Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини, в якому позивач просить постановити рішення, яким зобов?язати [PERSON] не чинити перешкоди батьку дитини [PERSON] , у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] та визначити такі способи участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] : кожної неділі кожного місяця з 9:00 години ранку до понеділка до 18 години вечора. Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.07.2024 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Наразі син позивача проживає разом з матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після того як сторони перестали проживати разом після розірвання шлюбу, виник спір щодо того з ким буде проживати дитина та відповідач перешкоджає позивачу бачитися з дитиною. Матір дитини - Відповідач, неодноразово перешкоджала побаченню батька з дитиною, тобто досягти з матір?ю домовленості про побачення з дитиною не вдається. Майже кожна спроба батька побачитись з дитиною закінчується викликом поліції. Дані обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.02.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] позов визнає частково, а саме зазначено, що не перешкоджає батьку бачитись з дитиною. Батько бачиться з сином 2-3 рази на тиждень, що суттєво більше, ніж батько просить своїй заяві. [PERSON] не проти спілкування та зустрічей батька з сином, але за наступним графіком: кожна субота місяця з 11.00 години до 20.00 години. (а.с. 69-74) Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 04 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгля по суті позовних вимог. Позивач та його представник неодноразово у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, із заявами та клопотаннями до суду не зверталися. В попередніх судових засіданнях підтримали висновок органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.0522.2025р., яким визначено порядок участі позивача у вихованні дитини. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник відповдіача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, раніше надавав до суду висновок щодо спору, за яким вважають за необхідне: Затвердити наступний порядок участі батька - [PERSON] , [INFO] , у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] : встановити перебування дитини з батьком: щосуботи з 11:00 до 20:00 години; щонеділі з 12:00 до 15:00 години; на період навчання дитини в шкільному закладі: літні канікули 1 місяць та зимові канікули - 1 тиждень. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.ч. 2,8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в шлюбі, який відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.07.2024 року у справі № 521/7124/24, було розірвано. Рішення набрало законної сили 27.08.2024 року. (а.с. 36) Відповідно до копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а/з про народження від 19.02.2021 №202, місце реєстрації: [PERSON] ). (а.с. 13-16) Батько - [PERSON] проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди квартири від 20.09.2025 року. (а.с. 139-140) Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 01-16/13 від 25.02.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , отримав дозвіл № [NUMBER] від 21.08 2024р., виданий територіальним відділом освіти Хаджибейського районуДепартаменту освіти та науки Одеської міської ради на зарахування в Одеський заклад дошкільної освіти «Ясла-садок» №197 Одеської міської ради та відвідує групу короткотривалого перебування (без харчування та сну) на підставі наказу від 26.08.2024р. № 01-05/49 по Одеському ЗДО № 197. (а.с. 77) У відповідності до ч.ч.1,2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення ст. 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. При вирішенні даного спору суд враховує, що позивач [PERSON] , як батько дитини, який проживає окремо від малолітнього сина, має право на спілкування з ним, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засіданні було встановлено, що після розлучення батьків, дитина мешкає разом із матір`ю, відповідачем у справі. Між сторонами у справі немає повного порозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, спілкуванні з нею, що вбачається зі змісту позову та відзиву на позов, безпосередніх пояснень у вступному слові представників сторін та досліджених доказів. З урахуванням викладеного, суд бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про відсутність перешкод з її сторони для позивача у спілкуванні з дитиною та участі у його вихованні. Оскільки позивач не надав до позовної заяви жодного доказу на підтвердження того, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з ч. ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку орану опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №1661/01-20 від 23.05.2025р. затверджено наступний порядок участі батька [PERSON] , [INFO] , у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] : 1.1. Встановити перебування дитини з батьком: щосуботи з 11:00 до 20:00; щонеділі з 12:00 до 15:00; на період навчання дитини в шкільному закладі: літні канікули 1 місяць; зимові канікули - 1 тиждень. Усі зустрічі повинні проводитись враховуючи стан здоров?я та бажання дитини за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини на час зустрічей. Рекомендувати батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом. (а.с.88-90) З вищезазначеним висновком органу опіки та піклування суд погоджується частково, та вважає за необхідне встановити більш оптимальний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні батька з сином. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та місце її проживання, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково, входячи передусім з якнайкращих інтересів дитини, забезпечуючи при цьому справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини. Сторонами не заперечується, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки, а відтак зустрічі позивача з його малолітнім сином, який знаходиться разом з матір`ю, не мають систематичного порядку. За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Бажання позивача приймати участь у вихованні сина повністю узгоджується з його правами та обов`язками, покладеними на нього Сімейним кодексом України та підтверджені матеріалами справи. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року по справі № 138/96/17). Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що запропонований позивачем графік його побачень з сином значно обмежує права відповідача з приводу її участі у вихованні сина, запропонований відповідачем графік є більш допустимий в даному випадку, однак також містить певні обмеження в правах позивача, а тому суд приходить до висновку самостійно визначити порядок участі позивача у вихованні сина. Разом з тим, суд зазначає, що сторонам необхідно бути більш терплячим під час виховання спільного сина, прислухатися до його бажань, думок та поглядів, підтримувати його в успіхах та особливо під час поразок. Не допускати в його присутності особистого приниження як батька так і матері. Бути для своєї дитини прикладом до наслідування, що є для виховання дитини в даному віці особливо важливим. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про доцільність участі позивача у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та встановити встановити порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - щосуботи з 11:00 до 20:00 години; - щонеділі з 12:00 до 15:00 години; - на період навчання дитини в шкільному закладі: літні канікули 1 місяць без можливості залишати сина на ночівлю за місцем проживання батька, час узгоджувати за попередньою домовленістю з матір`ю; зимові канікули - 1 тиждень без можливості залишати сина на ночівлю за місцем проживання батька, час узгоджувати за попередньою домовленістю з матір`ю. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною.

Outcome: partial