції та відповідно до цієї Інструкції організовують роботу із захисту інтересів держави за напрямами запобігання, виявлення та реагування на випадки самовільного зайняття, неправомірного вилучення земельних ділянок, а саме - набуття прав на земельну ділянку на підставі судових рішень, рішень органів державної влади або місцевого самоврядування, реєстраційних дій (про скасування (припинення) прав військових частин (суб`єктів господарювання) на земельну ділянку, передачу її у власність, постійне користування, оренду іншим особам на підставі такого рішення, укладання сторонніми особами договорів емфітевзису, суперфіцію тощо), згода на яке у встановленому законодавством порядку не надавалась законним користувачем та/або яке оскаржується Міністерством оборони України. (або.3 пункту 3) Заходи з реагування на факти самовільного зайняття, неправомірного вилучення земельних ділянок: досудове урегулювання спору шляхом звернення до державних органів та органів місцевого самоврядування, порушників тощо; звернення до правоохоронних, контролюючих органів; судовий захист порушеного права. (п.6 Інструкції). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2024 року № 2102-ІХ, з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку з 24.02.2022 на всій території України утворено військові адміністрації на базі існуючих державних адміністрацій. У зв`язку з утворенням військових адміністрацій обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набули статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативноправовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. На території Миколаївської області вказані повноваження здійснюються Миколаївською обласною державною адміністрацією (з 24.02.2022 - Миколаївською обласною військовою адміністрацією). Пунктом 2 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що відповідно до повноважень в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України, частиною п`ятою якої встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021, розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, зокрема, крім земель оборони. Отже, обласна державна адміністрація здійснює розпорядження землями державної власності у межах міст та землями державної власності за межами населених пунктів, визначеними пунктом 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Системний аналіз вищеперелічених нормативно-правових актів дає підстави вважати, що КЕВ м. Миколаїв є належним позивачем у вказаній справі. Судом встановлено, що рішенням №580 від 30.11.1976 Виконавчого комітету Первомайської ради депутатів працюючих Миколаївської області «Про видачу актів на право постійного користування землею Первомайській КЕЧ», було виготовлено та видано Первомайській КЕЧ акти на право користування землею на військове містечко № [NUMBER] площею 1,23 га /т.1 а.с.49/. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Миколаївської області №266 від 19.12.1989 був проведений обмін земельними ділянками між колгоспом ім. Леніна та військовою частиною [NUMBER] , для чого із земель колгоспу виділено земельну ділянку 1 га пашні, внаслідок чого площа військового містечка № [NUMBER] складала 2,23 га /т.1 а.с.76/. 13.09.1994 Первомайською радою народних депутатів на сесії 22 скликання було прийнято рішення №13, яким Міністерству оборони України /в/ч [NUMBER] / було вирішено видати державні акти на право постійного користування землею загальною площею 418,5 га. Згідно Державного акту на право постійного користування землею в/г 68 Серії МК від 19.10.1994 року Первомайською районною Радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області надано військовій частині [NUMBER] у постійне користування 2,23 гектари землі для потреб Міністерства оборони, відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Первомайської районної ради народних депутатів від 13.09.1994. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №37 /т.1 а.с.37-3850-51/. Згідно Витягу з Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 №Д-322/1/03 наказано розформувати Первомайську квартирно-експлуатаційну частину (району) м. Первомайськ до 30.10.2005 та правонаступником визначити Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв /т.1 а.с.33/. Наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління №51 від 27.12.2005 «Про розформування квартирно-експлуатаційних частин (району) Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління» було розформовано Первомайську квартирно-експлуатаційну частину з 31.12.2005 року та визначено правонаступником останньої Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв. Згідно акту прийому-передачі земельних ділянок військових містечок №77,78 військової частини [NUMBER] Первомайського гарнізону від Херсонської КЕЧ району до КЕВ міста Миколаєва, затвердженого начальником Південного територіального КЕУ 01.12.2005 року, на підставі наказу від 12.07.2005 №58 та розпорядження від 02.09.2005 №3031/4/4170 начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ щодо перерозподілу фондів за територіальним принципом з урахуванням рівномірного закріплення фондів між відповідними КЕВ міст та КЕЧ районів, Херсонська КЕЧ передала, а КЕВ м. Миколаїв прийняв земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] площею 2.23 га. та документацію на землекористування згідно опису №4 /т.1 а.с.34-36/. Відповідно до матеріалів інвентаризації земель військової частини № [NUMBER] [INFO] (військове містечко [NUMBER] ) згідно розпорядження Виконавчого комітету міської ради народних депутатів №39 від 02.03.1993 року проведена інвентаризація земель військової частини [NUMBER] та встановлено, що земельна ділянка площею 2.23 га використовується для потреб МО України на підставі розпорядження СМ УССР №877-031 від 22.11.1962 року, рішення Первомайського райвиконкому №266 від 19.12.1989 року та державного акту на право користування землею №030036 /т.1 а.с.52-61/. 21.02.2017 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області видає Наказ №14-1639/14-17-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надає громадянину України [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га пасовищ, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства /т.1 а.с.39-43/. 17.05.2017 року ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] на підставі наказу №146345/14-17-СГ /т.1 а.с.44-45, т.2 а.с.125/. Згідно Довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 27.03.2017 №31- 14.05.0.4-1271/24-17, що надана Відділом у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, земельна ділянка, що планується для відведення має державну форму власності та належить до земель запасу. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №382181703 від 10.06.2024, 19.04.2017 року земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 4825480800:01:000:0531. Після чого 17.02.2023 року був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого стала зазначена земельна ділянка, та відповідно до якого право власності на неї набув [PERSON] , ІНН [NUMBER] /т.1 а.с.42/. В подальшому зазначеною особою було укладено договір оренди землі від 20.02.2023 з Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА КОРНАЦЬКИХ» строком на 49 років, до 20.02.2072 року, зареєстрований за номером 67783866 від 29.05.2023 /т.1 а.с.42/. Зазначені обставини підтверджуються наданими суду копіями зазначених документів, що буди додані позивачем до позовної заяви. Висновком ТОВ «ТЕХНОМАП» за результатами проведення інвентаризації земельних ділянок Міністерства оборони України для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил на території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, згідно якого «після проведення топографо-геодезичних робіт, збору вихідної інформації, враховуючи кадастрову зйомку було сформовано межу земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] відповідно до даних вище зазначеного державного акту. При формуванні земельної ділянки було виявлено, що більша частина земель, які перебувають в користуванні Військового містечка № [NUMBER] згідно державного акту, знаходяться у приватній власності громадянам (інформація та витяг додаються), а саме: 4825480800:01:000:0531 [PERSON] (оренда ТОВ «Агрофірма «Корнацьких»), 4825480800:01:000:0561 [PERSON] /т.1 а.с.138-181/. Наведені висновки підтверджують той факт, що земельна ділянка площею 2 га кадастровий номер 4825480800:01:000:0531, яка на даний час на праві власності зареєстрована за відповідачем [PERSON] , є частиною тієї самої земельної ділянки площею 2,23 га, яка згідно Державного акту на право постійного користування землею в/г 68 Серії МК від 19.10.1994 року, виданого Первомайською районною Радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області перебуває у постійному користуванні військової частини [NUMBER] для потреб Міністерства оборони відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Первомайської районної ради народних депутатів від 13.09.1994. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). За змістом статті 23 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 2 та 10 Розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням. органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991, №1540- ХІІ встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України є державною власністю України. Відповідно до Закону України «Про оборону України» та Закону України «Про Збройні Сили України» на базі військ Київського, Одеського, Прикарпатського військових округів, сил Чорноморського Флоту, інших військових формувань, що дислокуються на території України, крім військ, які входять до складу Стратегічних Сил Стримування було створено Збройні Сили України, обов`язки командувача якими було покладено на Міністра оборони України. Відповідно до Указу Президента Україна «Про Збройні Сили України» від 12.12.1991 №4/91, Указу Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» від 30.08.1991 №1452-ХІІ все майно, в тому числі і землі Міністерства оборони СРСР, перейшли відповідно до Міноборони в державну власність. Тобто, з прийняттям Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані та території України» №1540-ХІІ все майно, яке належало Збройним Силам СРСР як об`єкти союзного підпорядкування набуло статусу державного майна і зі створенням на базі військових округів - як державне майно, перейшло у володіння Збройних Сил України. Окрім того, відповідно до п. 5 постанови Верховної Ради РСР від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» установи, організації, які мають у своєму користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного Кодексу Української РСР 1990 року, зберігають свої права на землекористування. При цьому землі, надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств і організацій Збройних Сил України, інших військових формувань та внутрішніх військ, визнаються землями для потреб оборони. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02.04.2002 № 449, раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Законом України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, шо документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року. Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду. Згідно із ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (ст.6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України). Тобто, виключно за поданням Міністерства оборони України, Кабінет Міністрів України має право припиняти користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги наведені норми права, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріпленні за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України. Відповідно до Закону України «Про оборону України» та Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном. Військове майно згідно із ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами, організаціями Збройних Сил України. Рішення про відчуження військового майна, цілісних майнових комплексів, за правилами ст.6 даного Закону приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядком відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 за № 1919, визначено, що рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням, за пропозицією Міністерства оборони України, погодженого з Міністерством економіки України, переліку такого майна за відповідною формою. До вказаних висновків також прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду за результатами розгляду справ № 924/1025/14, № 902/538/14. КЕВ м. Миколаїв, в користуванні якого знаходиться спірна земельна ділянка, а також Міністерство оборони України, як орган управлінням майном, згоди на припинення права постійного користування ними та надання у приватну власність частини земельної ділянки загальною площею 2,00 га, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, ніколи не приймали та не надавали, а відповідно і Кабінет Міністрів України відповідного рішення не приймав, тому Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області не є органом, уповноваженим розпоряджатися землями оборони. З огляду на наведене, право постійного користування земельною ділянкою площею 2.23 га КЕВ м. Миколаїв на час звернення із позовом до суду не припинилося ні внаслідок непереоформлення такого права, ні через видачу ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області Наказу №14-1639/14-17-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Такий висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 у справі № 179/1043/16-ц. Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історикокультурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно зі статтею 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони». Згідно з частиною першою статті 2 вказаного Закону військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. За змістом статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення військових частин, військових навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, що перебувають у сфері управління зазначених органів та/або входять до структури Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Землі оборони можуть перебувати лише у державній власності. Згідно з частиною четвертою статті 84 Земельного кодексу України землі оборони належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. За таких обставин судом встановлено, що Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, не будучи розпорядником спірної земельної ділянки та не маючи жодних правових підстав, надало дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, земельна ділянка площею 2,00 га вибула з постійного користування Міністерства оборони України в особі Миколаївського КЕУ поза волею законного землекористувача. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531 на підставі договору купівлі-продажу № 857 від 21.07.2017 була передана у власність [PERSON] 04.03.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 1-138 право власності на вказану земельну ділянку набула [PERSON] , після чого, 17.02.2023 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого право власності на спірну земельну ділянку набув [PERSON] . В подальшому [PERSON] (орендодавець) уклав договір оренди землі від 20.02.2023 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (орендарем) строком на 49 років (реєстраційний номер 67783866 від 29.05.2023). Враховуючи наведені норми чинного законодавства, очевидним є те, що перебування земельної ділянки з кадастровим номером 4825480800:01:000:0531 у власності [PERSON] та у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» є протиправним та таким, що порушує вимоги Земельного кодексу України та Закону України «Про використання земель оборони». Ураховуючи вказані положення Земельного кодексу України заволодіння громадянами та юридичними особами землями оборони всупереч вимогам Земельного кодексу України є неможливим. З огляду на зазначене, земельна ділянка 4825480800:01:000:0531 площею 2,0 га що розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області має бути повернута у власність держави в особі Миколаївської обласної військової адміністрації та у користування КЕВ м. Миколаїв. Вказані порушення можуть бути усунуті шляхом подання віндикаційного або негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будьякої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (стаття 317 ЦК України). Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути майно. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій тощо). Поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на вилучення, зміну цільового призначення та надання у користування, всупереч вимог Земельного кодексу України, є неможливим. Такі висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 23.12.2021 у справі № 359/33732/16-ц. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. Крім того, Велика Палата Верховного Суду Постановою від 12.03.2024 року по справі № 927/1206/21 зазначила що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 і підстави для відступу від цього висновку не встановлені. Обраний позивачем спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки у приватну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони». За змістом статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення військових частин, військових навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, що перебувають у сфері управління зазначених органів та/або входять до структури Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Згідно з частиною 4 статті 84 Земельного кодексу України землі оборони належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Проте, всупереч вимогам земельного законодавства, згідно з наказом «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 21.02.2017 №14-1639/14-17- СГ Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області надано дозвіл [PERSON] на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га пасовищ, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та затверджений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 4825480800:01:000:0531. Враховуючи, що наказ Головного управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області від 21.02.2017 №14-1639/14-17-СГ стосується спірної земельної ділянки земель оборони, розпоряджатися якою не уповноважений вказаний орган державної влади та яка не може бути вилучена із державної власності поза волею власника, такий наказ (рішення) порушує інтереси держави, що є підставою для визнання його незаконним та скасування. За наведениих вище обставин суд вважає, що вимоги позову про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, виданого 17 травня 2017 року №14-6345/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», а також про усунення перешкод у здійсненні КЕВ м. Миколаїв права розпорядження та користування земельною ділянкою шляхом зобов`язання ТОВ «АГРОФІРМА КОРНАЦЬКИХ» повернути в державну власність в особі Миколаївської обласної військової адміністрації з правом постійного користування Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв земельну ділянку з кадастровим номером є належним способом захисту в даному випадку і такі вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, на думку суду, у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору оренди землі слід відмовити з таких підстав. Як встановлено вище, [PERSON] не міг набути у приватну власність спірну земельну ділянку, оскільки це заборонено Законом. Відповідно, він не міг набути прав власника земельної ділянки, отже не набув і права нею розпоряджатися, адже відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встанрвлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання таконо правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідкіа, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки [PERSON] не міг набути право власності на спірну земельну ділянку, він не міг набути і права розпоряджатися нею, тобто не мав права її відчужувати. Тож укладений ним договір купівлі-продажу земельної ділянки є нікчемним і не створив жодних юридичних наслідків. Аналогічно, інші особи, до яких за договорами купівлі-продажу в подальшому переходило право власності на спірну земельну ділянку, не могли набути такого права і не могли набути права нею розпоряджатися, в тому числі і [PERSON] не міг набути права власності і розпоряджатися земельною ділянкою, в тому числі і передавати її в оренду. Всі вчинені такими особами правочини є нікчемними, а як зазначено вище, нікчемні правочини не створюють юридичнних наслідків і не потребують визнання їх судом недійсними. Все набуте за нікчемними правочинами підлягає поверненню власнику чи законному користувачу. У постанові ВП ВС від 4 червня 2019 року, справа №916/3156/17 зазначено, що визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 69). Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 70). Тож в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. При цьому, задовольняючи вимогу про повернення земельної ділянки, суд вважає в даному випадку необхідним зобов`язати повернути земельну ділянку у державну власність не лише ТОВ «Агрофірма Корнацьких», але і [PERSON] . При цьому, на думку суду, не відбудеться виходу за межі позовні вимоги. Так, відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Але, відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договор не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону Суд вважає, що задоволення позовної вимоги саме в такому вигляді відповідає змісту позову. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Іванеченка О.О. про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з положеннями наведеної норми у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатись про порушення цього права або про особу, яка його порушила. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. За постановами Кабінету Міністрів України (від 11 березня 2020 року № 211 початок дії карантину та від 25 квітня 2023 року закінчення дії карантину) дія карантину в Україні тривала з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, отже з урахуванням наведених норм права, якою подовжена позовна давність на строк дії карантину, то позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності, оскільки датою першої державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером №4825480800:01:000:0531 згідно Інформації з єдиного державного реєстру речовиз прав на нерухоме майн є 19.04.2017 року. В той же час, як наголошено самим відповідачем, 19.04.2017 року ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] . Відповідно до приписів п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, строк позовної давності щодо позовних вимог з формулюванням «КЕВ м. Миколаїв міг довідатись про порушення свого права та інтересу» почався з моменту порушення прав позивача, тобто з 19.04.2017, та закінчився 19.04.2020, тобто в період дії карантину в Україні, тобто продовжився на строк його дії до 30.06.2023, а з врахуванням положень ЦК України вважається зупиненим на строк дії воєнного стану, який триває як на момент подання позову до осуду 29.05.2025. В той же час, суд погоджується з тим, що КЕВ м. Миколаїв стало відомо про порушення права лише наприкінці 2023 року, після отримання висновку ТОВ «ТЕХНОМАП» за результатами інвентаризації земельних ділянок МОУ для розміщення та постійної діяльності ЗСУ на території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яким встановлено наявність на території земельної ділянки, що на підставі Державного акту на право помітного користування землею в/г 78 серії МК від 19.10.1994 р. надано в постійне користування для потреб МОУ, зареєстровано право власності сторонніх користувачів: [PERSON] та [PERSON] . Крім того, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Ураховуючи правову природу спірних правовідносин, обраний позивачем спосіб захисту прав та обсяг задоволених позовних вимог, наданий позов міг бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного порушення інтересів держави та до нього позовна давність не застосовується. Тож клопотання про застосування наслідків пропцску строку поовної давності не може бути задоволене. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позов задоволено частково, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial