Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

29.12.2025 суд отримав дану позовну заяву, подану представником позивача Балюхом Є.О. засобами підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС), у якій він просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9030,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 18.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (кредитної лінії) № 18.01.2025-100002429 (у тексті також кредитний договір від 18.01.2025 № 18.01.2025-100002429 та/або кредитний договір, та/або договір), відповідно до умов якого позичальнику надається кредит у розмірі 3000,00 грн строком на 155 днів. Представник позивача у позовній заяві вказує, що заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 18.01.2025; сума кредиту - 3000,00 грн; строк, на який надається кредит - 155 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 21.06.2025; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів користування кредитом, наступних за червовими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; комісія, пов`язана з наданням кредиту плата за надання кредиту в розмірі 9,0 % від суми кредиту та дорівнює 270,00 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 270,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів; неустойка - 45,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; спосіб надання позичальнику коштів: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11??-????-1378. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на день пред`явлення позову в нього утворилась заборгованість в сумі 9030,00 грн, яка складається з основного боргу (тіло кредиту) в розмірі 3000,00 грн, процентів - 3720,00 грн, комісії, пов`язаної з наданням кредиту - 270,00 грн, комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 540,00 грн та неустойки - 1500,00 грн, чим порушуються права та інтереси позивача. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 31.12.2025 (а. с. 12, 13) позовну заяву судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачеві та його представникові копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі надіслано та доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС31.12.2025, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 15, зворот а. с. 15). В абзаці 2 прохальної частини позовної заяви представник позивача просить суд розгляд даної справи проводити без його участі та участі позивача. Копія ухвали від 31.12.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачеві надіслана та доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС31.12.2025, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 16). 02.01.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] частково визнає позов, не заперечує факт отримання грошових коштів в розмірі 3000,00 грн. Однак не погоджується з розміром заявлених до стягнення процентів, комісій та неустойки, оскільки вони є неспівмірними сумі основного боргу та порушують принципи справедливості і добросовісності. Зазначає, що комісії та неустойка: не відповідають реальним витратам кредитора; фактично є прихованими процентами; є явно завищеними та підлягають зменшенню або відмові у стягненні відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України. Нараховані проценти у сумі 3720,00 грн є непропорційними, оскільки майже дорівнюють сумі отриманого кредиту, що порушує баланс прав та обов`язків сторін. У зв`язку з цим просить позов задовольнити частково, стягнути з відповідача лише тіло кредиту, істотно зменшити розмір процентів, а також відмовити у стягненні комісій та неустойки з урахуванням його складних життєвих обставин, на підтвердження яких надав сповіщення сім`ї про зникнення безвісти його батька [PERSON] (а. с. 17, 18). 06.01.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він повністю заперечив всі аргументи відповідача та вважає їх необґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню з підстав, наведених у позовній заяві (а. с. 19 - 22). 08.01.2026 від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому [PERSON] : 1) щодо процентної ставки зазначає, що суд зобов`язаний перевірити співмірність та добросовісність нарахованих процентів з урахуванням принципів розумності, справедливості та добросовісності, закріплених у статтях 3, 509, 627 ЦК України. Фактичний розмір нарахованих процентів у сукупності з комісіями призводить до необґрунтованого збільшення суми зобов`язання, що суперечить самій меті споживчого кредитування та порушує баланс прав сторін; 2) щодо розрахунку заборгованості зазначає, що позивач стверджує, що відповідач не спростував розрахунок заборгованості. Водночас відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду (зокрема, постанова від 14.07.2020 у справі № 367/4970/13-ц), обов`язок доведення правильності розрахунку заборгованості покладається саме на кредитора. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували: рух коштів по рахунку відповідача; фактичну дату та суму видачі кредиту; обґрунтованість кожного нарахування процентів та комісій. Наданий розрахунок є внутрішнім документом позивача, який не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, що не відповідає вимогам доказування; 3) щодо відсутності банківських документів зазначив, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, однак здійснює фінансову діяльність та зобов`язане підтверджувати свої вимоги належними доказами. Відсутність банківських виписок або інших первинних фінансових документів, які підтверджують фактичне надання коштів та їх рух, позбавляє суд можливості перевірити правильність заявленої суми боргу. Таким чином, надані позивачем докази не можуть вважатися достатніми та належними; 4) щодо комісій зазначив, що позивач наполягає на правомірності стягнення комісій. Разом з тим комісії, які фактично є платою за отримання та обслуговування кредиту, у сукупності з процентами значно збільшують фінансове навантаження на споживача, що не відповідає принципу справедливості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 зазначила, що умови договору не можуть призводити до порушення балансу інтересів сторін та нав`язування споживачу надмірних фінансових зобов`язань; 5) щодо неустойки (штрафів, пені) зазначив, що відповідно до змін, внесених Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, за договорами споживчого кредиту, укладеними після набрання чинності зазначеним Законом, забороняється нарахування неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір у даній справі був укладений після набрання чинності вказаних змін, а отже вимоги позивача про стягнення неустойки є неправомірними. Підсумовуючи заперечення на відповідь на відзив відповідач [PERSON] зазначив, що він не заперечує факту отримання кредитних коштів та висловив готовність виконати зобов`язання в частині тіла кредиту. Разом з тим вважає заявлені позивачем вимоги в частині процентів, комісій та штрафних санкцій завищеними, необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами. У зв`язку з цим просить: 1) відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» у частині стягнення процентів, комісій та штрафних санкцій; 2) у разі встановлення наявності заборгованості - обмежити її розмір сумою фактично отриманого тіла кредиту; 3) оцінити подані позивачем докази з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд. Згідно з приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. 18.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (кредитної лінії) № 18.01.2025-100002429 строком на 155 днів. Під час укладення кредитного договору [PERSON] пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку України, що підтверджується інформацією, отриманою ТОВ «Споживчий центр» з центрального вузла цієї системи на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача. ТОВ «Споживчий центр» підключене до зазначеної системи 26.10.2020. Пунктами 2.1., 2.2. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) передбачено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Кредитний договір підписано електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця - КЕП ТОВ «Споживчий центр», [PERSON] , 24922С2362414081040000006сDF0F0028F51F00, КНЕДП «Masterkey» ТОВ «Арт-мастер». За допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора «Е117» [PERSON] підписав пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферту), заявку кредитного договору (кредитної лінії), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії), інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] , у якому він підтверджує, що відомості, вказані у ньому є достовірними, не містять неточностей та/або неправдивої інформації. Крім того, з метою отримання кредитних коштів, відповідач у заявці кредитного договору (кредитної лінії) вказав реквізити належного йому електронного платіжного засобу 4441-11??-????-1378, свої анкетні та паспортні дані. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20): «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20 (провадження № 61-11504св21), від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19 (провадження № К/9901/35352/19). Відповідно до п. 4.1. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11??-????-1378. На виконання умов договору 18.01.2025 на картковий рахунок відповідача перераховано кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн за реквізитами платіжної картки 4441-1110-5203-1378, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1912 від 19.12.2025, з яким позивач 04.01.2024 уклав договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2. Таким чином ТОВ «Споживчий центр» взяті на себе відповідно до умов договору зобов`язання виконало. Відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору з позивачем та факту отримання суми кредиту. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799 св 19) від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (п. п. 2 - 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору. Відповідно до довідки-розрахунку, доданої в електронному документі до позову, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 18.01.2025-100002429 від 18.01.2025 складає 9030,00 грн, в тому числі: 3000,00 грн - основний борг, 3720,00 грн - заборгованість за відсотками, 270,00 грн - комісія за надання кредиту; 540,00 грн - комісія за обслуговування, 1500 гривень - неустойка. Доказів погашення позивачеві зазначеної суми заборгованості відповідач суду не надав. Частина 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19. Пунктом 3.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (ї) (якщо комісія (ії) встановлена (і) договором). Проценти за користування кредитом (проценти): встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п/п. 3.3.7. пропозиції). Відповідно до пунктів 6, 7 заявки кредитного договору і відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,0 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди»). Процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий Центр» щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за процентами в розмірі 3720,00 грн (93 дні по 1,0 % - 2790,00 грн та 62 дні по 0,5 % - 930,00 грн, тобто 2790 + 930 = 3720 грн за 155 днів) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісіями в розмірі 270,00 грн за надання кредиту та в розмірі 540,00 грн за обслуговування кредиту, суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», на підставі якого ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія, пов`язана з наданням кредиту у розмірі 270,00 грн (п. 8 заявки кредитного договору і відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), комісія за обслуговування кредитної заборгованості у кожному з 2-х чергових періодів, наступних за першим періодом у розмірі 270,00 грн (п. 9 заявки кредитного договору і відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які в сумі складають 540,00 грн, погоджені з [PERSON] при укладенні договору від 18.01.2025, нараховані кредитодавцем в день видачі кредиту, вказані у кредитному договорі, заявці кредитного договору, графіку платежів, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які підписані відповідачем, підлягають стягненню з нього на користь позивача відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», є також обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 1500,00 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 17 заявки кредитного договору і відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) № 18.01.2025-100002429 від 18.01.2025 передбачено, що неустойка в розмірі 45,00 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесені зміни у Закон України «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». У зв`язку з цим виникла суперечність між нормами п. 6 р. IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», за змістом якого через 30 днів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дозволяється встановлення договірної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, і п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та подальшими відповідними Указами Президента, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який в установленому законодавством України порядку продовжено до 04.05.2026. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України. Тобто усі закони України, які є актами цивільного законодавства, повинні відповідати ЦК України. В рішенні Конституційного Суду України від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012 вказано: «Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Таким чином, ЦК України має вищу юридичну силу, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у зв`язку з чим відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] неустойки за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 18.01.2025-100002429від 18.01.2025 в розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. ст. 13, 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору з повернення заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами, а також комісіями, у зв`язку з чим порушене право підлягає судовому захисту. Враховуючи наведене, позов необхідно задовольнити частково, на 83,38 %, стягнувши з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7530,00 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За подання до суду цієї позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00063810 від 22.12.2025 (а. с. 8). У зв`язку з частковим задоволенням позову, витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 2019,79 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial