Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

02 січня 2026 року позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», в інтересах якого діє представниця Горна В. І., звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.07.2023 ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір (акцептування оферти) про надання коштів у позику № 11.07.2023-100003295, відповідно до якого [PERSON] отримала від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» кредит у розмірі 10 000,00 грн. строком на 42 дні з кінцевим терміном повернення 22.08.2023 року. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.07.2023-100003295 від 12.07.2023, наданого позивачем, заборгованість за основною сумою боргу складає 9 000,00 грн та за відсотками 3 680,00 грн. Загалом позивач просить стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості у розмірі 12 680,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін, також зазначається, що відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, у позовній заяві клопотали про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», позивач також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка у судові засідання не з`являлася, проте належним чином була повідомлена, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачки, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Суд установив, що 12.07.2023 [PERSON] уклала з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» електронний кредитний договір (шляхом акцептування оферти) про споживчий кредит № 11.07.2023-100003295, за умовами якого позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 10000,00 грн на строк 42 дні за процентною ставкою - фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 2,1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (п. 8. заявки кредитного договору № 11.07.2023-100003295). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, з кінцевим терміном повернення 22.08.2023 року, та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами на умовах, передбачених у заявці кредитного договору, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (а. с. 27), що була підписана одноразовим ідентифікатором відповідачки Т426 (для підписання та укладання договору був відправлений код з смс на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] ). Відповідно до умов указаного договору відповідачка узяла на себе зобов`язання сплатити основну суму кредиту та проценти за користування кредитом за ставкою у розмірі 2,1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (черговий період). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, тип процентної ставки фіксована. Згідно з п. 2.3.2. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в повідомлені на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Усі вищезазначені дії по акцептуванню договору відповідач учинив. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Суд з`ясував, що позичальниця підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору № 11.07.2023-100003295 від 12.07.2023, з якими вона попередньо уважно ознайомилася, та приймає умови кредитного договору. Указана обставина підтверджується підтвердженням укладання кредитного договору (а. с. 33). Договір був підписаний відповідачкою електронним шляхом одноразовим ідентифікатором Т426. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між сторонами кредитного договору, шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальниці. Отже, суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставину укладення кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами. До договору № 11.07.2023-100003295 від 12.07.2023 додаються додатки: паспорт споживчого кредиту, додаток до анкети позичальника, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №11.07.2023-100003295 від 12.07.2023 про споживчий кредит укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] (а. с. 27), пропозиція про укладення кредитного договору, заявка відповідачки на отримання кредиту, примірна відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), та підтвердження кредитного договору, також позивачем наданий суду детальний розрахунок заборгованості. Усі вказані документи підписані відповідачкою електронним шляхом введенням коду з смс, яке було відправлено на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить позичальниці [PERSON] одноразовим ідентифікатором Т426. 12.07.2023 у день укладення кредитного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» перерахувало грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на банківський рахунок відповідачки. Указана обставина підтверджується копією квитанції LIGPAY - ID операції: 2338471855; Order ID: O_705807933B56B94AB4994D86A361CAF4781B; ідентифікатор еквайра: АТ КБ ПриватБанк; ідентифікатор платіжного пристрою: І02203Р9; сума та валюта операції: 10000,00 UAN; дата та час операції: 2023.07.12 07:06; призначення платіжної операції: видача за договором №11.07.2023-100003295; платник - назва: швидкий кредит; сайт: sgroshi.com.ua; отримувач найменування платіжної системи: VISA; номер платіжного інструменту: 414960*15 (а. с. 23). Суд мав змогу ідентифікувати, що банківська карта з номером [NUMBER] належить відповідачці, позаяк вказаний вище рахунок також зазначався позивачем у п. 4.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) та у заявці кредитного договору № 11.07.2023-100003295 (кредитної лінії). Суд зауважує, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи щодо стягнення з неї грошових коштів за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору, заяв по суті справи, інших клопотань, доказів на підтвердження протилежних обставин не подавала, проти позову не заперечувала. Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі 12 680,00 грн, у зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором № 11.07.2023-100003295 від 12.07.2023. Позаяк, [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» уклали електронний кредитний договір про споживчий кредит № 11.07.2023-100003295 від 12.07.2023, за умовами якого позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн строком на 42 дні, строк виконання зобов`язань відповідачки настав 22.08.2023. Отже, суд резюмує, що у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд погоджується з аргументами позивача, виходячи з таких норм права, які підлягають застосуванню. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). У той же час суд наголошує, що денна процентна ставка, визначена у договорі у розмірі 2,1 %, відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Щодо розрахунку заборгованості позивача за відсотками, яка сукупно складає 3 680,00 гривень слід зауважити, що суд шляхом проведення арифметичних розрахунків дійшов висновку, що сума, яку просить стягнути позивач як заборгованість за відсотками є підставною та справедливою. Зокрема: У період з 12.07.2023 до 25.07.2023 (14 днів) процентна ставка за користування кредитними коштами за один день становила 2,1 % - 210,00 грн (10 000 ? 2,1 % = 210,00 грн). 210 ? 14 днів = 2 940,00 грн. 25.07.2023 відповідачка здійснила платіж на рахунок позивача у сумі 2 940,00 грн, у зв`язку з чим частково сплатила заборгованість за вказаним договором: 2 940,00 грн за відсотками. Починаючи з 26.07.2023 до 09.08.2023 (15 днів) процентна ставка за користування кредитними коштами за один день становила 2,1 % - 210,00 грн (10 000 ? 2,1 % = 210,00 грн). 210 ? 15 днів = 3 150,00 грн. 09.08.2023 відповідачка здійснила платіж на рахунок позивача у сумі 1 100,00 грн, у зв`язку з чим частково сплатила заборгованість за вказаним договором: 1 100,00 грн за відсотками. 3 150 - 1 100 = 2 050,00 грн заборгованість за відсотками. З 10.08.2023 до 14.08.2023 (5 днів) процентна ставка за користування кредитними коштами за один день становила 2,1 % - 210,00 грн (10 000 ? 2,1 % = 210,00 грн). 210 ? 5 днів = 1 050,00 грн. 2 050 + 1 050 = 3 100,00 грн сукупна заборгованість за відсотками. 14.08.2023 відповідачка здійснила платіж на рахунок позивача у сумі 1 100,00 грн, у зв`язку з чим частково сплатила заборгованість за вказаним договором: 1 100,00 грн за відсотками. 3 100 - 1 100 = 2 000,00 грн заборгованість за відсотками. У період з 15.08.2023 до 22.08.2023 (8 днів) процентна ставка за користування кредитними коштами за один день становила 2,1 % - 210,00 грн (10 000 ? 2,1 % = 210,00 грн). 210 ? 8 днів = 1 680,00 грн. 2 000 + 1680 = 3 680,00 грн. Отже, сукупно розмір заборгованості за відсотками складає 3 680,00 грн. У розрахунку заборгованості (картка субконто) та позовній заяві позивач вказує, що відповідачка 01.07.2025 внесла на рахунок позивача платіж у розмірі 1 000,00 грн, який позивач зарахував на тіло кредиту. 10 000 - 1 000 = 9 000,00 грн новий розмір тіла кредиту. Зважаючи на засаду диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), суд уважає, що з відповідачки слід стягнути ту суму, яку просить позивач, а саме 12 680,00 грн. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором протягом строку кредитування, взятого до розрахунку позивачем 42 дні з урахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України становить 12 680,00 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 12.07.2023 уклала електронний кредитний договір про споживчий кредит № 11.07.2023-100003295, за умовами якого отримала кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн строком на 42 дні, строк виконання зобов`язань настав 22.08.2023. Відповідно до картки, наданої як розрахунок заборгованості, суд вбачає, що відповідачка частково сплачувала заборгованість протягом строку, на який надавався кредит, а саме здійснювала платежі, які у загальному розмірі складають 6 140,00 грн для покриття основної суми кредиту та відсотків за користування ним. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не повернуті, позицію відповідачки, яка жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надала, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про споживчий кредит № 11.07.2023-100003295 від 12.07.2023, де заборгованість за тілом кредиту складає 9 000,00 грн та за процентами 3 680,00 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у цьому випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» сукупно заборгованості 12 680,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ізст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідачки; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. За таких обставин, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки 2 422,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved