Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 червня 2021 року між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2036675518, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 62 726 грн. 71 коп. на придбання товару на строк до 14 жовтня 2022 року. Крім того, 14 червня 2021 року відповідачем була підписана Заява-Анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», на підставі якої відповідачу був відкритий картковий рахунок із встановленням кредитної лінії. Відповідно до умов даного кредитного договору, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом та сплатити відсотки за його використання, однак, станом на 10 жовтня 2023 року, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, у нього виникла заборгованість по договору № 2036675518 в розмірі 28 407 грн. 31 коп., яка складається з наступного: 20 876 грн. 71 коп. заборгованість за тілом кредиту; 3 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками; 7 527 грн. 20 коп. заборгованість за розрахункове обслуговування. Окрім цього, як зазначає представник позивача, відповідно до заяви-анкети № 2036675518_CARD, у зв`язку з неналежним виконанням покладеного обов`язку, саме в частині користування кредитною карткою, в тому числі, сплати мінімального платежу, в останнього виникла заборгованість за порушення умов договору анкети-заяви станом на 10 жовтня 2023 року в розмірі 26 140 грн. 43 коп., яка складається з наступного: 5 455 грн. 14 коп. заборгованість за тілом кредиту; 672 грн. 82 коп. - заборгованість за відсотками; 10 744 грн. 86 коп. - заборгованість за прострочене тіло кредиту; 9 267 грн. 61 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Таким чином, враховуючи той факт, що в досудовому порядку відповідач суму боргу сплатити не бажає, то позивач змушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення про примусове стягнення суми боргу в загальному розмірі 54 547 грн. 74 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.96-97). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористався та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за адресою його місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.99). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, з урахуванням факту неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14 червня 2021 року між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2036675518, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 62 726 грн. 71 коп. на придбання товару на строк до 14 жовтня 2022 року. Крім того, 14 червня 2021 року відповідачем була підписана Заява-Анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», на підставі якої відповідачу був відкритий картковий рахунок із встановленням кредитної лінії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином умови кредитного договору та умови, відповідно до заяви-анкети № 2036675518_CARD не виконує та станом на 10 жовтня 2023 року, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, у нього виникла заборгованість по договору № 2036675518 в розмірі 28 407 грн. 31 коп., яка складається з наступного: 20 876 грн. 71 коп. заборгованість за талом кредиту; 3 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками; 7 527 грн. 20 коп. заборгованість за розрахункове обслуговування та станом на 10 жовтня 2023 року у відповідача виникла заборгованість за порушення умов договору анкети-заяви в розмірі 26 140 грн. 43 коп., яка складається з наступного: 5 455 грн. 14 коп. заборгованість за тілом кредиту; 672 грн. 82 коп. - заборгованість за відсотками; 10 744 грн. 86 коп. - заборгованість за прострочене тіло кредиту; 9 267 грн. 61 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.22-68). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Оскільки, відповідач своєчасно та належним чином свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, оскільки позов задоволено, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved