Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

09.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.10.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №74872759. Відповідно до умов кредитного договору кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 15 000,00 грн., строк користування кредитними коштами 30 днів. ТзОВ «Авентус Україна» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника, а саме на картковий рахунок позичальника. Відповідач підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти, зобов`язався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим договором. 10.02.2023 було укладено договір №ФК 10-02/23 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №74872759. 01.08.2025 було укладено договір №01-08/25 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті фінанс» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №74872759. Окрім цього, 29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №4234045. Відповідно до умов кредитного договору кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 20 000,00 грн., строк користування кредитними коштами 29 днів. 26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4234045. Таким чином ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4234045. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №4872759 від 04.10.2021 року, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39 510,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 24 510,00 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №4234045 від 29.11.2021 року, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 86 450,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 20 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 64 250,00 грн., 2200,00 грн заборгованості за комісіями. Як наслідок просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 125 960,00 грн. Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 10.12.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Вказану ухвалу суду скеровано відповідачу [PERSON] 16.12.2025 року та отримана останнім 03.01.2025 року, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. На момент постановлення даного судового рішення від сторін не надходило заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв від сторін чи їх представників не надходило. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом вивчено наявні матеріали справи, досліджено письмові докази, оцінено доказ кожен окремо та в їх сукупності, внаслідок чого встановлено наступне. 04.10.2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою веб-сайту кредитодавця було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит/кредитний договір № 4872759 Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 15000,00 грн., строк користування кредитними коштами 30 днів, строк користування коштами може бути продовжено не більше ніж на 90 днів (автопролонгація договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості) стандартна процентна ставка 1,9 % вдень, кредитні кошти надаються на банківську картку відповідача № [NUMBER] . ТзОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника, що підтверджується відповідною довідкою оператора платіжних систем ТзОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 7/17461 від 10.11.2025 року. Відповідач проігнорував вимогу щодо повернення кредиту, порушення умов кредитного договору не усунув. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №4872759 від 04.10.2021 року, що підлягає стягненню з відповідача, за розрахунками позивача, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39 510,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 24 510,00 грн. 10.02.2023 було укладено договір №ФК 10-02/23 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №74872759. 01.08.2025 було укладено договір №01-08/25 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті фінанс» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №74872759, таким чином позивач набув право вимоги за вищевказаним договором до відповідача. Окрім цього, 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит №4234045, за яким первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 20 000,00 грн., строком на 29 днів, зі сплатою комісії за надання кредиту, в розмірі 2 200,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом: 7250.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також відповідачем 29.11.2021 було підписано анкету-заяву на кредит, у якій зазначено послідовність дій відповідача щодо укладання кредитного договору та паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, що зазначені в договорі Пунктом 2.3.1.2. укладеного між сторонами договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. ТзОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти, відсотки за їх користування та комісію не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 86 450,00 грн., яку за договором факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 було передано ТОВ «Факторинг Партнерс». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано заборгованість за кредитним договором №4234045, у розмірі 86 450,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 64 250,00 грн, 2200,00 грн заборгованості за комісіями. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення). Частиною 1 ст. 626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Із положень ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. За змістом ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. В силу ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Враховуючи, що позивачем доведено факт отримання відповідачем обумовлених сум позики у розмірі 15 000,00 грн та 20 000,00 грн, переказаної останньому на його банківську карту, а також факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів, набуття позивачем права вимоги до відповідача за вищевказаним договором позики, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Водночас, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №4872759 від 04-10-2021 року, позивач просить стягнути на свою користь із відповідача загалом 56 568,22 грн. із розрахованого боргу у розмірі 39 510,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 24 510,00 грн. Вказані проценти розраховані за зниженою ставкою за період з 04.10.2021 року та базовою ставкою (1,9%), за період з 01.11.2021 року до 24.02.2022 року. Разом з тим, відповідно до умов договору, строк користування кредитними коштами 30 днів, строк користування коштами може бути продовжено не більше ніж на 90 днів (автопролонгація договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості) стандартна процентна ставка 1,9 % вдень. Таким чином, нарахування процентів за вказаним договором можливе у строк до 01.02.2022 року включно, а тому розмір процентів мав би становити 17 955,00 грн (24 510,00 грн нарахованих позивачем 6555,00 грн зайво нараховані після 01.02.2022 року). Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №4234045 від 29.11.2021 року, позивач просить стягнути на свою користь із відповідача загалом 86 450,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 64 250,00 грн, 2200,00 грн заборгованості за комісіями. Вказані проценти розраховані за період з 29.11.2021 по 28.12.2021 року за пільговою ставкою та базовою ставкою (5%), за період з 29.12.2021 року до 04.03.2022 року. Строк кредитування за договором 29 днів, тобто до 28.12.2021 року. Водночас, п. 2.3 договору кредиту передбачав пролонгацію строку кредитування, яка полягає в тому, що позичальник, а не позикодавець, має право неодноразово продовжувати строк кредитування. Доказів пролонгації дії договору позивачем не представлено, а отже проценти нараховані поза строком кредитування, тобто після 28.12.2021 року, судом до уваги не приймаються та стягнутими з відповідача бути не можуть. Таким чином, нарахування процентів за вказаним договором можливе у строк до 28.12.2022 року включно, а тому розмір процентів мав би становити 7 250,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Враховуючи викладене, суд вважає, надані позивачем розрахунки заборгованості по вказаним договорам, такими, що не відповідає умовам договору, нормам чинного законодавства та судовій практиці Верховного Суду. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №4872759 від 04.10.2021 року у розмірі 32 955,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 17 955,00 грн, та за договором позики №4234045 від 29.11.2021 року у розмірі 29 450,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 20 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 7 250,00 грн, 2200,00 грн комісії, а загалом 62 405,00 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 3 ст.133 та ч. 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір №02-07/2024 від 02.07.2024 року про надання правової допомоги укладений між ТОВ «Факторинг партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО ««Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги №2013 від 01.10.2025 року, витяг з акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрата (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц). Так, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, вважає, що розмір гонорару в 25000,00 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так, справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні. Крім іншого розмір правової допомоги в сумі 25 000,00 грн. є неспівмірними від стягненої суми за цим рішенням. Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн, що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1200,05 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial