Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 02 липня 2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» уклало з відповідачкою Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/10718075-SP. Відповідно до договору АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язалося відкрити на користь відповідачки окремий рахунок з видачею електронного платіжного засобу (банківської картки) та встановленням кредитної лінії у визначеному банком розмірі, зі строком дії кредитної лінії протягом 365 днів (з автоматичною пролонгацією), а [PERSON] зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у визначеному договором розмірі. 28 лютого 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №НІ/11/16-Ф, за яким первинний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №002/10718075-SP від 02 липня 2021 року. Проте позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 23 748,29 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 10 796,29 грн; -заборгованість за процентами 12 952 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві (позові) не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 02 липня 2021 року банк уклав з відповідачкою Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/10718075-SP. Договір складається з підписаної сторонами Заяви №455542 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» від 02 липня 2021 року. Відповідно до договору (заяви) АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язалося відкрити на користь відповідачки окремий рахунок з видачею електронного платіжного засобу (банківської картки) та встановленням кредитної лінії, а [PERSON] зобов`язалася вчасно повернути кредит. 28 лютого 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №НІ/11/16-Ф, за яким первинний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №002/10718075-SP від 02 липня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд встановив, що сторони уклали кредитний договір у передбаченій законом письмовій формі, узгодили усі його істотні умови, відповідачка засвідчила факт укладення договору та погодження з його умовами своїм підписом. Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини, а також відповідні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). З матеріалів справи, а саме виписки з банківського рахунку позичальниці вбачається, що кредитодавець виконав умову договору щодо надання відповідачці кредиту. Зі свого боку [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв`язку з чим станом на 13 серпня 2025 року їй нараховано заборгованість у загальному розмірі 23 748,29 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 10 796,29 грн; -заборгованість за процентами 12 952 грн. На підтвердження вказаної заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок та виписку з банківського рахунку позичальниці. Однак суд не може погодитися з вказаним розрахунком в частині нарахованих процентів, оскільки він не відповідає умовам кредитного договору. Суд нагадує, що кредитний договір, що складається з підписаної сторонами Заяви №455542 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» від 02 липня 2021 року, не містить умов щодо обов`язку внесення позичальницею плати за користування кредитом (процентів) та розміру такої плати (процентів). Позивач ні самостійно, ні на пропозицію суду не надав жодних доказів на підтвердження погодження сторонами кредитного договору окремої плати за користування кредитом (сплати процентів) та розміру такої плати (процентів), зокрема підписання відповідачкою інших документів, які б містили вказані умови, ознайомлення [PERSON] з тарифами за вказаним кредитним продуктом та їх погодження тощо. Відповідні докази відсутні в матеріалах справи. У той же час, згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19). За встановленого, оскільки позивачем не доведено підстав для стягнення з відповідачки процентів, а тому в цій частині вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з цим заборгованість за кредитним договором, що підлягає стягненню, складається виключно із заборгованості за кредитом у розмірі 10 796,29 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 376,53 грн судового збору.

Outcome: partial