Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У січні 2026 року представник позивача Приліпко І.Л. звернулась до суду із вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що у власності [PERSON] з 06.12.2011 перебувала земельна ділянка площею 4,03 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323084400:00:002:0013, розташована на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області. Починаючи з 13.08.2020 вказана земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ ««КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО «ЛОС» на підставі договору оренди землі № б/н від 13.08.2020 строком дії до 14.08.2033. У вересні 2021 року за пропозицією відповідача про продаж вказаної земельної ділянки позивачеві, сторони погодили умови майбутнього договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, зокрема те, що позивач передає відповідачу грошові кошти в рахунок купівлі-продажу земельної ділянки в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, а відповідач у свою чергу, приймаючи грошові кошти, зобов`язується укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки в строк до 01.10.2035 (до моменту спливу терміну договору оренди земельної ділянки) на погоджених умовах за цією ж ціною, а також позивач вживає заходів щодо перемовин з орендарем з метою відступлення ним переважного права на користь позивача або розірвання (припинення) договору оренду, і передає оригінали всіх правовстановлюючих документів на земельну ділянку. В разі, якщо до цього моменту угода не відбудеться, то відповідач повинен повернути позивачу отримані грошові кошти в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США. 01.10.2021 позивач передав, а відповідач отримав від позивача грошові кошти в рахунок купівлі-продажу вказаної земельної ділянки в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, про що відповідачем власноручно було складено боргову розписку, якою [PERSON] підтвердив факт отримання грошових коштів за земельну ділянку площею 4.03 га кадастровим номером 5323084400:00:002:0013 від [PERSON] та зобов`язався в термін до 1 жовтня 2035 року повернути вказану вище суму боргу на умовах, які попередньо були обговорені з [PERSON] . В цей же день, 01.10.2021, відповідач на ім`я позивача склав та підписав нотаріально посвідчену довіреність, відповідно до якої відповідач уповноважив позивача, в тому числі, бути його представником з усіма необхідними повноваженнями у відповідних уповноважених органах, з питань укладення від його імені договору оренди (договору про внесення змін до раніше укладених договорів оренди, договору про розірвання договору оренди) належної йому на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером 5323084400:00:002:0013. Також, 01.10.2021 відповідач на виконання домовленостей передав позивачеві оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, які наразі перебувають в розпорядженні позивача, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВРО № 219824 від 06.12.2011, виданого державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області Асановою Р.Ш., державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 042112 від 21.09.2004, договір оренди землі № б/н від 13.08.2020, укладений між ТОВ ««КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО «ЛОС» та [PERSON] , а також копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 220441786 від 15.08.2020. В процесі перемовин з орендарем з метою відступлення ним переважного права на користь позивача або розірвання (припинення) договору оренди, позивач не отримав задоволення своїх вимог і восени 2025 року орендар в усному порядку повідомив позивачу, що земельна ділянка вже не належить відповідачу. В грудні 2025 позивач, здійснивши запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через свого представника, дізнався, що дійсно земельна ділянка, за продаж якої відповідач 01.10.2021 отримав грошові кошти в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, не належить на праві власності відповідачу з 08.11.2024, а згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно новим власником земельної ділянки є ТОВ ««КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО «ЛОС» на підставі договору купівлі-продажу № 2140 від 08.11.2024, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В., інше речове право відсутнє. Внаслідок відчуження відповідачем іншому покупцю земельної ділянки, яка була предметом домовленостей з позивачем і за яку було передано грошові кошти, відбулася зміна обставин правочину і нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки не є можливим. На звернення позивача щодо повернення грошових коштів відповідач будь яких дій не здійснює. Дізнавшись про факт порушення свого права на укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивач вимушений звернутися до суду для захисту свого порушеного права, у зв`язку з чим, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу в розмірі еквівалентній 8 000 (вісім тисяч) доларів США за курсом Національного Банку України на день виконання рішення та судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн та сплачений судовий збір. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 15.01.2026 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.55-56). В підготовче судове засідання 05.02.2026 позивач будучі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду не з`явився. В підготовчому судовому засіданні 05.02.2026 взяла участь представник позивача адвокат Приліпко І.Л., яка позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, заявила клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу боргової розписки відповідача [PERSON] . Відповідач в підготовче судове засідання 05.02.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк, відповідач, не скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 05.02.2026 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду 02.03.2026 (а.с.71). За клопотанням представника позивача долучено до матеріалів справи оригінал боргової розписки, датованої 01.10.2021 (а.с.68) Представник позивача в судовому засідання 02.03.2026 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. У судове засідання 02.03.2026 позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.83). Про причини неявки суд не повідомив. Як зазначила в судовому засіданні адвокат Приліпко І.Л., свої права на судовий захист він реалізовує через свого представника. Відповідач в судове засідання 02.03.2026 не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, про що свідчать поштове повідомлення про невручення через відсутність адресата (а.с.81-82). Згідно з положеннями ч.ч.7 та 8 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом. Ухвалою суду від 02.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 15-30 год 03 березня 2026 року. Суд заслухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, встановив таке. Судом установлено, що у [PERSON] з 06.12.2011 перебувала у власності земельна ділянка площею 4,03 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323084400:00:002:0013, розташована на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області (далі земельна ділянка), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВРО № 219824 від 06.12.2011, виданим державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області Асановою Р.Ш., державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 042112 від 21.09.2004 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 220441786 від 15.08.2020 (а.с.22зв, 23, 27). Вказана земельна ділянка за договором оренди землі від 13.08.2020 була передана [PERSON] в оренду ТОВ «Карлівське сільгосппідприємству «ЛОС»», згідно пункту 8 договору строком на 13 років (а.с.24зв). Тобто строк оренди земельної ділянки був встановлений до 14.08.2033. Згідно з інформацією, що міститься у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 220441786 від 15.08.2020 земельна ділянка кадастровий номер 5323084400:00:002:0013 з 13.08.2020 перебувала в оренді ТОВ ««КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО «ЛОС» (код ЄДРПОУ 32256241) на підставі договору оренди землі № б/н від 13.08.2020 строком дії до 14.08.2033 (а.с.28). Як зазначила в судовому засіданні представник позивача, оригінали правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, а саме свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВРО № 219824 від 06.12.2011, виданого державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області Асановою Р.Ш., державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 042112 від 21.09.2004, договір оренди землі № б/н від 13.08.2020, укладений між ТОВ ««КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО «ЛОС» та [PERSON] , а також копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 220441786 від 15.08.2020, перебувають у розпорядженні позивача. Як встановлено судом, [PERSON] 01.10.2021 власноруч написав боргову розписку, в якій зазначено таке (цитата зі збереженням орфографії автора): «Я [PERSON] цією розпискою підтверджую факт отриманя грошових коштів в за земельну ділянку площею 4.03 га кодостровий номер ділянки 5323084400:00:002:0013 сумі 8 тисяч долорів (восім тисяч долорів) США від [PERSON] рік народженя 1973 р 24 червня який проживає в сді Новий Тогомлик. Зобов`язуюсь в термін до 1 жовтня 2035 року повернути вказану вище суму боргу на умовах які попередньо обговорені з [PERSON] . Будь яких претензій ні я ні члени моєй родини не мають. 01.10.2021 (підпис) [PERSON] . З розпискою ознайомлена Пономаренко (підпис). (підпис) З розпискою ознайомлена» (копія додається). Підпис в графі «(підпис) [PERSON] » належить Відповідачу, підпис в графі «З розпискою ознайомлена [PERSON] (підпис)» належить дружині Відповідача [PERSON] , підпис в графі «(підпис) З розпискою ознайомлена» належить доньці Відповідача [PERSON] (а.с.68). Обставини власноручного написання і підписання такої розписки з отриманням вказаної суми коштів [PERSON] в судовому засіданні відповідачем не спростовані. 01.10.2021 [PERSON] склав та підписав нотаріально посвідчену довіреність, відповідно до якої відповідач уповноважив позивача, в тому числі, бути його представником з усіма необхідними повноваженнями у відповідних уповноважених органах, з питань укладення від його імені договору оренди (договору про внесення змін до раніше укладених договорів оренди, договору про розірвання договору оренди) належної йому на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером 5323084400:00:002:0013. Довіреність посвідчена 01.10.2021 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уразовською-Будігай В.В., зареєстровано в реєстрі 967 (а.с.23зв.-24) Відповідно до інформації про нерухомість, номер інформаційної довідки 7506557 від 15.12.2025 , що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 2140, виданий 08.11.2024, видавник приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В., власником земельної ділянки площею 4.03 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219780153230, тобто земельної ділянки, відносно якої виник спір, є ТОВ ««КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО «ЛОС» (а.с.29). Надаючи оцінку спірним правовідношенням суд зазначає таке. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року в справі № 524/4946/16-ц, провадження № 61-20376св18. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що відповідає правовій природі реального договору, та прямо передбачено у ч. 2 ст. 640 ЦК. Тобто, права і обов`язки сторін за договором позики не можуть виникнути до моменту реального його виконання, до часу передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Зі змісту письмової розписки від 01.10.2021, написання і зміст якої сторонами не заперечується, а також позовної заяви вбачається, що між сторонами була домовленість про укладення попереднього договору купівлі-продажу, а в подальшому договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5323084400:00:002:0013. Відповідач відчужив зазначену земельну ділянку шляхом укладання договору купівлі продажу від 08.11.2024 іншій особі, зокрема ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС»», у зв`язку з чим такий договір між [PERSON] та [PERSON] не був укладений, а кошти (згідно з розпискою, що відповідачем не спростовано) отримані, тому вказані кошти є авансом, які підлягає поверненню. Згідно із частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (див.: постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17; постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, провадження № 12-42гс20). Повернення авансу має відбуватися відповідно до вимог закону та договору. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України (див.: постанови від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12), Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду (див.: постанови від 23 липня 2018 року у справі № 461/5297/16, провадження № 61-22017св18, та від 11 жовтня 2019 року у справі № 569/12745/13, провадження № 61-15918св19), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду (див.: постанову від 16 вересня 2022 року у справі № 913/703/20). Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а тому до них застосовується положення частини другої статті 530 ЦК України. На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Оскільки виконання відповідачем зобов`язання щодо продажу земельної ділянки [PERSON] після її відчуження [PERSON] іншій особі стало не можливим, позивач 25.12.2025 направив відповідачу письмову вимогу про виконання зобов`язання з посиланням на частину другу статті 530 ЦК України. Проте зазначена письмова вимога залишилася без реагування (а.с.30зв-30). Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Приймаючи до уваги, що відповідач, отримавши кошти за розпискою зобов`язання щодо укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки не виконав, вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за розпискою від 01.10.2021 у розмірі 8000,00 дол. США є правомірними. За приписами частин 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналізуючи вказані норми права Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 виснувала таке. «У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив. Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження). Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення» (п.п 58-64). Встановивши справжню правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, зокрема факт передання позивачем відповідачу авансу у розмірі 8000,00 доларів США, з огляду на порушення відповідачем [PERSON] зобов`язань щодо укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 01.10.2021 в розмірі 8000,00 доларів США. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3393,66 грн, сплачений позивачем при подачі позову. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Професійна правнича допомога надана позивачу у зв`язку з пред`явленням позову становить 40 000, 00 грн, що підтверджується копією договору № 280725/1909 про надання правничої допомоги на представництво від 26.12.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Юридичний альянс» та [PERSON] , додатковою угодою № 1 до зазначеного договору, листом-повідомленням, квитанцією до прибуткового ордеру № 131 від 31.12.2025, актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 31.12.2025 (а.с.31зв-36). Судом взято до уваги, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за розпискою відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях брав лише два рази 05.02.2026, 02.03.2026. За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 20000,00 грн. Щодо заходів забезпечення позову. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Між тим, ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 08.01.2026 у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову було відмовлено. Станом на 03.03.2026, на день ухвалення даного судового рішення, ця ухвала суду не набрала законної сили, у зв`язку з подачею представником позивача апеляційної скарги. Тому, питання заходів забезпечення позову у цьому судовому рішенні судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: partial