Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

26.06.2025 р. позивач КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що у період з 01.09.2021 р. по 30.04.2025 р., р. позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення за адресою її проживання: [ADDRESS] . Відповідачка не оплатила дані послуги у встановлені законодавством строки. Станом на день подання позову заборгованість по сплаті за надані послуги складає 27 047,84 грн., тому позивач просить стягнути дану заборгованість з відповідача, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2270 гривень. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2025 р. відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору. Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх з підстав, зазначених в позові. Просила відмовити в задоволенні заяви відповідачки про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки даний строк не пропущений з урахуванням положень законодавства щодо продовження цього строку на час карантину та воєнного стану. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, позивачем не повністю визначено коло відповідачів у справі, оскільки є інші співвласники квартири, в яку надавалися позивачем послуги, але вони не залучені до участі у справі. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даними позовними вимогами, тому просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Протокольною ухвалою суду від 24.02.2026 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідачки про витребування доказів у справі. Суд, вислухав пояснення представника позивача, відповідачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідачка є власником 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2018 р. по справі №333/1756/18 та витягом з Державного реєстру речових прав на перухоме майно від 27.03.2024 р. Відповідно до даного реєстру та інформації з додатку нерухомості, іншим співвласником зазначеної квартири є [PERSON] . Відповідно до пояснень відповідачки [PERSON] померла, належних доказів підтвердження цієї обставини суду не надавалися. Відповідно до наданої позивачем довідки, за вищевказаною адресою відкритий один особовий рахунок споживача послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на ім`я споживачки [PERSON] . З розрахунку заборгованості, зазначеної вище довідки, типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 02.10.2021 р., вбачається, що позивачем за вищевказаною адресою, надавалися послуги з централізованого постачання гарячої води в період з вересня 2021 р. по травень 2022 р., та з централізованого опалення у період з вересня 2021 р. по травень 2025 р. (в опалювані періоди). Також в період з вересня 2021 р. по травень 2025 р. нараховувалась абонплата з централізованого опалення. Відповідачкою не оплачувалися надані послуги за вказаний період, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 27 047,84 грн. Відповідачкою належними доказами не спростована вищевказана обставина надання заявлених позивачем комунальних послуг у вищевказану квартиру в даний період. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), Законом України «Про теплопостачання», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, які діяли до 01.05.2022 р., Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85), Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. N 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. N 1022), типовими індивідуальними договорами на надання вищевказаних послуг, які є публічними і викладені на офіційному сайті позивача, Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. (стаття 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла в період існування спірних відносин). Споживачем послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 цього Закону) За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги). Споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ст. 7 цього Закону). Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Постановами КМУ №1022 від 08.09.2021 та №1023 від 08.09.2021 внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів. Згідно з Законом про ЖКП договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов. 02 жовтня 2021 року на виконання вимог Закону, Концерн «МТМ» на офіційному сайті розмістив типові індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. З 01.11.2021 р. типовий індивідуальний договір за №115311906 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , між позивачем та відповідачем є укладеним. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, які діяли до 01.05.2022 р., плата за надані послуги вноситься щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця за розрахунковим. Відповідно п. 37Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85), оплата послуг з постачання гарячої води здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Згідно з п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. N 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений нормами цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що у сторін спору до 02.11.2021 р. були фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, і відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги. З 02.11.2021 р. відносини з приводу надання вищевказаних послуг регулюються типовим індивідуальним договором, який є публічним, та вищевказаними нормативно-правовими актами. З розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідач не виконувала свої зобов`язання по сплаті за вказані послуги за період з 01.09.2021 р. по 31.05.2025 р., внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у сумі 27 047,84 гривень, в тому числі: заборгованість за гаряче водопостачання у розмірі 3100.99 грн., 110 грн. борг по абонплаті за гаряче водопостачання,23 836,85 грн. заборгованість по оплаті за опалення та абонплаті по ньому, яка добровільно відповідачкою не сплачена. Відповідачкою під час розгляду справи було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Вирішуючи дану заявлену вимогу відповідачки, суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Позивачем заявлені вимоги за період з 01.09.2021 р. по 31.05.2025 р., з якими він звернувся до суду 26.06.2025 р. Судом встановлено, що відповідач дійсно в заявлений в позові період не здійснювала оплату на отримані послуги, надані позивачем, тому заявлені вимоги позивачем обґрунтовані. 30 березня 2020 року Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину, який закінчився 30.06.2023 р. Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). З урахуванням зазначеного, застосуванню підлягає строк позовної давності, щодо платежів, які мали бути сплачені до 2 квітня 2017 року. Поряд з цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан тривав до 04 вересня 2025 року. Так, Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (далі - Закон № 4434-IX) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено. Закон № 4434-IX набрав чинності 04 вересня 2025 року. Позивач просив стягнути з боржника суму боргу за надані комунальні послуги за період з 01.09.2021 року по 31.05.2025 р. включно, тобто строк позовної давності за заявлений в позові період з 01.09.2021 р. по 31.05.2022 р. зупинився на час воєнного стану до 04.09.2025 р., тому пред`явивши даний позов в червні 2025 р., зокрема і з вимогами за період з 01.06.2022 р. по 31.05.2025 р. позивач не пропустив строк звернення до суду з цим позовом, відтак заявлені відповідачем вимоги про застосування наслідків пропуску строку позовної давності необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Позивачка зазначає, що є інші співвласники квартири, які мають сплачувати заборгованість. В силу вимог ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 543, 544 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Встановлено, що по даній квартирі відкритий лише один особовий рахунок по оплаті заявлених в позові послуг. Позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 543 ЦК України, та пред`явив вимоги до одного зі співвласників квартири, в яку надавалися послуги. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за пред`явлення цього позову у розмірі 2422,40грн.

Outcome: approved