Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Корюківської міської ради Чернігівської області, третя особа Менська державна нотаріальна контора Чернігівської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановити той факт, що померлий [PERSON] є рідним дядьком [PERSON] , а [PERSON] , [INFO] , є племінницею [PERSON] . Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053469 площею 5,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «ім. Дімітрова» Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області виписаний на [PERSON] належить [PERSON] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в порядку спадкування право власності на спадкове майно, яке належало [PERSON] , а саме на: земельну частку (пай) площею 5,35 в умовних кадастрових гектарах по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «ім. Дімітрова» Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053469, виданого Корюківською районною державною адміністрацією від 27.06.1996 р. № 221 та зареєстрований 28.06.1996 р. у Книзі за № 149. Позивач прийняла спадщину після смерті дядька, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно, за таких обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати справи без її участі. Представник відповідача Корюківської міської ради Чернігівської області належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), народилась [INFO] в селі Самотуги Корюківського району Чернігівської області. Зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданий Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області від 10.01.2002 р. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] видане 03 грудня 1961 року, батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] . 08 серпня 1981 року позивачка офіційно вступила до шлюбу з [PERSON] , свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 08.08.1981 р., на підставі чого змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] видане повторно 08 вересня 2009 року. 28 листопада 1987 року позивачка вступила до шлюбу з [PERSON] , свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 28.11.1987 р., та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». В 1996 році помер рідний дядько позивачки по батьку [PERSON] , [INFO] , який проживав по [ADDRESS] , згідно довідки Сядринського старостинського округу № 452 від 18.07.2019 р. За життя [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Дімітрова» на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та був включений в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат, йому був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053469 на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, розміром 5,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: земельну частку (пай) розміром 5,35 в умовних кадастрових гектарах на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053469. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до норм ЦК УРСР позивачка фактично прийняла спадщину від дядька, бо вступила в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1223, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, [PERSON] , фактично вступила у володіння і управління спадковим майном після смерті [PERSON] , але коли виявила бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину вона цього зробити не може. Для оформлення спадкових прав позивачка звернулася до нотаріуса для отримання консультації. Нотаріус, оглянувши надані документи, повідомила, що в них відсутні оригінали правовстановлюючого документу сертифікат на право на земельну частку (пай) на покійного [PERSON] . Для підтвердження факту належності земельної частки (паю) померлому [PERSON] , позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Листом про надання інформації від 07.02.2025 р. № Є-49/0-115/6-25 їй відповіли, що на підставі розпорядження Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 року за № 221 виписувався сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «ім. Дімітрова» Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, розміром 5,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), серії ЧН № 053469 та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 28.06.1996 року за № 149 на ім`я [PERSON] . На підставі зазначеного, є розбіжності в написанні ім`я покійного в документах, а саме: довідка Сядринського старостинського округу - «Дмитро», а згідно вищезазначеного листа ГУД у Чернігівській області, сертифікат на право на земельну частку (пай) - « [PERSON] ». Дана плутанина могла статися внаслідок неточного перекладу в документах, які на той час видавалися російською мовою з подальшим перекладом на українську мову. З огляду на викладене, виникла ситуація, коли необхідно встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: - встановити, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053469 площею 5,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «ім. Дімітрова» Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області виписаний на [PERSON] належить [PERSON] . - встановити, що [PERSON] є племінницею померлого [PERSON] . Данні факти необхідно встановити для можливості отримати в спадок після смерті земельну частку (пай), яка знаходиться на території Сядринської сільської ради, Корюківського району Чернігівської області. Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення факту, яке має юридичне значення» №5 від 25.05.1998 р. «суд має право розглядати справи про встановлення родинних відносин, якщо підтвердження даного факту необхідно заявнику для отримання в нотаріальних органах свідоцтва про право на спадщину». Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення даного факту необхідно позивачці для оформлення спадщини. Батько позивачки [PERSON] та [PERSON] , є рідними братами, а [PERSON] ( [PERSON] ) є рідною племінницею [PERSON] . Дані родинні відносини підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] видане 03 грудня 1961 року, де її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Статтею 319 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved