Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Під час перебування у зазначеному шлюбі у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року вказаний шлюб було розірвано. Однак, попри розірвання шлюбу, позивач продовжує виконувати свої батьківські обов`язки та систематично здійснює фінансове утримання доньки [PERSON] 31 липня 2020 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . Під час перебування у шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Окрім того, у відповідачки [PERSON] є діти від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Біологічний батько зазначених дітей участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні не бере. Таким чином, саме позивач фактично виконує обов`язки по утриманню та вихованню неповнолітнього пасинка [PERSON] , забезпечуючи його матеріальні та побутові потреби. Позивач разом із дружиною, дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Родина позивача зареєстрована як багатодітна сім`я, що підтверджує наявність у сім`ї трьох і більше дітей, які перебувають на утриманні. Таким чином, станом на дату подання даної заяви, на утриманні [PERSON] перебувають троє неповнолітніх дітей, а саме, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Факт, який просить встановити позивач обумовлює виникнення у нього відповідних соціальних прав і гарантій, а також дозволить реалізувати право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", згідно якого не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Іншим чином встановлення цього юридичного факту є неможливим, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду. 25 серпня 2025 року ухвалою судді Кодимського районного суду Одеської області Сердюка Б.С. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання без її участі та без участі позивача. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Також в заявах зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 1 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України. З рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Вказаним рішенням суду цей шлюб було розірвано. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . З довідки №86У від 18 грудня 2023 року, виданої ТОВ "НАШ ДОМ УЮТ", на підставі акту про проживання без реєстрації від 15 грудня 2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]. проживають за адресою: [ADDRESS] . З копії посвідчення багатодітної сім`ї серії [NUMBER] від 11 лютого 2025 року, виданого Управлінням соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають статус батьків багатодітної сім`ї. Позивач вказує, що йому необхідно встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , для отримання правової підстави для звільнення його від військової служби. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. Так, за приписами статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За положеннями статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні (ст. 260 СК України). Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України). Виходячи з аналізу вищевказаних норм, Верховний Суд у постанові від 14.12.2023 року № 160/11228/23 зазначив, що заявник, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Позивач просить встановити факт перебування на його утриманні, зокрема, неповнолітньої дитини його дружини [PERSON] , [INFO] . Доведення факту перебування дитини на утриманні стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі щодо виконання батьками обов`язків з виховання та утримання дитини. В ході розгляду справи позивачем не доведено обставин, які входять до предмету доказування, що неповнолітній [PERSON] не має батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати йому належного утримання, що виключає можливість виникнення у позивача обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 268 СК України. З наданих суду доказів не можна вважати, що позивач є особою, який утримує дитину своєї дружини самостійно, оскільки суду не надано доказів того, що така допомога надається саме ним, а не в тому числі і батьком дитини, на якого такий обов`язок покладений в силу вимог ст. 180 СК України. Навпаки, відповідач по справі [PERSON] заперечував факт самостійного утримання відповідачем його дитини [PERSON] та у підготовчому засіданні на підтвердження своїх заперечень надав до суду копії платіжних інструкцій та квитанцій за 2020 - 2025 роки про перерахування коштів в якості аліментів на рахунок матері дитини [PERSON] . З повідомлення АТ "Державний ощадний банк України" від 10 грудня 2025 року судом встановлено, що рахунок на який відповідачем по справі [PERSON] здійснюється перерахування коштів дійсно належить матері дитини [PERSON] . Ураховуючи зазначене, у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed