Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

16 грудня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 20302,46 грн, витрати на правничу допомогу та на сплату судового збору (вхідний №50936, а.с.1-13). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 13.01.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4294015 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти в сумі 2500 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, що визначені умовами Кредитного договору, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 2500 грн на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладення договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов Кредитного договору. Крім того, відповідно до умов Кредитного договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом 360 днів: з 13.01.2024 до 06.01.2025. На підтвердження обгрунтованості позовних вимог позивачем надано: договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4294015 від 13.01.2024; додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4294015 від 13.01.2024; паспорт споживчого кредиту; розрахунки заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4294015 від 13.01.2024, що підготовлені як ТОВ «Лінеура Україна», так і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача, то ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як позивач обгрунтовує це тим, що 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (нині ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (нині ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників ТОВ «Лінеура Україна», зокрема і до [PERSON] за кредитним договором №4294015 від 13.01.2024. З огляду на викладене ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4294015 від 13.01.2024 в сумі 20302,46 грн, з яких: 2499,99 грн - заборгованість за основним боргом, 13177,47 грн - заборгованість за відсотками, що нараховані первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», 4625 грн заборгованість за відсотками, що нараховані позивачем як новим кредитором за 74 календарні дні, а також витрати на сплату судового збору (2422,40 грн) і на професійну правничу допомогу адвоката (10000 грн). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 12 год 00 хв 22 січня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси (а.с.109-110). Судове засідання, що було призначене о 12 год 00 хв 22.01.2026, не відбулося з підстав зайнятості складу суду під час розгляду цивільної справи №711/9533/25 про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка (а.с.116). Розгляд справи відкладений до 10 год 30 хв 23 лютого 2026 року. Представник позивача адвокат Столітній М.М. у судове засідання, що призначено о 10 год 30 хв 23 лютого 2026 року, не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як позивача, так і його представника адвоката Столітнього М.М., що були отримані цими учасниками справи 23.01.2026 (а.с.117 зворот, 118 зворот). Водночас представник позивача адвокат Столітній М.М., у п.4 прохальної частини позовної заяви від 16.12.2025, виявив волю на розгляд справи у відсутність представника позивача проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання 23 лютого 2026 року о 10 год 30 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку з цим, 23 лютого 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 13.01.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4294015 (далі Кредитний договір). Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що на умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати [PERSON] як клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] як клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 2500 грн. Із змісту п.1.3, 1.4, 1.4.1.,1.4.2, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.6.1, 1.6.2 суд встановив, що строк кредиту 360 днів, а періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; тип процентної ставки фіксований; стандартна процентна ставка 2,50% в день, що застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору; знижена процентна ставка 0,01% в день, що застосовується, якщо споживач до 11.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не меншій першого платежу, визначеного в графіку платежів; за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою 99923,40%; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 14297,67%; за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 25000,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 23132,50 грн. Із п.2.1 Кредитного договору встановлено судом, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Крім того із п.9.3 Кредитного договору встановлено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливостей його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Із п.9.7 та 9.7.1. Кредитного договору суд встановив, що він сторонами укладений в електронній формі шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони ТОВ «Лінеура Україна» електронним підписом, в особистий кабінет [PERSON] як клієнта. Договір вважається укладеним з моменту її підписання електронним підписом клієнта, що створений шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні ТОВ «Лінеура Україна» для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству. Із п.10 Кредитного договору суд встановив, що у ньому містяться відомості про підписання [PERSON] 13.01.2024 о 08 год 05 хв 52 сек Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором: 85541 (а.с.91-100). Також суд встановив, що разом із Кредитним договором відповідач [PERSON] , на виконання умов означеного правочину, погодилася із графіком платежів за Кредитним договором як додатком №1 до означеного правочину шляхом його підписання 13.01.2024 о 08 год 05 хв 52 сек електронним підписом одноразовим ідентифікатором: 85541 (а.с.101). Із листа ТОВ «Пейтек» №20241101-2769 від 01.11.2024 судом встановлено, що означеного дня ТОВ «Лінеура Україна» через ТОВ «Пейтек» здійснило перерахування грошових коштів в сумі 2500 грн, що відповідає сумі кредиту, отриманого відповідачем [PERSON] на виконання умов Кредитного договору, шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача із призначенням платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] , що відповідає масці картки, що зазначена у п.2.1 Кредитного договору (а.с.84). Крім того з довідки АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260130/42786-БТ від 31.01.2026, що витребувана судом за клопотанням позивача та надійшла до суду 10.02.2026 (вхідний №5617), суд встановив, що первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» через означену банківську установу 13.01.2024 було здійснено перерахунок суми кредиту в розмірі 2500 грн на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] (а.с.126). Згідно безпосередньо дослідженого судом розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що підготовлений ТОВ «Лінеура Україна», суд встановив, що означеним товариством як кредитодавцем 13.01.2024 видано відповідачу [PERSON] кредит в сумі 2500 грн; у період часу з 13.01.2024 до 11.02.2024 включно позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 0.25 грн; у період часу з 12.02.2024 до 14.02.2024 включно в сумі 62,50 грн; у період часу з 15.02.2024 до 25.10.2024 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 62,49 грн. Крім того, із означеного розрахунку заборгованості судом також встановлено, що 14.02.2024 [PERSON] сплатила ТОВ «Лінеура Україна» 195,01 грн, що кредитодавцем були зараховані наступним чином: 0,01 грн у рахунок погашення тіла кредиту; 195 грн у рахунок погашення відсотків за користування кредитом; 11.04.2024, 26.04.2024, 14.05.2024 та 13.06.2024 позичальником сплачено кредитодавцю відповідно 390 грн, 330 грн, 100 грн та 1874,99 грн, які останнім зараховані у рахунок погашення відсотків за користування сумою кредиту (а.с.74-79). Суд, безпосередньо дослідивши договір факторингу №25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року (далі Договір факторингу) встановив, що 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до п.1.1. якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників ТОВ «Лінеура Україна». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.56-60). Факт оплати ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу судом встановлено із дослідженої у судовому засіданні платіжної інструкції №3475 від 01.11.2024, відповідно до якої ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало ТОВ «Лінеура Україна» 2 857 292,90 грн плати за укладення договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 (а.с.20). Із витягу з реєстру боржників до Договору факторингу як додатку №1 до означеного правочину судом встановлено, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги [PERSON] в сумі 15677,46грн, з яких: 2499,99 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, та 13177,47 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.82-83). Згідно рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024, вирішено здійснити зміну найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с.43). Крім того, із преамбули статуту ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», що затверджений рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» від 25.11.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є правонаступником ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с.36-42). Також із розрахунку заборгованості, що підготовлений позивачем, суд встановив, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як новим кредитором нараховано відповідачу [PERSON] проценти за Кредитним договором за період з 26.10.2024 до 07.01.2025 за стандартною процентною ставкою, тобто 2,5%/день, в сумі 4625 грн (щоденно по 62,50 грн) (а.с.80). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону №675). Статтею 12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув права вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024. Частина 1,2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частинами 1,2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 85541. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання нею в кредит від ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів у сумі 2500 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору у строки, передбачені цим правочином. Водночас матеріалами справи підтверджується той факт, що сума кредиту, яка була обумовлена між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] і відображена у п.1.2 Кредитного договору, була отримана відповідачем шляхом перерахування на її картковий рахунок № [NUMBER] . Ба більше, із розрахунку заборгованості суд встановив, що відповідач частково погасила як тіло кредиту, так і відсотки за користування кредитом, сплативши ТОВ «Лінеура Україна» 2890 грн. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором як первісному кредитодавцю ТОВ «Лінеура Україна», так і його правонаступнику ТОВ «ФК «Фінтраст України», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (позивач), тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 2499,99 грн (з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів у сумі 0,01 грн, що первісним кредитодавцем зараховані в рахунок погашення основної суми боргу) в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню. Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 17 802,47 грн (тобто, за період часу з 13.01.2024 до 26.10.2024 (ТОВ «Лінеура Україна) та з 26.10.2024 до 07.01.2025 (ТОВ «ФК «Фінтраст Україна/ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал)), то суд зазначає про таке. Із змісту п.1.3, 1.4, 1.4.1.,1.4.2, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.6.1, 1.6.2 суд встановив, що строк кредиту 360 днів, а періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; тип процентної ставки фіксований; стандартна процентна ставка 2,50% в день, що застосовується у межах строку кредиту; знижена процентна ставка 0,01% в день, що застосовується, якщо споживач до 11.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не меншій першого платежу, визначеного в графіку платежів; за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою 99923,40%; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 14297,67%; за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 25000,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 23132,50 грн. Також, суд встановив, що саме 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», був укладений договір факторингу №25/10/2024. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру боргу за нарахованими та несплаченими процентами за користування відповідачем кредитом (за період часу з 13.01.2024 до 26.10.2024), зазначає про таке. З аналізу п.1.4.2 Кредитного договору, суд дійшов висновку, що його сторони обумовили, якщо клієнт до 11.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не меншій першого платежу, визначеного в графіку платежів, то у такому випадку розмір процентів, що повинен сплачувати клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати (тобто, до 11.02.2024 включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою (тобто, 0,01%/день п.1.4.2 Кредитного договору). Водночас, після 11.02.2024 до умов Кредитного договору, протягом усього наступного періоду кредитування (тобто, з 12.02.2024 до 06.01.2025), застосовується стандартна процентна ставка (тобто, 2,5% - п.1.4.1 Кредитного договору), що узгоджується із графіком платежів, що сторонами Кредитного договору укладений без зауважень. Таким чином, розмір відсотків за період кредитування (з 13.01.2024 до 26.10.2024, тобто до часу укладення договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, та дати, до якої розраховано заборгованість первісним кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» (розрахунок заборгованості (а.с.74-79)) згідно умов Кредитного договору з урахуванням, здійснених позичальником сплат, є таким: 1)за період з 13.01.2024 до 11.02.2024 включно 7,5 грн: 2500 грн х 0,0001 = 0,25 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 0,25 грн х 30 днів (кількість днів між 13.01. та 11.02.2024) = 7,5 грн; 2)за період з 12.02.2024 до 14.02.2024 включно 187,5 грн: 2500 грн х 0,025 = 62,5 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 62,5 грн х 3 дні (кількість днів між 12.02. та 14.02.2024) = 187,5 грн; 3)за період з 15.02.2024 до 25.10.2024 включно 15 872,46 грн; 2499,99 грн х 0,025 = 62,49 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 62,49 грн х 254 дні (кількість днів між 15.02.2024 та 25.10.2024) = 15 872,46 грн. Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті позичальником на користь кредитодавця у рахунок виконання умов Кредитного договору, складав 16 067,46 грн. З урахуванням того, що позичальник сплатила кредитодавцю, в період з 13.01.2024 до 25.10.2024 включно, грошові кошти в сумі 2889,99 грн у рахунок погашення заборгованості за відсотками, тому розмір недоплачених відповідачем відсотків складає 13 177,47 грн (16 067,46 грн 2889,99 грн). Проте ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2013, що набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 21.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 до 19.08.2024 включно); починаючи з 20.08.2024 та надалі - 1%. Проте відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору розмір стандартної процентної ставки протягом всього строку кредиту становить 2,5%/день. Частиною 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Суд, проаналізувавши умови Кредитного договору, в контексті щоденної відсоткової ставки за користування кредитом протягом строку кредиту в період часу, за який первісний кредитодавець нараховував відповідачу як позичальнику відсотки, тобто з 13.01.2024 до 25.10.2025, з урахуванням сплачених позичальником грошових коштів, тобто 2889,99 грн, у взаємозв`язку з положеннями ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 та п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», встановив, що умова п. 1.4.1 Кредитного договору щодо сплати щоденних відсотків за користування сумою кредиту протягом частини означеного строку (22.04.2024 до 19.08.2024 та з 20.08.2024 і до 25.10.2024) в розмірі 2,50%/день є нікчемною, оскільки порушує права відповідача як споживача кредитних послуг щодо відповідності умов Кредитного договору положенням Закону України «Про споживче кредитування» в контексті максимальної щоденної відсоткової ставки, що визначена цим нормативно-правовим актом, починаючи з 24.12.2023. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що за період часу з 22.04.2024 до 19.08.2024 включно, відсотки за користування відповідачем як споживачем сумою кредиту підлягають перерахунку з призми щоденної відсоткової ставки в розмірі 1,5 % замість 2,50%, а у період часу з 20.08.2024 і до 25.10.2024 з призми відсоткової ставки в розмірі 1,00 % замість 2,50%. Таким чином, розмір відсотків, які підлягали сплаті відповідачем на користь первісного кредитодавця ТОВ «Лінеура Україна», згідно умов Кредитного договору, є наступним: 1)за період з 13.01.2024 до 11.02.2024 включно 7,5 грн: 2500 грн х 0,0001 = 0,25 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 0,25 грн х 30 днів (кількість днів між 13.01. та 11.02.2024) = 7,5 грн; 2)за період з 12.02.2024 до 14.02.2024 включно 187,5 грн: 2500 грн х 0,025 = 62,5 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 62,5 грн х 3 дні (кількість днів між 12.02. та 14.02.2024) = 187,5 грн; 3)за період з 15.02.2024 до 21.04.2024: 4 187,5 грн (2499,99 грн х 0,025 = 62,5 грн (розмір відсотків за один день користування сумою кредиту); 62,5 грн х 67 днів = 4 187,5грн)); 4)за період з 22.04.2024 до 19.08.2024: 4500 грн (2499,99 грн х 0,015 = 37,5 грн (розмір відсотків за один день користування сумою кредиту); 37,5 грн х 120 днів (кількість днів між 22.04.2024 та 19.08.2024) = 4500 грн)); 5)за період з 20.08.2024 до 25.10.2024: 1 675 грн (2499,99 грн х 0,01 = 25 грн (розмір відсотків за один день користування сумою кредиту); 25 грн х 67 днів (кількість днів між 20.08.2024 та 25.10.2024 = 1 675грн)). Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті первісному кредитодавцю ТОВ «Лінеура Україна», у період строку кредиту, протягом якого означений кредитодавець здійснював нарахування відсотків (з 13.01.2024 до 25.10.2025) з урахуванням положень ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», складає 10 557,5 грн (7,5 грн + 187,5 грн + 4187,5 грн + 4500 грн + 1675 грн). Водночас, зважаючи на те, що позичальник сплатила первісному кредитодавцю, в період з 13.01.2024 до 25.10.2025, грошові кошти в сумі 2889,99 грн у рахунок погашення заборгованості за відсотками, тому розмір недоплачених відповідачем відсотків ТОВ «Лінеура Україна» складає 7 667,51 грн (10 557,5 грн 2889,99 грн). У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що розмір відсотків, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 13 177,47 грн, що нараховані первісним кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна на період з 13.01.2024 до 25.10.2024 включно, підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 7667,51 грн (10 557,5 грн 2889,99 грн). Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за Кредитним договором, зокрема, з призми розміру сплачених нею коштів у рахунок як погашення суми кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема, за відсотками. Що стосується позовної вимоги про стягнення розміру заборгованості за відсотками в сумі 4625 грн (тобто, за період часу з 26.10.2024 до 06.01.2025 (оскільки саме 06.01.2025 закінчився строк дії Кредитного договору, що узгоджується з даними Графіку платежів як додатком №1 до Кредитного договору(а.с.101)), то суд зазначає про таке. Як уже суд зазначав вище у судовому рішенні, з аналізу п.1.4.2 Кредитного договору, суд дійшов висновку, що його сторони обумовили, якщо клієнт до 11.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не меншій першого платежу, визначеного в графіку платежів, то у такому випадку розмір процентів, що повинен сплачувати клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати (тобто, до 11.02.2024 включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою (тобто, 0,01%/день п.1.4.2 Кредитного договору). Водночас, після 11.02.2024 до умов Кредитного договору, протягом усього наступного періоду кредитування (тобто, з 12.02.2024 до 06.01.2025), застосовується стандартна процентна ставка (тобто, 2,5% - п.1.4.1 Кредитного договору), що узгоджується із графіком платежів, що сторонами Кредитного договору укладений без зауважень (а.с.101). Також, згідно п.1.1 договору факторингу №25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», останнє як новий кредитор відповідача [PERSON] отримало право грошової вимоги як щодо тієї, строк виконання якої настав, так і щодо тієї, що виникне у майбутньому. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки, станом на день укладення договору факторингу №25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року, строк Кредитного договору не закінчився (діє до 06.01.2025), а до позивача як нового кредитора відповідача [PERSON] перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором, що виникне в майбутньому, тобто після укладення договору факторингу (тобто, після 25.10.2024), то позивач має право на нарахування та стягнення розміру процентів, розрахованих згідно п.1.4.2 Кредитного договору, до закінчення строку його дії, тобто до 06.01.2025 (узгоджується із додатком №1 до Кредитного договору, а.с.101). У зв язку з цим, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування відсотків, а відповідно і на їх стягнення у разі не сплати їх відповідачем, за період часу, починаючи із 26.10.2024 до 06.01.2025 включно. Так, за період з 26.10.2024 до 05.01.2025 включно розмір відсотків, що підлягали нарахуванню позивачем на підставі п.1.4.2 Кредитного договору є таким: 2499,99 грн (сума непогашеного тіла кредиту) х 0,025 (процентна ставка після 11.02.2024, п.1.4.2 Кредитного договору) = 62,5 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 62,5 грн х 73 дні (кількість днів між 26.10.2024 та 06.01.2025) = 4 562,5 грн. Водночас, згідно даних розрахунку заборгованості за означений період у часі, що здійснений позивачем і долучений до позовної заяви (а.с.80), розмір відсотків за користування кредитом за період із 26.10.2024 до 07.01.2025 включно (з розрахунку 74 днів) складає 4625 грн, що є більшим розміром, аніж розрахований судом на підставі п.1.4.2 Кредитного договору. Як встановлено судом, це обумовлено тим, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» здійснило нарахування 62,5 грн як відсотків за користування кредитом, зокрема, за 07 січня 2025 року. Однак, строк Кредитного договору (360 днів) закінчився 06.01.2025. Проте, як встановлено судом, з аналізу положень Кредитного договору, в контексті щоденної відсоткової ставки за користування кредитом протягом строку кредиту в період часу, за який правонаступником первісного кредитодавеця нараховувано відповідачу як позичальнику відсотки, тобто з 26.10.2024 до 06.01.2025, у взаємозв`язку з положеннями ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 та п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», умова п. 1.4.1 Кредитного договору щодо сплати щоденних відсотків за користування сумою кредиту протягом означеного строку в розмірі 2,50%/день є нікчемною, оскільки порушує права відповідача як споживача кредитних послуг щодо відповідності умов Кредитного договору положенням Закону України «Про споживче кредитування» в контексті максимальної щоденної відсоткової ставки, що визначена цим нормативно-правовим актом, починаючи з 24.12.2023. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що за період часу з 26.10.2024 до 06.01.2025 включно, відсотки за користування відповідачем як споживачем сумою кредиту підлягають перерахунку з призми щоденної відсоткової ставки в розмірі 1,00 % замість 2,50% Таким чином, розмір відсотків, які підлягали сплаті відповідачем на користь правонаступника первісного кредитодавця ТОВ «Лінеура Україна», згідно умов Кредитного договору, є наступним: за період з 26.10.2024 до 06.01.2025 розмір відсотків складає 1 825 грн (2499,99 грн х 0,01 = 25 грн (розмір відсотків за один день користування сумою кредиту); 25 грн х 73 дні (кількість днів між 26.10.2024 та 06.01.2025) = 1 825 грн)). У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення розміру заборгованості за відсотками, за період, що розрахований позивачем, підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1825 грн. Що стосується прохання позивача, що викладене у п.3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, то суд зазначає про таке. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/11801/25, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24). Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) заявки на виконання доручення №12932 від 05.11.2025 до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с.87-88); 2) ордера серії АІ №2062318 від 04.12.2025 (а.с.102); 3) акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №12932 від 04.12.2025 згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с.81); 4) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10, яким документований адвокат Столітній М.М. (а.с.31); 5) договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, що укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с.17-18). У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Столітнім М.М. у справі щодо стягнення боргу за Кредитним договором з відповідача [PERSON] , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості. Суд також погоджується з позивачем, що вартість правничої допомоги в розмірі 10000 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (підготовкою позовної заяви, клопотання про витребування доказів, а також підготовкою та направленням адвокатського запиту до АТ КБ «Приватбанк»), часом, витраченим адвокатом на виконання такої роботи, обсягом виконаної роботи та ціною позову. З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд,

Outcome: partial