Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 44881,35 грн за безпідставне користування ФГ [PERSON] за період з 2018 по 2022 роки земельною ділянкою з кадастровим номером 3522585000:02:000:0687, площею 7,1215 га, що розташована на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Крім того просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку ст.625 ЦК України три відсотки річних на суму 7348,30 грн, а також інфляційні витрати на суму 36707,67 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого після смерті його матері [PERSON] , володіє земельною ділянкою, кадастровий номер 3522585000:02:000:0687. За життя [PERSON] 12.06.2007 року уклала договір оренди землі із ФГ Ковалевського В.І., згідно умов якого вищевказану земельну ділянку вона передала в користування орендарю строком на 10 років, починаючи з дня реєстрації договору. Державна реєстрація договору проведена 31.03.2008 року. Після смерті матері позивач у квітні 2018 року надіслав орендарю повідомлення, у якому зазначив про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди, відповідь на який позивач не отримав. Натомість у 2018 році йому стало відомо, що до державного реєстру внесено запис про договір оренди землі, укладений 19.07.2012 року. Про укладення договору оренди землі у 2012 році [PERSON] позивача не повідомляла. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду і постановою Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 390/928/18 відповідача зобов`язано повернути позивачу спірну земельну ділянку, оскільки договір від 19.07.2012 є неукладеним. Отже позивач вважає, що відповідач користується зазначеною земельною ділянкою без достатніх правових підстав. Оскільки позивач з 2018 по 2022 роки не одержав доходу від власної земельної ділянки через безпідставне користування ФГ [PERSON] впродовж зазначеного періоду, тому порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача неотриманого доходу, а також трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань. У відзиві на позов представник позивача зазначила, що відповідач діяв добросовісно та вживав заходи, спрямовані на сплату грошових коштів на користь позивача за спірний період. Протягом 2018-2022 років відповідач, з метою недопущення порушення умов договору оренди землі, який він рахував укладеним, продовжував сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою площею 7,1215 га, кадастровий номер: 3522585000:02:000:0687 за вирахуванням всіх податкових зобов`язань. Згідно свідоцтва від 12.02.2019 року, виданого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І.А., ФГ Ковалевського Віталія Івановича внесено на депозитний рахунок нотаріуса 6 604,70 грн отримувачу [PERSON] за користування земельною ділянкою 3522585000:02:000:0687 щодо сплати орендної плати у 2020 році. 29.12.2021 року ФГ Ковалевського В.І. засобами поштового зв`язку здійснено грошовий переказ коштів отримувачу [PERSON] у розмірі 6 604,70 грн., які повернуто на рахунок відповідача у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Сторона відповідача вважає, що частина коштів неодноразово вносилися на депозит нотаріуса з метою забезпечення виконання фінансових зобов`язань за користування землею, а частина направлялася поштовим переказом, проте оплата була повернута через відмову власників прийняти оплату. Це підтверджує, що відповідач не мав наміру користуватися землею безоплатно. Оскільки відповідач вживав заходи, спрямовані на сплату орендної плати, то відсутні ознаки безпідставного збагачення та, відповідно, підстави для стягнення у примусовому порядку з підстав, визначених ст. 1212 ЦК України та супутніх нарахувань боргу, проведених за ст. 625 ЦК України, яка до кондикційних правовідносин не застосовуються. Крім того, представник відповідача зазначає, що розмір нарахування є необґрунтованим і непропорційним, оскільки на суму боргу 44881,35 грн нараховано борг у розмірі 44055,97 грн, що становить 100 % від боргу. У зв`язку із чим представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Васильченко З.С. подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача адвокат Ковальчук Ю.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі, в якій просить розгляд справи здійснювати без участі відповідача та його представника за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 434561458 від 08.07.2025 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522585000:02:000:0687, площею 7,1215 га, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2446, виданого 18.12.2014 приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. (а.с.7). Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 390/928/18 суди встановили, що [PERSON] , на підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку, виданого Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області від 22 травня 2002 року, зареєстрованою за № 606, належала земельна ділянка № [NUMBER] площею 7,12 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Згідно з договором оренди землі від 12 червня 2007 року [PERSON] передала вказану земельну ділянку в оренду ФГ [PERSON] строком на десять років. Державна реєстрація договору оренди землі проведена 31 березня 2008 року у Кіровоградському районному відділі Кіровоградської районної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України за № 040837200143, отже строк дії договору визначений до 31 березня 2018 року. 19 липня 2012 року укладено договір оренди землі б/н, між [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І. на строк десять років, який зареєстровано 15 грудня 2012 року в Головному управлінні Держземагенства, про що вчинено запис за реєстраційним номером 352850004003425. Договір укладено у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий в орендаря, третій в органі, який здійснив його державну реєстрацію. Згідно з інформаційною довідкою від 15 травня 2018 року № 123975887 право оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 19 липня 2012 року зареєстровано приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В. І. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про інше речове право від 05 травня 2018 року 26104556. [INFO] [PERSON] померла. 18 грудня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , згідно з яким успадкував земельну ділянку площею 7,1215 га для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області та набув право власності на цю земельну ділянку, кадастровий номер 3522585000:02:000:0687. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово?почеркознавчої експертизи від 05 листопада 2018 року № 4174/4175/18-27, складеного Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені [PERSON] на договорі оренди землі від 19 липня 2012 року, укладеному між [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І., виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] на договорі оренди землі від 19 липня 2012 року виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року позов [PERSON] задоволено частково, а саме: визнано недійсним договір оренди землі від 19 липня 2012 року б/н, сторонами якого зазначено [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І. щодо земельної ділянки, площею 7,1215 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Зобов`язано ФГ [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку площею 7,1215 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького (Кіровоградського) району Кіровоградської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено зі спливом позовної давності. Постановою Верховного Суду від 07.12.2022 рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до ФГ Ковалевського В.І. про визнання недійсним договору оренди землі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до ФГ Ковалевського В.І. про зобов`язання повернути земельну ділянку скасовано, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року в цій частині змінено, виклавши його мотиви в редакції цієї постанови Верховного Суду. Резолютивну частину рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до ФГ Ковалевського В.І. про зобов`язання повернути земельну ділянку залишено без змін (а.с.13-21). Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Отже, починаючи з 2018 року відповідач використовував земельну ділянку позивача, проте правова підстава, що надавала би відповідачу правомочності такого використання відсутня. Відповідно до заяви [PERSON] від 21.11.2023 він звернувся до Соколівської сільської ради щодо послуги для нарахування збитків за оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення за період з 2018 по 2022 роки від ФГ Ковалевського В.І. (а.с.10). З протоколу № 1 від 19.12.2023 засідання тимчасової комісії щодо розгляду звернення [PERSON] , комісія у складі: заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів Соколівської сільської ради Нестеренко О.В., начальника відділу земельних відносин комунальної власності, містобудування та архітектури Соколівської сільської ради - Єсько О.А., в.о. начальника юридичного відділу Соколівської сільської ради Новікової С.В., спеціаліста І категорії відділу земельних відносин, комунальної власності, містобудування та архітектури Соколівської сільської ради - Штомпель О.М., заступника начальника начальника Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Ломакіна Р.О. за результатом розгляду заяви [PERSON] визначили алгоритм розрахунку завданих збитків на основі нормативно-грошової оцінки землі та з мінімальною процентною ставкою. Нормативна грошова оцінка землі з 2018 по 2022 роки становила 299209 грн. Сума сплати за оренду земельної ділянки за кожен зазначений рік становить 8976,27 грн, тобто за 5 років з 2018 по 2022 роки загальна сума збитків за оренду землі становить 44881,35 грн (а.с.11-12). В акті № 1 від 20.12.2023 вищевказана комісія затвердила, що розмір збитків, завданих власнику земельної ділянки з кадастровим номером 3522585000:02:000:0687, вартістю 299209 грн, за 5 років її використання (з 2018 по 2022 роки) становить 44881,35 грн. Термін, що встановлений для сплати завданих збитків становить два місяці, кінцева дата сплати завданих збитків 14 лютого 2024 року (а.с.8). З розрахунку, наведеному в позові, на заборгованість 44881,35 грн здійснені інфляційні нарахування за період з 2018 по 2022 на загальну суму 36707,67 грн. Заборгованість 3 відсотків річних на борг 44881,35 грн, нарахованих за період з 2018 по 2022 роки становить 7348,30 грн. Зі свідоцтва, яке видав приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Потьомкіна І.А. вбачається, що 12.02.2020 року нотаріус в пункті 10 посвідчив, що на підставі ст. 85 Закону України «Про нотаріат» від ФГ [PERSON] на депозит надійшли кошти в сумі 6604,70 грн для передачі [PERSON] , яка проживає за адресою: с.Шевченкове, Кропивницького району, та яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522585000:02:000:0687, для виконання зобов`язань за договором оренди землі, зареєстрованого 05.05.2018 (а.с.49-54). В листі № 281-02-23 від 17.12.2020 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Потьомкін І.А. повідомила ФГ Ковалевського В.І. реквізити для внесення на депозит грошових коштів для виконання зобов`язання перед власниками земельних ділянок, у тому числі [PERSON] , якими господарство користується на підставі договору оренди землі від 19.07.2012 (а.с.55-56). З копії фіскального чеку ФН 3000444404 від 29.12.2021 вбачається прийняття коштів від ФГ Ковалевського В.І. для поштових переказів по списку № 22035 (а.с.57). З додатку № 1 до договору № 35-1155 від 16.12.2021 вбачається, що в списку згрупованих поштових електронних переказів в п.12 міститься зазначення [PERSON] , [ADDRESS] , сума 6604,70 грн (а.с.58-61). Відповідно до виписки з банківського рахунку, власником якого є ФГ Ковалевського В.І. 02.02.2022 здійснено переказ на суму 6604,70 грн призначення платежу: «Перерахування поштового переказу [PERSON] пер. 1478 зак.тер.чин.» (а.с.62). Статтями 13, 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю гарантується. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відсутність правових підстав користування відповідачем земельною ділянкою позивача встановлена рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2019, мотиви якого в частині витребування земельної ділянки, змінено постановою Верховного Суду від 07.12.2022, в якому констатовано зобов`язання відповідача повернути позивачеві земельну ділянку через неукладеність правочину, що у свою чергу не породжує правових наслідків. Відповідачем не спростовано ту обставину, що ФГ Ковалевського В.І. впродовж 2018-2022 років використовує земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0687, що належить позивачу без укладення та оформлення відповідного договору оренди землі з відповідачем та державної реєстрації відповідного речового права, тому суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню глава 83 Цивільного кодексу України, зокрема статті 1212. Згідно із ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно до приписів ч.1, ч.2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України. У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17). Відповідач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів повернення позивачу його земельної ділянки ні після ухвалення у справі № 390/928/18 рішення суду першої інстанції, ні після перегляду справи апеляційним судом, ні після винесення остаточної постанови Верховного Суду. Правову підставу, що надає ФГ [PERSON] право користуватися земельною ділянкою позивача представник відповідача також не навів, її наявність не обґрунтував. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. Згідно із п.1, п.2 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними (військовими) адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних (військових) адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники фінансових органів, уповноважених органів містобудування та архітектури, а також за згодою представники територіальних органів Держекоінспекції, Держгеокадастру. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відповідно до п.3 Порядку № 284 відшкодуванню підлягають збитки власників землі включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував фактичний розмір недоотриманих ним доходів за період з 01.01.2018 по 07.12.2022 в сукупному розмірі 44881,35 грн, визначений на підставі розрахунку Соколівської сільської ради. При здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати Соколівська сільська рада застосувала ставку орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, що є мінімальною ставкою за вимогами податкового законодавства (ст.288 ПК України). Розмір збитків за кожен рік становить 8976,27 грн. Представник відповідача у відзиві на позов наводить власний розрахунок, згідно якого щорічний розмір збитків становить 6604,70 грн. Проте суд відхиляє дане твердження відповідача, оскільки він не довів правильність свого розрахунку та не спростував розміру нормативної грошової оцінки землі позивача, яку наведено в акті Соколівської сільської ради № 1 від 20.12.2023. Зважаючи, що розрахунок збитків [PERSON] проведено належним суб`єктом, з дотриманням процедури, визначеної законодавством, зокрема ч.3 ст. 157 ЗК України, ст.288 ПК України, Порядку № 284, тому суд погоджується з розрахунком позивача, вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення коштів у загальному розмірі 44881,35 грн за безпідставно збережене майно - земельну ділянку за період з 2018 по 2022 роки. Сторона відповідача з посиланням на практику Великої Палати Верховного Суду заперечує правомірність нарахування на заборгованість за кондикційним зобов`язанням 3 % відсотків річних та інфляційних збільшення такого боргу на підставі ст. 625 ЦК України. У той же час згідно із пунктом 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, на який посилається представник відповідача, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно (пункт 69 постанови). Крім того, ВП ВС розглядала справу № 910/3831/22 з іншою метою - для усунення різного підходу судів у визначенні моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна. Навпаки Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Крім того, правомірність одночасного застосування ст.1212 та ст.625 ЦК України свідчить, той факт, що зобов`язання яке існує між сторонами не є натуральним, оскільки права позивача [PERSON] підлягають судовому захисту, про що свідчить постанова Верховного Суду у справі № 390/928/18, в якій зазначено, що позивач звернувся до суду в рамках вказаної справи в межах позовної давності. Правова позиція Великої Палити, на яку посилається представник відповідача, що міститься в її постанові по справі № 318/391/23, не є релевантною до спірних правовідносин у розглядаємій справі, оскільки у справі № 318/391/23 надано висновок щодо застосування норма права пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та частини другої статті 651 ЦК України. Таким чином, за загальним правилом позивач вправі нараховувати на суму боргу 3 відсотки річних та проводити інфляційні нарахування, оскільки таке нарахування не суперечить вимогам закону. Обмеження застосування правил ст. 625 ЦК України, в період дії карантину та воєнного стану, що встановлені п.15, п.18 Перехідних положень ЦК України, не застосовні до правовідносин даної справи, оскільки зазначені обмеження застосовуються лише в межах, чітко визначених нормою і предметом їх регулювання є правовідносини, що виникають договорів позики та кредитних договорів. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, яку він висловив в постанові від 12.02.2025 по справі № 758/5318/23. Перевіряючи правильність розрахунку нарахувань боргу на підставі ст.625 ЦК України, та надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо їх завищеності, суд виходить з такого. Оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних виникає у позивача за кожен місяць (день) з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Наведена позиція суду відповідає правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц. Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання. Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини. Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті. З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведела формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. Індекс інфляції перевірений за офіційними даними Державної служби статистики України за період з 2018 по 2022 роки. Період нарахування інфляційних втрат проводиться з 2018 по травень 2025 року, а 3 % річних по червень 2025 року відповідно, оскільки порушення прав позивача триває і відповідач земельну ділянку останньому не повернув. З огляду на вищенаведене розрахунок інфляційного збільшення боргу за 2018 рік наступний: IIc (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) = 2.07609900 Отже інфляційне збільшення боргу за 2018 рік становить 9659,36 грн (8976,27 x 2.07609900 - 8976,27). Розрахунок інфляційного збільшення боргу за 2019 рік наступний: ІIc (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) = 1.89119491 Отже інфляційне збільшення боргу за 2019 рік становить 7999,61 грн (8976,27 x 1.89119491 - 8976,27). Розрахунок інфляційного збільшення боргу за 2020 рік наступний: IIc (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) = 1.81751775. Отже інфляційне збільшення боргу за 2020 рік становить 7338,26 грн (8976,27 x 1.81751775 - 8976,27). Розрахунок інфляційного збільшення боргу за 2021 рік наступний: IIc (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) = 1.73109574. Отже інфляційне збільшення боргу за 2022 рік становить 6562,51 грн (8976,27 x 1.73109574 - 8976,27). Розрахунок інфляційного збільшення боргу за 2022 рік наступний: IIc (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) = 1.57350406. Отже інфляційне збільшення боргу за 2021 рік становить 5147,93 грн (8976,27 x 1.57350406 - 8976,27). Загальна сума інфляційних втрат позивача за період з 2018 про 2022 роки становить 36707,67 грн. Розрахунок 3 % річних на щорічний борг 8976,27 грн, за період з 2018 по 16.06.2025, яку навів представник позивача, суд перевірив та погоджується з його правильністю. Заперечення представника відповідача щодо непропорційності розміру вищенаведених нарахувань суд відхиляє, оскільки невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням. Нарахування здійснюється за весь час прострочення до моменту повного виконання. Крім того, 3 % річних є мінімальним законодавчим розміром і суд не вправі їх зменшувати. Відповідач стверджує, що він вживав заходи на погашення боргу за користування земельною ділянкою відповідача, зокрема шляхом депонування нотаріусу коштів по 6604,70 грн за 2018, 2019 та 2020 роки, а також шляхом поштового перекау у 2021 році. Надаючи оцінку доводам та доказам, які надані стороною відповідача, на їх підтвердження в цій частині суд зазначає, що докази надсилання коштів [PERSON] за користування його земельною ділянкою у 2018 та у 2022 році відповідач не надав. За користування землею у 2019 році від ФГ Ковалевського В.І. на депозит нотаріуса внесені кошти в сумі 66704,70 грн, для передачі [PERSON] , яка проживає за адресою: с.Шевченкове, Кропивницький район. Однак [PERSON] померла у 2014 році, і дана обставина достеменно була відома відповідачу. Позивач не навів доводів щодо можливості [PERSON] отримати ці кошти, незважаючи, що останній не їх отримувачем. Так само не доведено можливість їх отримання [PERSON] в порядку спадкування, оскільки борг в частині оплати за 2019 рік не міг належати [PERSON] за її життя. Згідно ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит. Внесення прийняття в депозит грошових сум нотаріусом від боржника передбачено ст.85 Закону України «Про нотаріат», згідно якої нотаріус у передбачених законодавством України випадках приймає від боржника в депозит грошові суми і цінні папери для передачі їх кредитору. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу видає йому грошові суми і цінні папери. Прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів провадиться за місцем виконання зобов`язання. Реалізація норм вищевказаної статті регламентується главою 21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Пунктом 1.1 глави 21 Порядку № 296/5 встановлено, що сторони правочину, в тому числі і попереднього, можуть домовитись про депонування грошових сум у депозиті нотаріуса з метою виконання зобов`язань та наступного їх безготівкового перерахування нотаріусом особі, на ім`я якої вони були внесені безготівковим шляхом, у зв`язку з настанням певної події, що обумовлена договором. У разі настання певної події, що обумовлена договором, нотаріус в день звернення або не пізніше наступного робочого дня передає безготівковим шляхом гроші особі, на ім`я якої вони були задепоновані, за її заявою, в якій мають бути зазначені реквізити для перерахування. У разі ненастання певної події, що обумовлена договором, нотаріус повертає безготівковим шляхом гроші з депозиту особі, що їх внесла, за її заявою. Належні, допустимі та достовірні докази наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 537 ЦК України, що дали підстави ФГ Ковалевського В.І. скористатися правом виконання зобов`язання шляхом внесення депозиту нотаріусу відповідач суду не надав і у справі відсутні посилання на відсутність кредитора [PERSON] або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання (місцем проживання) (п.1), ухилення [PERSON] від прийняття грошей від ФГ Ковалевського В.І. (п.2), недієздатність [PERSON] (п.3). Докази щодо належного виконання вимог ст.85 Закону України «Про нотаріат» щодо належного повідомлення дійсного кредитора про надходження коштів в депозит нотаріуса на ім`я [PERSON] у справі також відсутні. Отже докази сплати коштів відповідачем отримувачу [PERSON] за користування земельною ділянкою у 2019 та 2020 році відсутні. З приводу перерахування відповідачем коштів [PERSON] у 2019 році засобами поштового зв`язку суд відхиляє, оскільки у справі відсутні підтвердження належного повідомлення [PERSON] про надходження йому таких коштів за номером телефону, зазначеному в списку згрупованих поштових електронних переказів від 16.12.2021, а також відсутня фіксація відмови [PERSON] від отримання таких коштів від ФГ Ковалевського В.І. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. У зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст.1212 ЦК України,

Outcome: approved