Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

17.11.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями фінансової компанії. Ухвалою від 20.11.2025 року позовну заяву залишено без руху. 24.11.2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. 26.11.2025 року сформовано довідку з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації позивача. Ухвалою від 26.11.2025 року відкрито провадження по даній справі. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що 21 жовтня 2025 року Одеський апеляційний суд у справі № 506/332/25 за апеляційною скаргою позивача постановив змінити рішення Окнянського районного суду Одеської області від 23 липня 2025 року, яким раніше було задоволено позов ТОВ «ФК «Свеа Фінанс» до неї про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами. Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, визнав незаконним і несправедливим нарахування відповідачем непропорційно великих відсотків, які становили 2-2,5% на день (30341% та 912,5% річних відповідно). Суд встановив, що такі умови суперечать принципам добросовісності, розумності й справедливості, порушують ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і призводять до дисбалансу договірних прав і обов`язків на шкоду позичальнику. Постановою апеляційного суду розмір нарахованих відсотків було зменшено більш ніж у три рази, що фактично підтверджує порушення прав споживача. Так, протягом тривалого часу позивач зазнавала емоційного тиску через незаконне нарахування значних сум відсотків, які не відповідали реальним умовам кредиту та були економічно необґрунтованими. Крім того, від відповідача надходили дзвінки з вимогами погашення боргу, що спричиняло постійне нервове напруження, страх і тривогу у позивача. Такі дії відповідача призвели до емоційних страждань і дискомфорту позивача, оскільки вона сумлінно намагалася виконати свої зобов`язання, але нараховані відсотки були непомірними. Позивач виховую малолітніх дітей, має нестабільний дохід, перебуває у складних життєвих обставинах, тому дії відповідача значно погіршили її психоемоційний стан та вплинули на загальне самопочуття. Позивач вважає, що відповідач діяв умисно, з усвідомленням наслідків своїх дій, з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок споживача, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду. 03.12.2025 року від представника відповідача в системі «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким Товариство, вважає вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Задовольняючи апеляційну скаргу [PERSON] у справі №506/332/25, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у кредитних договорах, на підставі яких, здійснювалось стягнення заборгованості Позивача, розмір процентів є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак п. 1.4.1, 1.5.1 кредитного договору №3511635 та п. 1.2, 1.3 кредитного договору №49433-03/2023 є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Водночас, по-перше, Позивач, підписуючи, вищевказані кредитні договори, погоджувалась з умовами, визначеними в них, а, по-друге, Товариство не здійснювало нарахувань процентів Позивачу, оскільки отримало право вимоги до Позивача за зазначеними кредитними договорами на підставі договорів факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 та №01.02-79/23 від 29.11.2023. Тому, сторона відповідача вважає, що саме по собі зменшення розміру заборгованості за відсотками, не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ТОВ «СВЕА ФІНАНС» який, в даному випадку, звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованостей Позивача з метою реалізації свого права, як кредитора. 03.12.2025 року від позивача в системі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивачка повністю не погодилася з аргументами сторони відповідача у відзиві на позовну заяву. Позивача, повідомлена належним чином, до суду не з`явилася, однак при подачі позову просила суд, справу розглядати в її відсутність. Представник відповідача повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав повністю. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність,суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши надані матеріали, оглянувши, у тому числі, матеріали цивільної справи № 506/332/25, суд приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ). Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що ця норма поширюється на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться у залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 22.04.2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом). Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості - то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. Під час визначення компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанови Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), та від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Як вбачається з наданих матераілів, постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Окнянського районного суду Одеської області від 23 липня 2025 року змінено, зменьшено розмір стягнутої з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Свеа Фінанс» суми заборгованості по відсоткам за кредитом №3511635 від 06 березня 2023 року з 16879,92 грн. до 2000 грн, та суми заборгованості по відсоткам за кредитом № 49433-03/2023 від 30 березня 2023 року з 34865 грн до 6050 грн., судового збору за подання позову з 2422,40 грн до 862,37 грн. /а.с.3-7/. Позивач стверджує, що протягом тривалого часу вона зазнавала емоційного тиску через незаконне нарахування значних сум відсотків, які не відповідали реальним умовам кредиту та були економічно необґрунтованими. Крім того, від відповідача надходили дзвінки з вимогами погашення боргу, що спричиняло постійне нервове напруження, страх і тривогу у позивача. Такі дії відповідача призвели до емоційних страждань і дискомфорту позивача. Позивач виховує малолітніх дітей, має нестабільний дохід, перебуває у складних життєвих обставинах, тому дії відповідача значно погіршили її психоемоційний стан та вплинули на загальне самопочуття. Позивач вважає, що відповідач діяв умисно, з усвідомленням наслідків своїх дій, з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок споживача, у зв`язку з чим позивач була змушений звернутися до суду. Однак, позивач наводить набір типових описових фраз (сильні негативні емоції, емоційний тис, тривожність, стресу, страх, порушення сну, занепокоєння, нервове напруження, навіть втрату грудного молока) та не може підтвердити їх прояв у реальності, надавши суду лише виписку №992/369 із медичної картки стаціонарного хворого та скріншоти розмови. Так, з виписки № 922/369 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] перебувала в стаціонарі з 16.12.2024 року по 24.12.2024 року, в зв`язку з вагітністю, з зазначенням результатів аналізів. Разим з тим, даний документ жодним чином не підтверджує наявність моральних страждань позивача, які спричинені діями саме відповідача /а.с.38/. Крім того, зі скріншотів переписки, що надані позивачем, вбачається, що сторони спілкувалися щодо погашення заборгованості за кредитами, однак на даних скріншотах відсутні будь-які відомості хто спілкується з позивачем та щодо яких договорів. Також, з даних скріншотів не вбачається жодного некоректного поводження сторін розмови, тиску чи погрози /а.с. 23-25/. Суд допускає думку, що позивач від такого спілкування отримала негативні емоції, але не всі негативні емоції, яких зазнають особи, мають безумовно призводити до відшкодування моральної шкоди. Доказів саме протиправної, образливої чи/або принизливої поведінки матеріали справи не містять, а посилання позивач на постанову апеляційного суд від 21.10.2025 року, як доказ незаконної поведінки відповідача взагалі не знайшов свого підтвердження, так як в постанові суд чітко зазначено « Отже у даному випадку, визначений у вказаних вище договорах розмір процентів (2% за кожен день, 30341,06% річних та 2,5% на добу, 912,5% річних) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункти 1.4.1, 1.5.1 кредитного договору №3511635 та пункти 1.2, 1.3 кредитного договору № 49433-03/2023 с несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.» «Ураховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру суми процентів, стягнутих з відповідачки на користь позивача за користування кредитом № 3511635 з 16879,92 грн до 2000 грн, та за кредитом № 49433-03/2023 3 34865 грн до 6050 грн, тобто 50% від простроченої заборгованості, яку позивачем визначено у розмірі 3999,99 грн та 12100 грн відповідно». Згідно вимог ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Слід також звернути увагу, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст.12,81 ЦК України не надала суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій відповідача, наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Сам факт зменшення розміру суми процентів, стягнутих з відповідачки на користь позивача за користування кредитом за рішенням суду, не є доказом заподіяння позивачці моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Позивачем не доведено належними та допустимим доказами наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Більш того, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди позивач не надала суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення моральної шкоди в зазначеному розмірі, на підставі яких позивач оцінила свої моральні страждання, а також не довела причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сам факт зменшення розміру суми процентів не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою, а також того, що її негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, за недоведеністю. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Крім того, відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача , а у разі відмови в позові - на позивача. Так, ухвалою суду від 26.11.2025 року, при відкритті провадження по справі, позивачу [PERSON] було відстрочено сплату судового збору, що становить 2422,40 грн., до ухвалення судового рішення у справі. Разом з тим, судовий збір позивачем не сплачено. Таким чином, необхідно стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed