Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

31 грудня 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z06.00502.004945704 в розмірі 118187,10 грн, з яких 44722,55 грн сума основного боргу, 734643,55 грн сума заборгованості за відсотками та стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 21.02.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Z06.00502.004945704, який був підписаний відповідачкою на погоджених стронами умовах. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 118187,10 гривень, з яких: 44722,55 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 73464,55 грн. сума заборгованості за відсотками. Зазначив, що з моменту отримання прав вимоги від первісного кредитора позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також прохає стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 06.01.2026 відкрито провадження по справі, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) стрін, засідання по справі призначено на 05.02.2026 о 11-00 год. (а.с. 44). У судове засідання 05.02.2026 представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення тексту судової повістки до електронного кабінету (а.с.49-51). У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с. 4). В судовому засіданні 05.02.2026 було поновлено відповідачці строк на подачу відзиву (а.с.61-62). 10.02.2026 на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки, адвокта Бульбах Н.М., в якому позов був визнано частково, а саме в частині стягненя заборгованості за тілом кредиту в сумі 44722,55 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам в сумі 19 966,47 грн., яка узгоджена п. 6.1. Кредитного договору № Z06.00502.004945704 від 21.02.2019 року. В обгрунтувавння відзиву зазначила, що при укладенні кредитного договору № Z06.00502.004945704 від 21.02.2019 року, позичальник [PERSON] розраховувала на отримання грошових коштів в сумі 45 000 грн, які вона зобов`язалась повернути упродовж 36 місяців, а також сплатити відсотки та плату за користування кредитом, загалом сплативши кредитору грошові кошти в сумі 102 608,79 грн. Тобто, первісний кредитор та відповідач при укладенні Кредитного договору узгодили суму загальної вартості кредиту, яка є чітко визначеною та становить 102 608,79 грн, передбачена у пункті 6.1. Кредитного договору таблиці, де вартість кредиту розрахована на строк кредитування в період з 21.03.2019 року по 21.02.2022 року. Вважає, що позивач безпідставно та поза межами строку дії договору збільшив заборгованість по кредиту, внаслідок чого вона зросла на 15 578,31 грн. та становить 118 187,10 грн, що є, на її думку, протиправним. Крім того, вказала, що надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості від 07.07.2023 року не відображає механізму нарахування заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, починаючи з дати надання кредиту і до останньої дати нарахувань, та не відображає сплачених позичальником сум по кредиту. При цьому невідомо, за який період та за якою процентною ставкою вона нарахована, що дає підстави вважати, що нарахування відбулося поза межами строку дії кредитного договору. Також представник відповідача вважає, що не неможливо встановити, чи відповідає взагалі нарахування відсотків умовам кредитного договору. Вважає розрахунок заборгованості за процентами необгунтованим та недоведеним позивачем, а тому визнає позов частково: за тілом кредиту в сумі 44722,55 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам в сумі 19 966,47 грн (а.с.72-75). 16.02.2026 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів», Зіморой Д.М., в якій представник не погодився з доводами представника позивача. В обґрунтування правомірності позовних вимог вказав, що відповідачем безпосередньо визнається укладення ним кредитного договору з первісним кредитором, а відповідно відповідач визнає факт укладення кредитного договору, отримання за договором кредитних коштів та визнає свою обізнаність щодо умов Кредитного договору та погоджується ними. Відповідач визнає отримання кредитних коштів та погодження всіх умов Кредитного договору. Відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Зазначив, що надані додаткові розрахунки заборгованості за кредитним договором, зокрема виписка по рахунку відповідача та довідка-розрахунок заборгованості є складеними первісним кредитором, жодним чином не суперечать розрахункам заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують їх. Вказав, що у випадку не згоди відповідачем з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи виникнення сумніві про правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду, тобто надати свій обґрунтований контрозрахунок заборгованості за процентами. Підписавши договір, Відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі (а.с.87-94). 20.02.2026 на адресу суду надійшло заперечення на відзив від представника відповідача, в якому зазначила на недоведеності представником позивача правомірності нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 73464,55 грн (а.с.98-101). Представник позивача в судове засідання 02.03.2026 на з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с.а.с.94зв). В судовому засіданні 02.03.2026 відповідач [PERSON] та її представник, адвокат Бульбах Н.М. позов визнали частково: за тілом кредиту в сумі 44722,55 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам в сумі 19 966,47 грн, з підстав визначених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч.1ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 02.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 16-15 год 02 березня 2026 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено таке. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 21.02.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір Z06.00502.004945704. предметом якого було надання кредиту на поточні потреби в сумі 45000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), строком на 36 місяців шляхом зарахування на банківський поточний рахунок (п.п.1.1, 1.2 договору). За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку в розмірі, що визначається як зміннна частина ставки, збільшена на 12,49%. (Маржу банку) (п.1.4. договору). Відповідно до п.1.4 Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9.5% що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%. Відповідно до п.1.9 Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики (а.с.5-8) [PERSON] власноруч було підписано заяву-анкету на отримання послуг в АТ «Ідея Банк» від 21.02.2019 (а.с.9), кредитний договір (а.с.5-8), заяву-анкету (а.с.10), додаток до паспорту споживчого кредиту Графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с.11), паспорт споживчого кредиту (а.с.16-18), а також договір добровільного страхування життя з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» від 21.02.2019 (а.с.13-15) та комплексний договір добровільного страхування майна фізичних осіб (експрес-майно) від 22.03.2019 (а.с.17-20). Згідно з ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 21.02.2019 АТ «Ідея Банк» на картковий рахунок [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі 41095,86 гривень на підставі договору №Z06.00502.004945704 від 21.02.2019. Згідно з ордером-розпорядженням № 2 про сплату страхового платежу від 21.02.2019 АТ «Ідея Банк» було перераховано страховий платіж у сумі 3904,11 гривень на підставі договору №Z06.00502.004945704 від 21.02.2019 (а.с.12). 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено Договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» за плату відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до боржників, визначеними у Реєстрі боржників, в тому числі щодо відповідача відповідно до витягу з Реєстру боржників № 3 (а.с. 25-27, 28). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає: Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Кредитний договір (а.с.5-8), заяву-анкету на отримання послуг в АТ «Ідея Банк» від 21.02.2019 (а.с.9), паспорт споживчого кредиту (а.с.16-18), додаток до паспорту споживчого кредиту Графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с.11), а також договір добровільного страхування життя з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» від 21.02.2019 (а.с.13-15) та комплексний договір добровільного страхування майна фізичних осіб (експрес-майно) від 22.03.2019 (а.с.17-20) [PERSON] підписала власноруч. Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі підпису відповідачем не надано. Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Аналізом копій ордерів-розпоряджень №1, № 2 про видачу за договором кредиту №Z06.00502.004945704 від 21.02.2019 встановлено, що [PERSON] були перераховані кошти на загальну суму 45000,00 (а.с.12) Отже, первісний кредитор АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Доказів на спростування вказаного відповідач не надав, а також відповідачем не надано доказів повернення тіла кредиту в повному обсязі. 07.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.25-27). З платіжної інструкції № 19913 від 11.07.2023 (яка виконана 11.07.2023) вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатила суму фінансування за відступлення прав вимоги за договором факторингу №07072023 (а.с.27). Відповідно до реєстру боржників № 3 від 07.07.2023 до договору факторингу № 07.07.2023, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 118187,10 грн, з яких: 44722,55 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 73464,55 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.28). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем надано договір відступлення права вимоги, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором про відступлення права вимоги. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір відступлення права вимоги та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право вимоги від боржника [PERSON] заборгованості, що утворилася на підставі кредитного договору №Z06.00502.004945704 від 21.02.2019. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд зазначає наступне. За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено в ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що за договором №Z06.00502.004945704 від 21.02.2019 відповідач отримав кредит в розмірі 45000,00 грн. зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків виконала не в повному обсязі. Відповідно до довідки-розрахунку по кредитному договору [PERSON] від 21.02.2019, складеному АТ «Ідея Банк» станом на 07.07.2023 підтверджується, що на рахунок [PERSON] банком перераховано узгоджену суму кредитних коштів. Як вбачається із вказаної виписки [PERSON] частково погашала заборгованість, а саме за час користування кредитом сплатила на користь банку 2888,43 грн, з яких 2889,00 грн. направлені на погашення боргу за договором, та 19,43 грн на погашення простроченої кредитної заборгованості. Між тим, в судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що заборгованість по кредиту не погашала, через складні життєві умови. Таким чином, з урахуванням сплачених сум відповідачем та визнання ним суми тіла кредиту, невиконане зобов`язання [PERSON] за тілом кредиту за кредитним договором становить 44722,55 грн. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). Судом встановлено, що згідно з п. 1.2. кредитного договору, графіку щомісячних платежів, паспорту споживчого кредиту, кредит надавався строком на 36 місяців, тобто з 21.03.2019 до 21.02.2022. Дата надання кредиту 21.02.2019 року (а.с.5,11,16) . З Додатку №1 до кредитного договору (графік платежів) вбачається, що сума кредиту склала 45000 гривень, проценти за користування 19966,47 грн, кількість місяців у розрахунковому періоді 36, а саме з 21.03.2019 по 21.02.2022. Тобто загальна вартість кредиту становить 102608,79 (а.с.11). Разом з тим Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX (далі Закон № 2120-IX) передбачено звільнення позичальника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання згідно з договором кредиту (позики), укладеним банком чи іншим кредитодавцем (позикодавцем). При цьому заборгованість, яка нарахована первинним кредитором поза строком кредитування та більше узгодженої в графіку платежів загальної вартості кредиту (відсотків), до стягнення не підлягає, позаяк здійснення нарахувань за цими межами є неправомірним. Отже, до стягнення з відповідача на користь нового кредитора підлягає стягненню чітко визначена контрагентами договору про надання фінансового кредиту заборгованість за процентами: - за договором про надання фінансового кредиту №Z06.00502.004945704 від 21.02.2019 в розмірі 19966,47 гривень. Суд зазначає, що виписка від 07.07.2023 за період з 21.02.2019 по 07.07.2023, що міститься в матеріалах справи, не відображає періоду нарахування відсотків за користування кредитом відповідачем, а лише фіксує дати банківських операцій за розрахунковим рахунком відповідача (а.с.23) Аналогічно і довідка розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором містить лише загальну суму нарахованих первісним кредитором процентів, без зазначення періоду, за який вони нараховані (а.с.24). Отже, такі розрахунки не містять детальної інформації по заборгованості [PERSON] за процентами, яка нараховувалась або не нараховувалась їй після відступлення права вимоги первісним кредитором, а тому не можуть бути перевірені та прийняті судом у якості достовірних і допустимих доказів. При цьому, суд враховує, що згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Надані позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунки не відображають детальної інформації правомірності нарахування процентів [PERSON] за кредитним договором за період з 21.03.2019 по 21.02.2022. Тому, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок відповідача [PERSON] по поверненню тіла кредиту та нарахованих відсотків, у розмірі встановленому пунктом 6.1. договору та графіку щомісячних платежів за кредитним договором, знайшов своє підтвердження, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за процентами в розмірі 19966,47 грн. У вимогах про стягнення 53498,08 гривень заборгованості за нарахованими відсотками, слід відмовити за недоведеністю. При вирішення питання стягнення судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 118187,10 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 64689,02 грн, що становить 54,73% від ціни позову. Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1657,22 грн. На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial