Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 24 жовтня 2025 року через представника, адвоката Ганенка Романа Андрійовича, звернувся [PERSON] із позовом до Макарівської селищної ради про припинення права власності на нерухоме майно, визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва та визнання права власності на отримання компенсації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 червня 2008 року набув у власність земельну ділянку площею 0,279 га, кадастровий номер 3222755100:002:0099, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Макарівської селищної ради. У зв`язку виявленим з дублюванням кадастрового номера, кадастровий номер зазначеної земельної ділянки змінений на 3222755101:01:078:0044. Також на підставі рішення Макарівської селищної ради № 1079-63-VII змінене цільове призначення земельної ділянки на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач у 2019 році на зазначеній земельній ділянці збудував житловий будинок загальною площею 71.1 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Таке будівництво зазначеного житлового будинку здійснено позивачем без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Під час бойових дій у березні 2022 року, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок обстрілів з ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії, будинок було знищено. Після знищення зазначеного житлового будинку позивач на цій же земельній ділянці збудував новий житловий будинок, державна реєстрація права власності на який проведена 02 серпня 2023 року. У вересня 2024 року позивач звернувся до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України Макарівської селищної ради (далі Комісія) щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату. Однак, Комісія рішенням від 17 жовтня 2024 року № 934 у наданні компенсації позивачу відмовила у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт.. нерухомого майна, а саме: на момент знищення нерухомого майна заявник не був його власником. У той час як право власності на житловий будинок 2023 року побудови, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2777215932080, зареєстровано за позивачем 19 вересня 2024 року. Позивачу також роз`яснили, що за наявності в Державному реєстрі речових прав запису про державну реєстрацію права власності на новозбудований житловий будинок 2023 року побудови, він не зможе отримати компенсацію за знищений житловий будинок 2019 року побудови. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Суд ухвалою від 31 жовтня 2025 року позовну заяву [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 18 грудня 2025 року, встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Суд ухвалою від 18 грудня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25 лютого 2026 року. Від представника позивача адвоката Ганенка Р.А. надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача просив справу розглядати без його участі. Рішення прийняти за наявними матеріалами справи. У зв`язку з наведеним суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи вимоги щодо визнання права на надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, суд зазначає таке. З копії Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 907716 від 25 червня 2008 року встановлено, що на підставі розпорядження Макарівської РДА № 5339 від 19 грудня 2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,279 га, кадастровий номер 3222755100:00:002:0099, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 1167/172-20 від 10 червня 2020 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222755100:00:002:0099, площею 0,279 га, що розташована та території Макарівської селищної ради, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває у власності [PERSON] виявлено дублювання кадастрового номера. Так, кадастровий номер 3222755100:00:002:0099 змінений, і вказаній земельній ділянці присвоєний новий (унікальний) кадастровий номер 3222755101:01:078:0044. До матеріалів справи долучений Витяг з рішення Макарівської селищної ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» №1079-63-VІІ від 15 жовтня 2020 року, з якого вбачається, що цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер 3222755101:01:078:0044 змінений з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Надалі право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером 3222755101:01:078:0044 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236276257 від 10 грудня 2020 року. Позивач стверджує, що у 2019 року на вищевказаній земельній ділянці він побудував житловий будинок загальною площею 71.1 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , проте, будівництво зазначеного житлового будинку здійснено без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Зі змісту технічного паспорту від 06 січня 2020 року, встановлено, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з приміщень: житловий будинок (літера А) загальною площею 71,1 кв.м.; житловою площею 43,6 кв.м., гараж (літера Б); туалет (літера В), погріб (літера Г), душ, ганок (літера Д), паркан (№ 1); хвіртка (№ 2); ворота (№ 3); вигрібна яма (№ 4); колодязь (№ 5). Як зазначив позивач, що підтверджується наданими ним доказами, а саме, що під час бойових дій у березня 2022 року, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок обстрілів з ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії, будинок був знищений (Акт обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади від 12 липня 2023 року № 25), індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , внаслідок обстрілів з ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії зруйновний орієнтовно у березні 2022 року. Встановлено ІІІ ступінь пошкодження (об`єкт не придатний для використання за цільовим призначенням, повністю втратив економічну цінність, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер яких свідчить про небезпеку аварійного обвалення об`єктів (зруйновані об`єкти)) та експертним звітом про обстеження індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] № 49/2104-090-ТВ від 22 червня 2023 року. Після знищення зазначеного житлового будинку позивач на цій же земельній ділянці збудував новий житловий будинок, державна реєстрація права власності на який проведена 02 серпня 2023 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від №341908754 від 08 серпня 2023 року (повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КС051230111363). Відповідно до технічного паспорту від 18 серпня 2023 року будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з приміщень: житловий будинок (літера А) загальною площею 34,3 кв.м; житловою площею 8,6 кв.м, ганок; погріб (літера Г); колодязь (№ 1); інженерний колодязь (№ 2); огорожа (№ 3-№6). Однак, Макарівська селищна рада позивачу, за його заявою № ЗВ18.09.2024-134444 у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відмовила, у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, а саме: на момент знищення нерухомого майна заявник не був його власником. Водночас, право власності на житловий будинок 2023 року побудови, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2777215932080, зареєстровано за позивачем 19 вересня 2024 року (витяг з протоколу № 34 засідання Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресію російської федерації проти України, Макарівської селищної ради від 17 жовтня 2024 року). Щодо скасування права власності на новозбудований житловий будинок Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі Закон № 2923-ІХ) отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна є, зокрема, фізичні особи громадяни України, які є власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна. Приписами пункту 1 частини сьомої статті 4 Закону № 2923-ІХ до заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна додаються: щодо знищеного об`єкта нерухомого майна, визначеного підпунктом «а» пункту 4 частини першої статті 1 цього Закону, у разі якщо отримувачем компенсації є власник об`єкта нерухомого майна, - копія документа, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, якщо право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Пунктом 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 600 «Про затвердження Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна» (далі Порядок) встановлено подання особою, яка є власником знищеного об`єкта нерухомого майна, заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, визначеного згідно з підпунктом «а» пункту 4 частини першої статті 1 Закону, в електронній формі здійснюється з використанням засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема мобільного додатка Порталу Дія (Дія), за умови, що право власності такої особи на зазначений знищений об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підтверджено відповідними відомостями з нього. Інші норми Порядку вказують на те, що реєстрація заяви про надання компенсації, фіксування результатів її розгляду, формування житлового сертифікату здійснюється програмними засобами веб-порталу «Дія». Отримання компенсації можливе виключно за наявності в Державному реєстрі речових прав записів про державну реєстрацію права власності отримувача компенсації на знищене майно. Водночас на дату звернення позивача до Комісії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок позивача 2023 року побудови. Натомість відомості про знищений житловий будинок 2019 року в Реєстрі відсутні, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості отримати компенсацію за знищене майно. Приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Причини порушення права власності під час війни лежать за межами цивільних відносин, а тому найважливіше місце в механізмі захисту прав власників знищеного або пошкодженого майна посідає держава. Чинні норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 91127, зокрема, пункт 75 та пункт 76 Порядку, визначають вичерпний перелік підстав для державної реєстрації припинення права власності за заявою власника - у випадку знищення нерухомого майна або у випадку відмови власника від права власності. Проте, житловий будинок позивача 2023 року побудови не є знищеним. Позивач також не бажає відмовлятися від права власності на цей будинок, оскільки в цьому разі майно перейде до комунальної власності Макарівської територіальної громади. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. За змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі, зокрема, набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ. У разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав частина сьома статті 14 Закону). Отже, єдиним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення про державну реєстрацію речових прав з одночасним припинення права власності на житловий будинок за рішенням суду, що надасть позивачу можливість зареєструвати право власності на знищений житловий будинок 2019 року і після цього отримати компенсацію за знищене майно у порядку, визначеному Законом № 2923-ІХ. Щодо визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва За змістом частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 Цивільного кодексу України). Приписами частини п`ятої статті 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, викладеного у пункті 6.32 постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, що формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож єдиним способом власника самочинного будівництва його легалізувати це звернення до суду з позовом про визнання права власності на підставі частини п`ятої статті 376 Цивільного кодексу України. Так, суд встановив, зі змісту технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлено 06 січня 2020 року ТОВ «Проектно Консалтингова Група», вбачається, що будівництво житлового будинку завершено позивачем ще у 2019 році. Належний позивачу об`єкт самочинного будівництва розташований на земельній ділянці з кадастровим номером з кадастровим номером 3222755101:01:078:0044, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Цільове призначення земельної ділянки відповідає її фактичному використанню. Зазначена земельна ділянка належить позивачу на праві приватної власності. Крім того, у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлено 06 січня 2020 року ТОВ «Проектно Консалтингова Група», не зафіксовано порушень прав та інтересів інших осіб чи не відповідності об`єкта нерухомості будівельним, санітарним чи іншим вимогам. Згідно з пунктом 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Відповідно до пункту 9 зазначеного Порядку житлові будинки, побудовані за кошти юридичних і фізичних осіб, можуть прийматися в експлуатацію без виконання внутрішніх опоряджувальних робіт у квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях, які не впливають на експлуатацію будинків, якщо це обумовлено договором, за умови відповідності їх санітарним, протипожежним і технічним вимогам. Перелік внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, визначається Мінінфраструктури. Таким чином, будинок позивача на момент його знищення відповідав вимогам, визначеним пунктом 9 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету України від 13 квітня 2011 року № 461 та міг бути прийнятим в експлуатацію. Відповідно до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надає право особам, які здійснювали будівництво без отримання права на виконання будівельних робіт, ввести такий об`єкт нерухомості в експлуатацію та зареєструвати право власності на нього, що фактично свідчить про легалізацію державою усіх об`єктів самочинного будівництва, які відповідають наведеним вище критеріям щодо функціонального призначення, загальної площі та року будівництва. Позивач не може скористатися наведеною процедурою прийняття об`єкта до експлуатації та реєстрації права власності на нього, оскільки на даний час об`єкт нерухомого майна знищений. Отже, ураховуючи вищевикладене за позивачем може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно житловий будинок загальною площею 71,1 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Щодо визнання права на надання компенсації Питання, що стосуються надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна регулюються Законом № 2923-ІХ. Відповідно до преамбули Закону № 2923-ІХ закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. До пошкоджених об`єктів належить об`єкти нерухомого майна, які розташовані в Україні та пошкоджені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та можуть бути відновлені шляхом поточного або капітального ремонту, реконструкції чи реставрації, відновлення яких є економічно доцільним: а) квартири, інші житлові приміщення в будівлі, будинки садибного типу, садові та дачні будинки; б) об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент пошкодження зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт; в) складові частини об`єктів будівництва (квартири, інші житлові приміщення в будівлі), які після прийняття в експлуатацію є самостійними об`єктами нерухомого майна, за умови що на момент пошкодження в об`єкта будівництва зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт; г) спільне майно багатоквартирного будинку, відмінне від земельної ділянки (пункт шостий частини першої статті 1 Закону № 2923-ІХ). Згідно із пунктом першим статті 2 Закону № 2923-ІХ отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна є фізичні особи - громадяни України, які є, зокрема, власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тобто набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Зі свого боку, відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. З доданих до позовної заяви доказів (технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлено 06 січня 2020 року ТОВ «Проектно Консалтингова Група», вбачається, що житловий будинок побудовано позивачем у 2019 році. Суд встановив, що позивач у 2019 році здійснив будівництво житлового будинку без отримання права на виконання будівельних робіт. Відповідність зазначеного житлового будинку вимогам пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підтверджується технічним паспортом. Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Загальні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 Цивільного кодексу України, до яких належать, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач є власником житлового будинку загальною площею 71,1 кв.м, житловою площею 43,6, кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 2019 році, знищено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, а тому має право на надання компенсації шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Судові витрати за клопотанням позивача з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved