Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Омега Фінанс» (далі позивач або ТОВ «ФК «Омега Фінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2021 [PERSON] подала до ТОВ «Ізі кредит» заяву на отримання кредиту № 469994, в якій просила надати їй кредит у розмірі 10000,00 грн. 25.10.2021 на підставі вказаної заяви між ТОВ «Ізі кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір № 325158, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 10000,00 грн. в готівковій формі у національній валюті України. Відповідно до пункту 5.7 договору загальна сума всіх платежів за договором з урахуванням процентної ставки за кредитом становить 24377,00 грн, що складається: з суми кредиту у розмірі 10000,00 грн, та 14377,00 грн. відсотків. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка станом на 26.03.2025 становить 14995,00 грн., з яких: 9475,40 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 5519,60 грн. прострочені відсотки за кредитом. Позивач зазначає, що набув право вимоги за кредитним договором у зв`язку з укладенням договору факторингу від 26.03.2025 № Ф-25/2. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач згідно пункту 1 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. 10 січня 2026 року відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, проте відзиву, в установлений судом строк, на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 25.10.2021 між ТОВ «ФК «Ізі кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 325158, відповідно до якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 10000,00 грн. (а.с. 14-16). Згідно пункту 5.4 договору сума щотижневого платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів. З урахуванням ануїтентного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 322.65 % річних від суми кредиту з першого по 12 платіж та 1,51% річних за всіма наступними платежами до останнього платежу згідно графіку платежів, у розрахунку з потижневою сплатою 12,41% з 1 по 12 платіж та 0,06 % за всіма наступними платежами до останнього платежу, за період дії договору 149,34 процентів. Відповідно до пункту 5.7 договору загальна сума всіх платежів за договором з урахуванням процентної ставки за кредитом становить 24377,00 грн., що складається: з суми кредиту у розмірі 10000,00 грн. та 14377,00 грн. відсотків. Пунктом 3.1. кредитного договору визначено, що сума кредиту, яка зазначена в цьому договорі надається Позичальнику в готівковій формі у національній валюті України не пізніше наступного робочого дня з дати підписання цього договору. Сторони домовились про окремі умови цього Договору, що викладені в цьому розділі та відповідно до Графіку платежів, що є додатком № 2 та невід`ємною частиною цього договору (пункт 5 кредитного договору). Перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з дати фактичного отримання Позичальником кредиту і складає 19 періодів (по 2 календарних тижні кожен) (п. 5.1. кредитного договору). Факт отримання відповідачем кредитних коштів сумі 10000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 25.10.2021 (а.с. 20 зворот). Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка становить 14995,00 грн., з яких: 9475,40 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 5519,60 грн. прострочені відсотки за кредитом (а.с. 26). Судом також встановлено, що 26 березня 2025 року між ТОВ «Ізі кредит» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено договір факторингу № Ф-25/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Омега Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором № 325158 від 25.10.2021 (а.с. 33 зворот -37). Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 26.03.2025, який є Додатком № 1 до Договору факторингу ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором № 325158 від 25.10.2021. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та необхідність погашення заборгованості, ТОВ «ФК «Омега Фінанс» повідомило [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на поштову адресу позичальника (а.с. 22 зворот). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно чч. 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно статті 512 ч. 1 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1-2 статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З положень ч. ч. 1-2 статті 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з викладеного суд вважає, що позивачем доведено факт укладення договору № 325158 від 25.10.2021, факт відступлення права вимоги за вказаним договором позивачу; відповідачем не надано доказів щодо поважності невиконання зобов`язань. Матеріалами справи підтверджується, що позичальник допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачена. Враховуючи зазначене, з урахуванням обставин та підтверджуючих документів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Омега Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за основним боргом та відсотками. Частиною 1 статті 79 ЦПК передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з чч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем доводи та обґрунтування позову в ході розгляду справи не спростовані, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у загальній сумі 14995,00 грн. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved