Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Рівненського районного суду Рівненської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" (далі - позивач, ТОВ "Юніт Капітал") із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №00-9848979 від 10.07.2024 року у розмірі 24 194,00 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 10.07.2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-9848979 від 10.07.2024 року у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 6 500,00 грн. Позивач набув право вимоги стягнення заборгованості за цим кредитним договором в результаті відступлення кредитором свого права вимоги до боржника. Так, 17.02.2025 року між первісним кредитором ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "Юніт Капітал" було укладено Договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначених у відповідному реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до Договору факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 року до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 24 194,00 грн. Так, згідно умов кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу 10.07.2024 року грошові кошти у сумі 6 500,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , яку відповідач вказав у Договорі. Оскільки позивач отримав право вимоги до відповідача на основі вищевказаного Договору факторингу, відтак, відповідач має невиконані зобов`язання з повернення коштів перед ТОВ "Юніт Капітал", які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення позивачем до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідача. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 12.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання на 09:45 год. 28.11.2025 року. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.11.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та ухвалено витребувати докази у АТ КБ «Приватбанк», призначено розгляд справи на 15:35 год. 29.12.2025 року. 29.12.2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 11:10 год. 29.01.2026 року. 29.01.2026 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 10:20 год. 02 березня 2026 року. У судове засідання 02 березня 2026 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. При цьому, у позовній заяві позивач просив суд, розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або ж про розгляд справи без його участі до суду не подавав, відзиву не направляв. На відому суду адресу відповідача неодноразово направлялися судові виклики, які поверталися до суду не врученими із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, відповідач повідомлявся про час та дату судового засідання шляхом розміщення повідомлення про його виклик на офіційному сайті суду «Судова влада». Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Так, 10.07.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та відповідач уклали кредитний договір №00-9848979 від 10.07.2024 року на суму 6 500,00 грн., у формі електронного документа з використанням електронного підпису (договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 28902), за яким Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 6 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі. Відповідно до п. 1.2 - п.1.3 Договору сума ліміту кредитної лінії складає 6 500,00 грн., тип кредиту - кредитна лінія, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби, строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів до 05 липня 2025 року. Згідно п.1.4 Договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме на 25 липня 2024 року та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії. Відповідно до п.1.5 Договору, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка складає 1,45 %. Знижена процентна ставка становить 1% від суми кредиту. Згідно п.1.6 Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15.00% від суми кредиту та складає 975,00 грн. Згідно п.1.7 Договору, денна процентна ставка за Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки з урахуванням комісії дорівнює 1.5 %. Денна процентна ставка за цим Договором у разі використання Позичальником права на Знижену процентну ставку з урахуванням Комісії дорівнює 1.5 %. Згідно п.1.8-1.9.1 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 11 985,72%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка з урахуванням періоду користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою на дату укладення цього Договору становить 9 472,53%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за Стандартною процентною ставкою на дату укладення цього Договору становить 41 405,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту з урахуванням періоду користування кредитом за зниженою процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 40 966,25 грн. Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджено самим договором. У Договорі кредитної лінії зазначено персональні дані відповідача (його ПІБ, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, серію та номер паспорту, РНОКПП, адресу місця реєстрації проживання та номер банківської картки (№ [NUMBER] ), номер кредитного договору, суму кредиту та строк кредитування. ТОВ «Макс кредит» виконало умови договору про споживчий кредит та перерахувало шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача [NUMBER] кошти в розмірі 6 500,00 грн, що підтверджується Додатком до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів від 07.03.2025 року, з якого вбачається, що [PERSON] за кредитними договором №00-9848979, 10.07.2024 перераховано 6 500 грн. на карту «ПриватБанку» [NUMBER] , номер транзакції 42060-75883-87344. З інформації, наданої суду АТ КБ "ПриватБанк" на виконання ухвали від 28.11.2025, встановлено, що банківська картка № [NUMBER] ( [NUMBER] ) емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Також, підтверджено зарахування коштів у сумі 6 500,00 грн на банківський рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) - 10.07.2024 року. 17.02.2025 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Юніт капітал» було укладено Договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 року, відповідно до якого ТОВ «Макс кредит» передає (відступає) ТОВ "Юніт Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Юніт Капітал" приймає належні ТОВ «Макс кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2025 до договору факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 року від ТОВ «Макс кредит» до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9848979 від 10.07.2024 року у розмірі 24 194,00 грн. Відповідно до детального розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №00-9848979, який проведено станом на 17.02.2025 року, заборгованість відповідача складає 24 194 грн. Доказів повного погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед новим кредитором - позивачем у даній справі, відповідач суду не надав. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон №675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5 ст.11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону № 675-VIII). Згідно з ч.8 ст.11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 ст.1 Закону № 675-VIII. Стаття 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ч.13 ст.11 Закону № 675-VIII, електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Частина 4 ст.95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч.5 ст.95 ЦПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.6 ст.95 ЦПК України). Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3ст.512 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України). Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства, суд приходить до висновку, що ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір №00-9848979 від 10.07.2024 року, за яким відповідач отримав кредит одним платежем у розмірі 6 500,00 грн. строком на 360 календарних днів, на банківську картку, вказану відповідачем у кредитному договорі, на умовах платності та поворотності, що підтверджується наданими позивачем документами. Крім того, таке зарахування кредитних коштів підтверджено також і банківською установою АТ КБ «ПриватБанк», в якій у відповідача відкрито банківський рахунок та оформлено банківську карту. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем отримано кошти та сторонами узгоджено істотні умови кредитного договору, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, строк дії договору, процентна ставка та порядок нарахування відсотків. ТОВ «Макс кредит» свої зобов`язання перед [PERSON] за договором кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 6 500 грн. Відступлення ТОВ «Макс кредит» свого права грошової вимоги до відповідача на користь ТОВ "Юніт Капітал" на підставі договору факторингу підтверджується наявними у справі доказами. Жодних обставин, які б вказували на недійсність вказаного договору, відповідачем не доведено і судом не встановлено. Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором як перед первісним кредитодавцем так і перед ТОВ «Юніт капітал» належним чином не виконав, заборгованість у повному обсязі не погасив, про що наведено у розрахунку заборгованості, який надано ТОВ «Юніт капітал» у зв`язку з чим за відповідачем, за розрахунками позивача, станом на 17.02.2025 року утворився борг на загальну суму 24 194,00 грн., з яких: 6 500,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 16 719,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками, 975,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 2 925,00 грн. - заборгованості за штрафами. Разом з тим, відповідачкою не надано суду жодних доказів на спростування укладення кредитного договору, а також доказів погашення заборгованості по кредиту. Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, судом встановлено наступне. Так, як вбачається зі змісту Договору кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року [PERSON] надано грошові кошти в сумі 6 500 грн. строком на 360 днів. Разом з тим, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості здійснений на дату відступлення права вимоги за Договором факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 року, тобто станом на 17.02.2025 року. Водночас кінцевою датою закінчення строку дії Договору кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року - є 05 липня 2025 року. Таким чином, суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості саме станом на 17.02.2025 року, оскільки жодних інших розрахункових документів позивачем до позовної заяви не долучено та в ході судового розгляду справи суду не надано. Так, суд погоджується з сумою заборгованістю за тілом кредиту, яка становить 6 500,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Поряд з цим, суд не може погодитися із визначеною позивачем сумою заборгованості за процентами за кредитним договором з огляду на наступне. Так, 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, яка визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Оскільки Договір кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року укладений між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», то відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору та не може перевищувати 1%. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Договору кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року та розрахунку заборгованості до вказаного договору, розмір процентної ставки за один день користування кредитом перевищував 1%, що суперечить вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому суд вважає за необхідне здійснити перерахунок суми відсотків, які підлягають стягненню з відповідача. Так, розрахунок заборгованості здійснений за період з 10.07.2024 року по 17.02.2025 року, тобто за 223 календарних дні, а тому суд вважає застосувати 1% ставку за кожен день користування кредитом, яка станом на 17.02.2025 року має становити за розрахунками суду 14 495,00 грн. Тобто, за розрахунками суду, відповідач повинен сплатити позивачу загальну суму заборгованості за Договором кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року у розмірі 20 995,00 грн., з яких: 6 500,00 грн. - тіло кредиту, та 14 495,00 грн. - відсотки за користування кредитом. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач здійснював погашення кредиту на суму 4 185,00 грн., а тому слід відрахувати сплачену суму від суми заборгованості, а тому загальна сума заборгованості відповідача, яка підлягає стягненню, має становити 16 810,00 грн. (20 995 грн. - 4 185,00 грн =16 810,00 грн.) Крім того, суд не знаходить підстав для стягнення комісії за надання кредиту в сумі 975,00 грн., а також нарахованих штрафних санкцій, з огляду на таке. Так, п.1.6 Договору кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року визначено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту , що складає 975,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Відтак, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі №686/14530/15. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справі №199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається. З матеріалів даної справи вбачається, що комісію у розмірі 15% було визначено як комісійну винагороду за надання кредиту. Водночас, в матеріалах справи відсутній перелік послуг, які пов`язані з наданням кредиту та які повинні надаватись фінансовою установою. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору та що собою являє така комісійне нарахування, то положення договору про встановлення комісійної винагороди у розмірі 15% за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за Договором кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року у розмірі 975,00 грн., слід відмовити з підстав їх необґрунтованості. Що стосується стягнення з відповідача суми штрафних санкцій у розмірі 2 925,00 грн., суддя зазначає наступне. Так, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, нараховані за умовами Договору кредитної лінії №00-9848979 від 10.07.2024 року у розмірі 2 925,00 грн., має бути списана кредитодавцем (позикодавцем) без стягнення із відповідача [PERSON] . Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.12, ч.ч. 1, 3 ст.13, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене,

Outcome: approved