Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

19.11.2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій позивачка просить суд: - стягнути з [PERSON] на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5800,00 грн.; - стягнути з [PERSON] на свою користь у відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.; - стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2025 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін по справі. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 18.12.2025 року до суду від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на його необґрунтованість та безпідставність, а також стягнути судові витрати понесені відповідачем. У поданому до суду відзиві, стороною відповідача зазначалось про орієнтовний розрахунок витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн., однак зазначалось що остаточний розрахунок витрат відповідача на професійну правничу допомогу буде надано після ухвалення судового рішення у строки встановлені ЦПК України. За наслідком розгляду вказаної справи, 04.02.2026 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Також, приймаючи, що представником відповідача у поданому відзиві було заявлено вимогу про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу та намір про надання відповідних доказів в порядку передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судом відповідне питання одночасно з ухвалення даного рішення суду не вирішувалось. 16.02.2026 року до Київського районного суду міста Одеси від представника відповідача [PERSON] адвоката Уштвана В`ячеслава Сергійовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про розподіл судових витрат понесених відповідачем, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, з наданням до неї додаткових доказів на підтвердження понесених витрат. Відповідно до заяви, [PERSON] заявлено до стягнення з [PERSON] у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Представник відповідача у поданій заяві одночасно просив суд поновити строк на подання доказів до заяви про ухвалення додаткового рішення по справі №947/43469/25 з підстав, що повний текст рішення Київського районного суду міста Одеси було отримано 08.02.2026 року, шляхом доставлення його до електронного кабінету представника відповідача Уштвана В`ячеслава Сергійовича в системі «Електронний суд», за наслідком чого відповідачем було скеровано до суду відповідну заяву з доказами на підтвердження понесених судових витрат в межах п`яти днів з дня отримання копії рішення суду. До вказаної заяви, представником відповідача було подано квитанцію №5954787 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, у відповідності до якої вбачається, що копія поданої до суду заяви з додатками до неї була скерована і доставлена позивачеві по справі до зареєстрованого електронного кабінету 13.02.2026 року о 12:52. Вказана заява сформована в системі «Електронний суд» 13.02.2026 року. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.02.2026 року вищевказану справу розподілено судді Калініченко Л. В. та передано головуючому по справі 17.02.2026 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 17.02.2026 року поновлено представнику відповідача [PERSON] адвоката Уштвану В`ячеславу Сергійовичу процесуальний строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, з наданими до неї доказами. Прийнято до розгляду вказану заяву та призначено справу за вказаною заявою до розгляду без повідомленням сторін по справі за наявними матеріалами у справі в приміщенні суду на 27 лютого 2026 року. Копія вказаної ухвали суду від 17.02.2026 року в електронній формі доставлена до електронного кабінету позивача [PERSON] 19.02.2026 року о 8:44:43, та 19.02.2026 року о 08:40:47 до електронного кабінету представника відповідача [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками про доставку електронного документу. Станом на 27.02.2026 року від позивачки заперечення на подану відповідачем до суду заяву та докази не надходило. Також суд зазначає, що під час розгляду цивільної справи №947/43469/25, позивачкою [PERSON] 23.12.2025 року було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому остання вважала безпідставними доводи сторони відповідача. Будь-яких заяв про зменшення чи заперечень проти визначеного відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, не зазначалось. Приймаючи вищевикладене, дослідивши подану до суду заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення суду з вирішення питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї докази, оглянувши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку спрощеного позовного провадження перебувала цивільна справа №947/43469/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за наслідком розгляду якої 04.02.2026 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким у задоволенні вказаного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Пунктом 6 частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Приймаючи, що стороною відповідача [PERSON] у поданому до суду відзиві, останнім заявлялось вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, разом з заявою про подання відповідних доказів в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України після ухвалення судового рішення, за наслідком чого відповідне питання не було вирішено судом одночасно з ухваленням рішення суду, суд вважає наявними підстави для ухвалення додаткового рішення з розгляду питання про компенсацію судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу понесених стороною відповідача [PERSON] , в межах розгляду цивільної справи №947/43469/25. За наслідком чого суд зазначає, відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч.1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із п. 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Згідно Рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні правові висновки містять і постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18: якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Приймаючи викладені положення та надаючи оцінку наданим відповідачем доказам на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування в сумі 6000,00 грн., суд зазначає наступне. Враховуючи, що за наслідком розгляду цивільної справи №947/43469/26, Київським районним судом міста Одеси 04.02.2026 року ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено, відповідач у відповідності до положень статті 141 ЦПК України має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які у разі доведеності покладаються на позивача. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача [PERSON] по справі, здійснювалось адвокатом Уштван В`ячеславом Сергійовичем, повноваження якої підтверджуються наданим ордером на надання правничої (правової) допомоги, сформованим в підсистемі Електронний суд 15.12.2025 року на підставі ордеру серії ВН №1585173 від 15.12.2025 року виданого на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 14.12.2025 року. У відповідності до наданої до суду копії договору про надання правової допомоги №б/н від 14.12.2025 року вбачається, що останній було укладено між адвокатом Уштван В`ячеславом Сергійовичем та громадянином України [PERSON] , як клієнтом, за умовами якого Адвокат зобов`язується за завданням (дорученням) Клієнта надавати Клієнту правову допомогу (далі - «послуги»), а Клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього Договору. Сторонами погоджено, що послуги надаються виключно: за вимогою Клієнта з будь-яких питань, але попередньо узгодивши можливість виконання та гонорар. Під послугами у цьому Договорі розуміється наступне: захист, представництво та надання інших видів правової допомоги. Адвокат надає правову допомогу у вигляді: забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта; представництва інтересів Клієнта в будь-яких судах (у т.ч. в будь-яких інстанціях, в будь-яких судочинствах), а також в інших державних органах (у т.ч., але не виключно, правоохоронних, контролюючих тошо) та органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, в органах державної виконавчоїслужби та перед приватними виконавцями; надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності Клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Пунктами 3.1-3.3 вказаного договору, сторони цього правочину обумовили, що гонорар форма винагороди Адвоката за надання послуг, передбачених ним Договором. Розмір гонорару та порядок його оплати визначається Сторонами у Додатку до цього Договору. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний Адвокату для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю Адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду Адвоката у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів Клієнта; особливі або додаткові вимоги Клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин Адвоката з Клієнтом; кваліфікація, професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація Адвоката. Розмір гонорару не залежить від досягнення або недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт, якщо Сторони додатково не домовляться про інше. 26.01.2026 року між адвокатом Уштван В`ячеславом Сергійовичем та громадянином України [PERSON] , як клієнтом, було укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, згідно з якою сторони погодили, що гонорар Адвоката за надання професійної правничої (правової) допомоги Клієнту у Київському районному суді м. Одеси за послуги з представництва її інтересів у рамках справи за позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач - [PERSON] , що включає в себе надання консультацій, аналіз матеріалів, збирання доказів, підготування процесуальних документів, правовий супровід у суді першої інстанції, підготування правових позицій Відповідача, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка додаткових заяв у разі необхідності (надання професійної правничої допомоги) у рамках справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди складає 6000,00 (шість тисяч) гривень, які сплачуються Клієнтом у повному обсязі але не пізніше трьох днів з дня ухвалення (отримання) Рішення у суді першої інстанції. Тієї ж дати, між адвокатом Уштван В`ячеславом Сергійовичем та громадянином України [PERSON] , як клієнтом, було складено Опис робіт послуг з надання професійної правничої (правової) допомоги за договором від 14.12.2025 року та додатковою угодою №1 до нього, укладеною 26.01.2026 року, згідно з якою опис робіт адвоката складається з: звернення з адвокатськими запитами до Київського районного суду м. Одеси про ознайомлення з матеріалами Позовної заяви- 250,00 грн.; прибуття до суду для ознайомлення з матеріалами позовної заяви (в межах м. Одеси) 250,00 грн.; надання консультацій після ознайомлення з матеріалами позовної заяви 500,00 грн.; аналіз практики, збирання доказів, аналіз поданих доказів позивачем, додаткові консультації пов`язані з збиранням доказів 1000,00 грн.; складання, оформлення та подання відзиву на позовну заяви 2000,00 грн.; складання, оформлення та подання інших заяв у разі необхідності 2000,00 грн., що в цілому становить 6000,00 грн. Вищевказаний опис робіт узгоджується з визначеними роботами зазначеними у наданому до суду Акті приймання-передачі робіт (послуг) з надання професійної правничої (правової) допомоги за договором від 14.12.2025 року та додатковою угодою №1 до нього, складеним 13.02.2026 року між адвокатом Уштван В`ячеславом Сергійовичем та громадянином України [PERSON] , як клієнтом, відповідно до якого [PERSON] засвідчується надання вищевказаних робіт на загальну суму 6000,00 грн. Також стороною відповідача надано до суду дві роздруківки фотокопій зі здійснення [PERSON] переказів грошових коштів в загальній сумі 6000,00 грн., разом з довідкою за реквізитами, в якій наявна інформація про поповнення рахунку [PERSON] . Надаючи оцінку вищевказаним доказам в цілому, суд зазначає, що визначена сторонами у договорі про надання правової допомоги №б/н від 14.12.2025 року, з урахуванням додаткової угоди №1 від 26.01.2026 року до неї, правнича допомога стосується і пов`язана з цією справою, була необхідною для здійснення провадження у ній, тобто є обґрунтованою. Вказані у Акті приймання-передачі робіт (послуг) від 13.12.2025 року виконані адвокатом послуги за умовами договору про надання правової допомоги №б/н від 14.12.2025 року, з урахуванням додаткової угоди №1 від 26.01.2026 року до неї, узгоджуються з вчиненими адвокатом діями в рамках даної справи на загальну суму 4000,00 грн., крім визначеної адвокатом послуги зі складання, оформлення та подання інших заяв у разі необхідності 2000,00 грн., оскільки не є підтвердженими та не узгоджуються з матеріалами справи, приймаючи відсутність поданих стороною відповідача інших заяв ніж ознайомлення з матеріалами справи та поданого відзиву на позовну заяву. Одночасно судом враховується, що відповідно до правових висновків, викладених у постановах Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, у додатковій постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 758/11022/21, заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. З приводу поданих до суду роздруківок фотокопій зі здійснення [PERSON] переказів грошових коштів в загальній сумі 6000,00 грн., разом з довідкою за реквізитами, в якій наявна інформація про поповнення рахунку [PERSON] , судом не приймаються в якості належних доказів на підтвердження доказів сплатити відповідачем гонорару адвоката в сумі 6000,00 грн. за договором від 14.12.2025 року та додатковою угодою №1 до нього, складеним 13.02.2026 року, оскільки вказані роздруківки не містять інформації про рахунок отримувача та призначення платежу. Крім того, подана до суду банківська довідка взагалі містить інформацію щодо даних банківської картки безпосередньо відповідача [PERSON] , як отримувача, для її поповнення, однак не засвідчує відповідних переказ коштів на рахунок [PERSON] , як адвоката, яким надавались відповідні послуги за договором. Разом з тим, судом враховується, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що підтверджується позиціями Верховного Суду у постанові від 23.12.2021 року по справі №923/560/14, у постанові від 10 листопада 2021 року по справі №329/766/18, у постанові від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15. Суд зазначає, що позивачем не зазначалось про неспівмірність визначеного відповідачем та його адвокатом сума гонорару зі обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Позивачем не подавалось заперечень чи клопотань про зменшення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, суд вважає доведеними та обґрунтованими понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., які є пов`язаними з розглядом даної справи, та є співмірними. Приймаючи вищевикладене в цілому, враховуючи відмову у задоволенні позову в повному обсязі, суд доходить до висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення суду та стягнення у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 4000,00 грн. В іншій частині вимога відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. Ухвалюючи додаткове рішення суду, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial