Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

26.01.2026 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальність «Споживчий центр» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 7173,83грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, між ТОВ «Споживчий центр» (надалі позивач/кредитодовець) та [PERSON] (надалі відповідач/позичальник) 27.02.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 27.02.2024-100000012 (Надалі Договір). Позичальником 27.02.2024 електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6000 грн., а отже акцептовано умови договору. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 27.02.2024, строком на 70 днів. Відповідач 27.02.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 6000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В подальшому кредитний договір (оферти) № 27.02.2024-100000012 від 27.02.2024 р. було продовжено 26.03.2024 шляхом укладення додаткового договору до кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] кредитного договору (оферти) №26.03.2024-100002663. Строк, на який надається Кредит 85 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 21.05.2024. Кредитний договір (оферти) № 27.02.2024-100000012 від 27.02.2024 р. було продовжено 07.05.2024 шляхом укладення додаткового договору до кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] кредитного договору (оферти) № 07.05.2024-100001701. Строк, на який надається кредит 99 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 04.06.2024. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 7173.83 грн., що складається з: тіла кредиту - 4725.83 грн., процентів - 1786.36 грн., неустойки - 661.64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 27.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що у зв`язку з важким матеріальним становищем не мав можливості оплачувати кошти по кредиту, однак зазначив, що в подальшому після набрання рішенням законної сили здійснить таку оплату. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 27.02.2024р. укладено кредитний договір (оферти) № 27.02.2024-100000012. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий 0984612123. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до умов договору [PERSON] надано кредит у розмірі 6000 грн. строком на 70 днів, а тим самим позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Дата повернення (виплати) кредиту - 06.05.2024; Період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 (один) день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Неустойка: 60 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що стверджується квитанцією на суму 6000,00 грн. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією про перерахунок коштів від 27.02.2024 р., яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу (а.с.23). В подальшому кредитний договір (оферти) № 27.02.2024-100000012 від 27.02.2024 р. було продовжено 26.03.2024 шляхом укладення додаткового договору до кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] кредитного договору (оферти) №26.03.2024-100002663. Строк, на який надається Кредит 85 днів з дати його надання.- Дата повернення (виплати) кредиту - 21.05.2024. Кредитний договір (оферти) № 27.02.2024-100000012 від 27.02.2024р. було продовжено 07.05.2024 шляхом укладення додаткового договору до кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] кредитного договору (оферти) № 07.05.2024-100001701. Строк, на який надається кредит 99 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 04.06.2024. Відповідно до Договору від 27.02.2024 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 4726 грн., [PERSON] 27.02.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 4726 грн. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 7173,83 грн., що складається з: тіла кредиту 4725,83 грн., процентів 1786,36 грн. , неустойки 661,64 грн. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пункт 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Варто зауважити, що даний пункт виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набрання чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України Про споживче кредитування обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підписавши кредитний договір відповідач підтвердив, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється належним виконанням (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 27.02.2024-100000012 від 27.02.2024р. заборгованість становить 7173,83грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4725,83 грн., проценти в розмірі 1786,36грн., неустойки 661,64 грн. (а.с.47). Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачем не оспорювалась. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту, то з нього на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» необхідно стягнути заборгованість за основним боргом у розмірі 4725,83грн. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» необхідно стягнути 1786,36грн. проценти. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] . При цьому, ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконало свої обов`язки щодо надання кредиту, а відповідач отримавши кредитні кошти, належним чином не виконав свого обов`язку за кредитним договором. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Згідно з ст.ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики в межах заявлених позовних вимог, враховуючи також те, що відповідачем не оспорювавався факт отримання кредитних коштів та наданий позивачем розрахунок заборгованості. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач являється особою з інвалідністю І групи по зору, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 28.01.2008, яке дійсне довічно. Пунктом 35 постанови ВССУ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Статтею 2 постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що: коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком. Статтею 4 цієї постанови передбачено, що компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. Вітак, судовий судовий збір у розмірі 2662,40грн, сплачений позивачем при поданні позову, слід стягнути з державного бюджету на користь позивача, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved