Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Краматорської міської Ради, до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, у якій позивач просить суд: позбавити матір [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.04.2025 року та до досягнення дитиною повноліття. У позові посилається на те, що позивач має рідну племінницю [PERSON] , [INFO] . [INFO] відповідач, [PERSON] , народила сина [PERSON] . Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 135 СК України (батько дитини був вказаний зі слів матері). Відповідач разом з дитиною мешкали в [ADDRESS] , в батьківському будинку відповідачки. У вказаному будинку відповідачка разом з сином, [PERSON] , зареєстровані до теперішнього часу. На момент народження [PERSON] позивачка мешкала в Австрійській Республіці. Саме тому розуміючи, що відповідачка буде виховувати сина самостійно, позивачка увесь час надавала їй фінансову допомогу на утримання дитини, надсилала їй гроші та посилки з одягом для неї та дитини, продукти харчування та іграшки. Тобто позивачка взяла на себе весь клопіт по утриманню відповідачки разом з новонародженою дитиною. Восени 2024 року, коли відповідачка перестала виходити на зв`язок, позивачка зв`язалась з сусідами відповідачки та дізналась, що відповідачка веде асоціальний спосіб життя: пиячить, вживає наркотичні засоби, надіслані гроші використовує не за їх призначенням. Домашнє господарство не веде, доглядати за сином не бажає, жодної уваги йому не приділяє, часто залишає дитину на сусідів. Зі слів сусідів, [PERSON] постійно не доглянутий, брудний та голодний. У листопаді 2024 року позивачка дізналась від сусідів, що відповідачка взагалі покинула сина самого вдома і пішла в невідомому напрямку. Службою у справах дітей сина було доставлено до лікарні звідки його забрала позивачка. Приїхавши в Україну та прибувши до будинку по [ADDRESS] позивачка побачила суцільний безлад, будинок був нетоплений, в усіх кімнатах на полу були розкидані брудні речі відповідачки та дитини. Меблі були зламані, побиті. В будинку стояв сморід. З цих поламаних меблів відповідачка зробила загон для дитини, де залишала його самого без нагляду. Візочок сина був також брудний та поламаний. В кухні було безліч брудної посуди із залишками їжі. По будинку бігали миші. Жодної їжі для дитини в будинку не було. Всі спроби привести відповідачку до ладу, вмовити її стати на шлях виправлення не дали позитивного результату. Дитина відповідачку дратувала. Вона зовсім не відчувала до сина будь-яких почуттів. Позивачці відповідачка сказала, що син їй не потрібен та вона не бажає заради нього змінювати образ свого життя. В наслідок чого позивачка у листопаді 2024 року забрала дитину до себе. Через збройну агресію російської федерації проти України та безпосередню загрозу для життя та здоров`я дитини в м. Краматорську Донецької області позивачка була змушена разом з дитиною повернутися до Республіки, де дитину було зареєстровано 05.12.2024 року в [ADDRESS] . Австрійської. Таким чином, з листопада 2024 року та до теперішнього часу позивачка особисто займається вихованням свого племінника. Станом на теперішній час сину відповідачки, [PERSON] , 1 рік та 6 місяців (станом на дату подання позовної заяви). Позивачка повністю присвятила себе догляду за хлопчиком, перебуває з ним вдома, піклується про нього та доглядає за ним. Увесь клопіт стосовно утримання дитини також ліг в повному обсязі на позивачку, яка за власний рахунок купує йому все необхідне: одяг, продукти харчування, ліки, іграшки, книжки. Відповідачка свого ставлення до сина не змінила та з листопада 2024 року вона не цікавилася життям сина. За весь цей період відповідачка жодного разу не зателефонувала позивачці, не забажала побачити сина, чи почути його, не виявила бажання привітати його зі святами. Позивачка дуже любить дитину та бажає продовжувати виховувати його особисто. Бажає стати для дитини опікуном. Таким чином, позивачка вважає, що відповідачка [PERSON] може бути позбавлена батьківських прав відносно свого сина - [PERSON] , [INFO] через те, що протягом тривалого часу ухилялась від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а також через те, що відповідачка вживає алкогольні напої та наркотичні засоби. Отже, з огляду на вищеперераховане позивачка просить суд задовольнити вимоги за пред`явленим позовом до суду. 25.07.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про відкриття загального позовного провадження та цією ж ухвалою було призначено підготовче судове засідання у справі. 12.11.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового провадження у справі та цією ж ухвалою справу було призначено до безпосереднього судового розгляду. В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Гур`єва не з`явились, пдо суду надійшла заява про розгляд справи бех їх участі, позовні вимоги підтримують, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також надходило клопотання про долучення доказів, яке судом задоволено, та докази долучені до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату місце та час судового засідання повідомлялася належним чином шляхом направлення судової кореспонденції за адресою її реєстрації та оголошенням на офіційному сайті суду, жодних заяв від відповідача не надходило. Третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської Ради до судового засідання не зявилися, подали заяву про розгляд справаи без участі їх представника, також подали Висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного регіону міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 40. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] (батько записаний зі слів матері). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000328905 від 11.01.2024 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з фотознімками, що наявні у матеріалах справи встановлено, що за місцем реєстрації дитини умови в будинку є такими, що не відповідають її проживанню. Відповідно до довідки про внесення відомостей до ЄДДР № 427129-2020 від 22.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідками про реєстрацію з центрального реєстру місця проживання (витяг поточних даних про реєстрацію), [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно листа КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» № 2960 від 08.10.2025 року, громадянка [PERSON] , [INFO] перебуває під динамічним спостереженням у лікаря в Комунальному некомерційному підприємстві «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» з 17.01.2025 року по теперішній час. Діагноз: синдром залежності внаслідок вживання наркотичних речовин. Згідно з фотознімками, що наявні у матеріалах справи вбачається, що [PERSON] займається виховання та розвитком [PERSON] . Відповідно до постанови районного суду Гмюнд Нижня Австрія у справі опіки та піклування, суд дійшов висновку, що передача дитини [PERSON] служить благополуччю дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 01-49/1776 від 16.07.2025 року, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO] з метою захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступних приписів права. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини та є крайнім заходом. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, не приймає участі в забезпеченні нормальних умов проживання та розвитку дитини, втратила з ним зв`язок, не спілкується та не намагається виконувати батьківські обов`язки. Оцінивши докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини, суд дійшов переконання про доведеність позивачем факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, оскільки відповідач, не маючи будь-яких об`єктивних перешкод, з власної волі не спілкується з сином, не цікавиться станом його здоров`я, не проявляє батьківської турботи, уваги та жодного інтересу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин, враховуючи права та інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Верховний Суд у своїй постанові від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 виснував, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до частин другої та третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, з урахуванням матеріального становища сторін, рівності прав та обов`язків батька, матері щодо дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів та необхідність стягувати аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved