Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття, а в подальшому частини заробітку (доходу) відповідача на [PERSON] , до досягнення останнім повноліття. Позов мотивований тим, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) без державної реєстрації шлюбу з 2009 року. Під час спільного проживання у них народилося двоє спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час вона та діти не проживають однією сім`єю з [PERSON] . Діти проживають разом з позивачкою в орендованій квартирі на її повному утриманні. Вона належним чином піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до їхніх дітей, допомогу на утримання дітей не надає, не виділяє кошти на придбання продуктів харчування, взуття, одягу, ліків, елементарних побутових речей, в котрих вони мають щоденну потребу. У зв`язку з чим, вона змушена звертатися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. Вона працює офіційно та має мінімальний дохід, який витрачає на утримання житла та забезпечення основних потреб дітей. Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2026 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, а саме для зазначення в позовній заяві відомостей: щодо наявності або відсутності електронного кабінету у сторін по справі; наявності у позивачки або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, або зазначити про відсутність намірів нести судові витрати під час розгляду справи чи про звільнення від їх сплати. 27.01.2026 року від позивачки надійшла позовна заява із усунутими недоліками. Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2026 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В письмовій заяві від 25.02.2026р. просила справу розглянути без її участі, позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав письмову заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши письмові заяви позивачки та відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.08.2010 року та серії [NUMBER] від 12.01.2016 року. Згідно матеріалів справи позивачка разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Тлумачення положень СК України свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Відповідачем не було надано доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей. При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України). Присудження аліментів за рішенням суду не обмежує відповідача у праві надання додаткової матеріальної допомоги на дитину добровільно. Також суд при вирішенні питання розміру аліментів, що стягуються виходить із принципів захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 14.01.2026 року та до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] , а в подальшому стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн, а позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, та визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 665, 60 грн (1331,20 ? 50 %). На підставі викладеного,

Outcome: approved