Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Солонько О.С., звернулася до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовані наступним. Вона 19 липня 2022 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований в Олександрійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №397. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 березня 2025 року шлюб між ними розірвано. У період перебування їх у зареєстрованому шлюбі з ними проживали її діти від першого шлюбу, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання [PERSON] постійно вчиняв психологічне, економічне та фізичне насильство стосовно неї, а саме неодноразово ображав її та дітей грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою в присутності дітей, брав без дозволу спільні речі та грошові кошти, які витрачав на алкогольні напої, неодноразово наносив їй удари по тілу. Наразі, вона разом із дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] проживає за адресою, яка їй невідома. Однак, після вживання алкогольних напоїв, [PERSON] приходить до місця проживання заявниці та вчиняє психологічне, економічне та фізичне насильство стосовно неї. Крім того, вона не може повноцінно користуватись майном, а саме домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , так як кривдник, приходячи до вказаного домоволодіння, вчиняє сварки, в ході яких виражається грубою нецензурною лайкою на її адресу, погрожує фізичною розправою та намагається спричинити тілесні ушкодження, тому вона разом із дітьми змушена покинути належне її майно, так як відчуває загрозу своєму життю та здоров`ю. Вказує, що вона неодноразово зверталась до органів Національної поліції України щодо протиправних дій кривдника, та працівники поліції рекомендують звернутися до суду для вирішення її питань. Профілактичні бесіди працівників поліції не вплинули на поведінку [PERSON] , який продовжує вчиняти правопорушення стосовно неї. Вказує, що вона є особою, яка зазнає домашнього насильства від [PERSON] , а тому для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства стосовно неї, необхідно застосувати до [PERSON] заходи тимчасового обмеження та винести обмежувальний припис. Представником заінтересованої особи адвокатом Платоновою М.А. подано суду заперечення на заяву, які обґрунтовані наступним. Вказує, що [PERSON] ніколи не вчиняв жодного домашнього насильства стосовно [PERSON] . Наразі він перебуває на військовій службі. Вважає, що до матеріалів заяви про видачу обмежувального припису [PERSON] мала б надати переконливі та достовірні докази, що у разі не застосування обмежувального припису можуть настати негативні наслідки - продовження чи повторне вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тощо. Заяви ж, які подавались до органів Національної поліції України, не містить інформації щодо здійснення стосовно неї будь-якого насильства. Не надано до суду належного підтвердження систематичності вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно неї та не обґрунтовано наявність ризиків вчинення домашнього насильства, у зв`язку з чим, заявлені вимоги про видачу обмежувального припису не підлягають задоволенню. Заявниця в судовому засіданні 11.12.2025 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що її колишній чоловік систематично чинить стосовно неї домашнє насильство, а саме висловлюється на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожує їй та членам її сім`ї (її дітям) фізичною розправою. Вказані погрози [PERSON] висловлював особисто та засобами телефонного зв`язку. Крім того, зазначила, що її колишній чоловік публікує в соціальних мережах та на сайтах знайомств оголошення про надання нею інтимних послуг, у яких зазначає її номер телефону. Зазначила, що вказане впливає на її репутацію, оскільки вона працює вихователем в дитячому садку, а оголошення подібного роду можуть негативно вплинути як на її працевлаштування та і на суспільну думку мешканців стосовно її особи. Вказала, що вона неодноразово зверталася до органів поліції з метою притягнення [PERSON] до відповідальності, однак дільничий рекомендував їй звернутися до суду, оскільки встановити місце знаходження [PERSON] не представлялося можливим. Причина таких дій [PERSON] їй не відома. Оскільки вона побоюється за себе та своїх дітей, нею подано до суду дану заяву. Представник заявниці адвокат Солонько О.С. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи адвокат Платонова М.А. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявлених вимог, посилаючись на обставини, викладені в запереченні на заяву про видачу обмежувального припису. Крім того, надала суду докази, на підтвердження проходження [PERSON] військової служби, а саме військовий квиток та витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №98 від 14.09.2025 та витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №106 від 22.09.2025 Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2025 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 19.07.2022 Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис 397, розірвано. Від подружнього життя вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області №16-18/866/7 від 09.10.2025, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів зареєстрованих в ІКС ІПНП за №11716 від 26.11.2023, №599 від 15.01.2025 та №17640 від 05.10.2025, заявниця зверталася з заявами щодо вчинення [PERSON] стосовно неї протиправних дій (публікації її фото та персональних даних в соціальній мережі, погроз та словесних образ). Так, за результатами проведення перевірки інформації, викладеної в повідомленні [PERSON] від 26.11.2023 (зареєстрована в ІКС ІПНП за №11716 від 26.11.2023), підстав для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено. Крім того зазначено, що в ході перевірки було відібрано заяву та письмові пояснення від заявниці [PERSON] . Опитати [PERSON] щодо обставин, викладених в заяві [PERSON] від 26.11.2023 не представилось можливим, оскільки він проходить службу в ЗСУ, але в телефонному режимі пояснив, що на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» не використовує фото та персональні дані своєї дружини. За викладених обставин працівником поліції встановлено, що в даному випадку відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення. Згідно з матеріалами перевірки інформації, викладеної в заяві [PERSON] від 15.01.2025 щодо погроз [PERSON] їй в телефонному режимі, в яких він погрожував забрати їх спільну дитину, не встановлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР. З матеріалів перевірки, зареєстрованих в ІКС ІПНП за №17640 від 05.10.2025, про розгляд заяви [PERSON] щодо словесних образ та погроз в телефонному режимі їй [PERSON] , вбачається, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено. В ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] , [INFO] о 12 год 20 хв, в телефонному режимі діяв на психіку колишньої дружини [PERSON] , шляхом словесних образ та погроз. В діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Крім того, повідомлено [PERSON] , що у разі встановлення місця перебування [PERSON] буде вирішено питання щодо складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Як вбачається з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, яка мається в матеріалах перевірки, поліцейським за результатами проведення оцінки встановлено високий рівень небезпеки вчинення домашнього насильства кривдником [PERSON] , стосовно постраждалої особи [PERSON] . Протокол про адміністративне правопорушення, стосовно [PERSON] на день розгляду справи складений не був. Крім того, як вбачається з заяви від 07.10.2025, [PERSON] зверталася з заявою до начальника [INFO] щодо протиправних дій [PERSON] , які принижують його статус військовослужбовця, оскільки він неодноразово висловлював погрози щодо спричинення їй та сину тілесних ушкоджень, переслідує її та розповсюджує неправдиві чутки про неї та її особисті данні. При цьому, результатів розгляду вказаної заяви [PERSON] не надано. Згідно з інформацією, наданою [INFO] №1/1729 від 05.02.2026, [PERSON] , [INFO] , перебував з 06.05.2024 на обліку військовозобов`язаних у [INFO] . На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 призваний 12.03.2022 по мобілізації до лав ЗСУ, а саме до ВЧ [NUMBER] . Інформації про місце проходження військової служби [PERSON] на даний час у [INFO] не має. Разом з цим, відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №106 від 22.09.2025, [PERSON] вважається таким, що приступив до виконання посадових обов`язків з 22.09.2025. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У постанові від 28 травня 2025 року в справі № 761/44907/24 Верховний Суд зазначив, що докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатна вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість і системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що кривдник не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії, що до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже, і застосування обмежувального припису є обґрунтованою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Заявниця [PERSON] посилається на те, що вона неодноразово піддавалася психологічному з боку колишнього чоловіка, однак рішення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відсутнє. З моменту звернення до суду з даною заявою і до часу розгляду справи заявниця не надала суду жодного доказу про те, що [PERSON] переслідував, погрожував, чи вчиняв психологічний тиск щодо неї. Доказів здійснення погроз, психологічного тиску в телефонному режимі (зокрема повідомлень), суду не надано. [PERSON] наразі проходе військову службу по мобілізації. Як вбачається з наявних матеріалів справи, між сторонами, як колишнім подружжям склалися неприязні відносини. При цьому саме лише можливе негативне ставлення учасників спілкування один до одного не може вважатися психологічним насильством в розумінні Закону 2229-VІІІ. Сам по собі факт звернення заявникці до органу поліції стосовно неправомірної, на її думку, поведінки [PERSON] не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства так, як про будь-які встановлені факти у такому повідомленні не йдеться. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed