Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача 645 грн матеріальної шкоди та 50000 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення [PERSON] кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Позовні вимоги мотивує тим, що за наслідками розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №12023186010001020, відомості про яке були внесені 20.07.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суддею Рівненського міського суду Рівненської області Наумовим С.В. 21.05.2025р. було ухвалено вирок у справі №569/20613/23, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено останньому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп., а також, частково задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням і вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 645 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди та 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушеннями. В подальшому, 28.10.2025р. за наслідками розгляду Рівненським апеляційним судом апеляційної скарги [PERSON] (з відповідними змінами у вигляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України) на вирок Рівненського міського суду Рівненської області №569/20613/23 від 21.05.2025р., була постановлена ухвала, якою вищевказану апеляційну скаргу було задоволено, а вирок суду першої інстанції скасовано і звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов потерпілого [PERSON] залишено без розгляду. Залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду не перешкоджає потерпілому звернутися з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Позивач обґрунтовано вважає, що загальна сума завданих потерпілому матеріальних збитків внаслідок вчинення обвинуваченим [PERSON] кримінального проступку становить 645 грн, за оплату проведення медичного дослідження у вигляді КТ головного мозку. Також позивачу завдано значних немайнових втрат спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх її можливого повторення, регулярна тривога, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, зниження та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність та дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану життя та здоров`я як власного, так і своїх рідних та близьких. Впродовж всього періоду лікування та здійснення досудового розслідування кримінального провадження [PERSON] постійно відчував незручності та дискомфорт у зв`язку із необхідністю пристосовування до негативних умов існування (постільний режим, залежність від оточення, намагання обмеження власних хвилювань та переживань, систематична необхідність участі у слідчих діях, тощо) Завдані позивачу тілесні ушкодження значно погіршили можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і планів. Головні болі продовжуються до тепер, відтак існує необхідність обмеження фізичної активності на найближчий час, внаслідок чого дружина , донька, внук потерпілого вимушені займатися звичними для потерпілого побутовими справами. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 50000 грн. Також позовні вимоги обґрунтовані у відповіді на відзив від 25.12.2025. Зазначає, що твердження про презюмованість винуватості відповідача [PERSON] у вчиненні протиправних та суспільно небезпечних дій, які вчинялись останнім з прямим умислом з метою заподіяння позивачу - [PERSON] тілесних ушкоджень, слід вважати доведеними поза розумним сумнівом, що не виключає звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду. Відповідач подав до суду відзив на позов, у задоволенні позову просив відмовити. На підставу заперечень зазначає, що вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2025 по справі №569/20613/23 скасований ухвалою Рівненського апеляційного суду від 28.10.2025. Зазначеною ухвалою не встановлювалася вина [PERSON] у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушеннях, у тому числі і кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Відповідно твердження позивача про презюмованість винуватості відповідача [PERSON] у вчиненні протиправних та суспільно небезпечних дій не підтверджені достатніми доказами та є безпідставними. Відповідач стверджує, що за медичною допомогою та фіксацією тілесних ушкоджень, нібито заподіяних [PERSON] звернувся лише на наступний день після цієї події. Відтак, тілесні ушкодження [PERSON] зафіксовані 24.07.2023 у висновку експерта КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» РОР №576, могли бути отримані потерпілим у будь-який час в період після словесного конфлікту з [PERSON] котрий відбувся 19.07.2023 близько 17:00 год до звернення [PERSON] до медичного закладу 20.07.2023. Відповідач зазначає, що позивачем не обґрунтовано розмір заявленого в позові відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Ухвалою суду від 24.11.2025 року, прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив позов задовольнити з підстав та мотивів, які у ньому наведені. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Відповідач вину у інкримінованому кримінальному проступку не визнавав. Наголосив, що позивач не довів обставини справи та не довів факт заподіяння матеріальної та моральної шкоди відповідачем. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень. Цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 645 гривень завданої матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди завданої кримінальним правопорушеннями. Даним вироком встановлено «О 17:00 год., 19.07.2023, [PERSON] , перебуваючи на території господарства за адресою: Ямна 23, на ґрунті неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, умисно наніс один удар кулаком правої руки по обличчю [PERSON] .. Внаслідок вказаних дій [PERSON] , потерпілому [PERSON] , було спричинено легкі тілесні ушкодження, у вигляді забою м`яких тканин в правої скроневої ділянки голови, садна в ділянці правої вилиці та на задньо-зовнішній поверхні лівого ліктевого суглобу.» «Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим [PERSON] , його вина повністю доведена зібраними кримінальним провадженням та дослідженими в судовому засіданні доказами.» Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 28.10.2025 апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] , з відповідними змінами, задоволено. Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2025 року відносно [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України скасовано. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 12023186010001020 від 20.07.2023 року відносно [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Ухвалою Рівненського апеляційного суду визначено наступне «Висновок суду про доведеність винуватості [PERSON] та правильність кваліфікації його дій за ч. 1ст. 125 КК України у зв`язку з поданим клопотанням обвинуваченим про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, фактично заявивши тим самим про відповідні зміни вимог апеляційної скарги, та не надходженням апеляційних скарг від інших учасників, в апеляційному порядку не перевіряються.» Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як випливає з ч. 1 ст. 44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Аналогічне формулювання міститься і в ч. 1 ст. 49 КК України, відповідно до якої «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки…» Відтак звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчиненні кримінального правопорушення. З цих мотивів, відповідну підставу звільнення від кримінальної відповідальності в теорії і вважають нереабілітуючою. Згідно постанови Верховного Суду від 10.08.2021 року (справа №161/694/20) слідує, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст.284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Ця позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна". Такі ж висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, 15 травня 2019 року, у справі № 617/609/15-к, 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, 10 червня 2021 року, у справі № 640/11750/17, 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства, що визначено ч.6 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Матеріали справи містять висновок судово-медичної експертизи №576, щодо факту події, яка відбулася 19.07.2023. Висновком експерта №576, судово - медичної експертизи потерпілого [PERSON] від 24.07.2023 підтверджується, що при огляді вказаної особи 24.07.2023 виявлені та згідно з наданими медичними документами лікарями відмічені такі тілесні ушкодження: забій м`яких тканин правої скроневої ділянки голови, садна в ділянці правої вилиці та на задньо зовнішній поверхні лівого ліктевого суглобу. Також згідно вищезазначеного висновку експерта № 576 по судово-медичній експертизі проведеній громадянину [PERSON] , завдані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як кожне окремо, так і в сукупності. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Позивачем документально підтверджено понесення ним витрат на про оплату КТ головного мозку на суму 645 грн. (а.с.9) З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази суд вважає, що дані витрати [PERSON] поніс у зв`язку з отриманими травмами, внаслідок протиправних дій, вчинених відносно нього [PERSON] , ним підтверджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та цими витратами, а тому позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 645 грн підлягають задоволенню. Визначення моральної шкоди та розмір її відшкодування регулюється статтею 23 ЦК України. Статтями 23, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір моральної шкоди є індивідуальним, але при визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, керується розумністю щодо суми, яку позивач бажає стягнути до пропорційності завданих збитків. Встановлені у справі фактичні обставини справи та аналіз наведених правових норм, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами з приводу підстав та порядку моральної відшкодування шкоди, дають суду підстави дійти висновку, що протиправними діями відповідача, позивачу заподіяно ушкодження здоров`я, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням моральної шкоди, за які відповідач повинен нести відповідальність по їх відшкодуванню. При цьому, суд враховує аргументи позивача про наявність у нього права на отримання моральної компенсації за спричинений йому діями відповідача розлад душевного здоров`я та моральні страждання, емоційний стрес. Суд зазначає, що немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і тяжкість спричинених відповідачем тілесних ушкоджень, заподіяних [PERSON] , наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, обсяг та глибину фізичного болю і душевних страждань, конкретні обставини, за яких позивачу було завдано моральну шкоду та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в розмірі 6000 гривень, яка і підлягає відшкодуванню на користь позивача. На підставі частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial