Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором, оскільки остання у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання. Ухвалою від 21.10.2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 34). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Копія ухвали про відкриття провадження направлялась відповідачці за зареєстрованим місцем проживання та була отримана, про що свідчить підпис у рекомендованому листі. 10.11.2025 від відповідачки надійшло пояснення, в яких заперечує проти заявлених позовних вимог, готова добровільно сплатити тіло кредиту після надання детального розрахунку заборгованості та надання копії усіх документів, що підтверджують факт укладання кредитного договору, також зазначає, що вона договір не укладала. Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. 13.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 13.01.2025-100000316 у формі електронного документу, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідачки (Е917), що підтверджується копією договору (а.с. 23). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно ч. 3 ст. 639 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі. Крім того ч. 1 ст. 100 ЦПК визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Враховуючи наведене, суд відкидає твердження відповідачки, що вона не укладала договір, крім того договір укладений в електронній формі, має таку юридичну силу як і паперовий. За умовами договору кредитодавець надає позичальниці кредит в розмірі 12 000 грн, які сплачує позичальниці у день укладення договору під 1% щоденно та одноразовою комісією 15 % від суми кредиту, а позичальниця зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до 01.06.2025 в строки та розмірі передбачені цим договором. ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, шляхом перерахування суми кредиту на банківський картковий рахунок який позичальниця вказала, що підтверджується здійсненням переказу (а.с. 11). Водночас остання належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на день звернення до суду із даним позовом становить 36 600 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 12 000 грн, за процентами в розмірі 16 800 грн, комісією за надання 1 800 грн та неустойки 6 000 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості (а.с. 12). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 6 000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 6 000 грн слід відмовити. Таким чином, оскільки відповідачка порушила свої зобов`язання, передбачені договором № 13.01.2025-100000316 від 13.01.2025, не повернула запозичених коштів, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК, суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог 2 025,28 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial