Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє представник адвокат Сологуб Дмитро Олександрович до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, про визнання права власності на приватизацію житлового приміщення. Короткий зміст позовних вимог та стислий виклад позицій сторін В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] з 29.01.1987 та з 26.01.1982 відповідно, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №001347871 від 25.07.2025, виданої ТОВ «Абонент ХХІ». Зазначена квартира знаходиться в комунальній власності. Рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16.10.2024 №838 «Про внесення змін до договорів найму житлових приміщень» дозволено КП КМР «Добробут» внести зміни до Договору найму квартири житловою площею 37,74 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на гр. [PERSON] , 1987 року народження у зв`язку зі смертю відповідального наймача [PERSON] . На виконання рішення Виконкому 14.11.2024 між [PERSON] і КП КМР «Добробут» укладено Договір найму житлового приміщення, яке перебуває в комунальній власності №111-н/жкв, відповідно до якого позивачам надано у безстрокове користування кватиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2025 року [PERSON] звернулась до відділу приватизації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради із заявою про приватизацію зазначеної квартири. Листом від 08.08.2025 позивачу було відмовлено в розгляді питання щодо приватизації кватири, оскільки серед документів, наданих до заяви про приватизацію житла, відсутній ордер на зазначене житло. При цьому, відповідно до листа Кам`янської міської ради від 06.12.2024 позивачу надано відповідь, що при перегляді документів архівного фонду «Виконавчий комітет Заводської районної Ради народних депутатів» за період липень 1981лютий 1982рр. Відомості про виділення житлової площі за адресою: просп. Металургів 70-4 не виявлені. Таким чином, оскільки вирішення питання в позасудовому порядку є неможливим, позивачі змушені звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права. Позивачі також покликаються на те, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житловоексплуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Долучені до позову докази свідчать, що позивачі вселені у квартиру на законних підставах, вони постійно проживають в даній квартирі і незаконність їх проживання ніким не спростована. Зокрема, ордер на квартиру позивачів не визнаний в судовому порядку недійсним, а відповідач не звертався до суду із позовом про визнання позивачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Таким чином, позивачі мають право на приватизацію займаної ними квартири. При цьому відсутність ордеру, надати який позивачі не мають можливості з об`єктивних обставин, позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, незважаючи, що у них є решта всіх необхідних документів для проведення приватизації. Водночас, з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1,6,9,61 ЖК України, ст.29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбаченіст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 постанови №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п.68 постанови №470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі. Відтак, у зв`язку із тим, що у позивачів не зберігся ані оригінал, ані копія ордеру на квартиру, що є перешкодою у реалізації права на приватизацію житла, з урахуванням зменшених позовних вимог просять зобов`язати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради вчинити дії направлені на приватизацію квартири [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м. на користь [PERSON] , [PERSON] , без наявності ордеру на житлове приміщення. Процесуальні дії у справі Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29.09.2025 відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 жовтня 2025 року. 29 жовтня 2025 року відкладено підготовче засідання на 10 листопада 2025 року. 04 листопада 2025 року до Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» представником позивачів скеровано уточнену позовну заяву про зменшення позовних вимог. 10.11.2025 у зв`язку із відсутністю електроенергії в приміщенні суду за графіком відключень ДТЕК, справу знято з розгляду та відкладено на 11 год.30 хв. 25.11.2025. 25.11.2025 у зв`язку із перебуванням судді на листку непрацездатності, справа знята з розгляду та підготовче засідання призначено на 16.12.2025. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 16.12.2025 прийнято заяву про зменшення позовних вимог у справі. Постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зменшених позовних вимог у такій редакції: зобов`язати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради вчинити дії направлені на приватизацію квартири [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м. на користь [PERSON] , [PERSON] , без наявності ордеру на житлове приміщення. Відкладено підготовче засідання на 15 січня 2026 року об 11 год. 30 хв. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позову - п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали з доданням доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів, якщо такі докази не надані позивачем. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 12.01.2026 представником Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без участі представника, у якому зазначив, що у зв`язку із великим навантаженням в юридичному відділі та зайнятістю представників Департаменту в інших судових засіданнях, просить розгляд справи проводити за відсутності представника Департаменту, та винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства України. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 15.01.2026 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02 лютого 2026 року. 29 січня 2026 року представником відповідача через підсистему «Електронний суд» скеровано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю представника Департаменту в інших судових засіданнях. Представник позивачів адвокат Сологуб Д.О. 02 лютого 2026 року до початку судового засідання надав письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує проти відкладення розгляду справи на іншу дату за заявою відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 02.02.2026 відкладено розгляд цивільної справи на 27 лютого 2026 року. 27.02.2026 року представником позивачів через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не подав. Суд враховує, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд зазначає наступне. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статей 4, 5 ЦПК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною першою статті 345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Приватизація житлових приміщень здійснюється відповідно до приписів Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі також Закон № 2482) та Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі також Положення № 396), яким передбачений вичерпаний обов`язковий перелік документів, які додаються до заяви на приватизацію квартири, в тому числі і копія ордеру про надання житлової площі. Відповідно до статті 1 Закону № 2482 приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі статтею 2 Закону № 2482, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до статті 3 Закону № 2482, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 2482, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно частиною десятою статті 8 Закону № 2482 органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 15 Житлового кодексу України (далі ЖК України), до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом статті 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Відповідно до пунктів 69, 70, 72 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, що [PERSON] з 29.01.1987 та [PERSON] з 26.01.1982 зареєстровані в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №001347871 від 25.07.2025, виданої ТОВ «Абонент ХХІ». Зазначена квартира знаходиться в комунальній власності. Рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16.10.2024 №838 «Про внесення змін до договорів найму житлових приміщень» дозволено КП КМР «Добробут» внести зміни до Договору найму квартири житловою площею 37,74 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на гр. [PERSON] , 1987 року народження у зв`язку зі смертю відповідального наймача [PERSON] (а.с.16). На виконання рішення Виконкому 14.11.2024 між [PERSON] і КП КМР «Добробут» укладено Договір найму житлового приміщення, яке перебуває в комунальній власності №111-н/жкв, відповідно до якого позивачам надано у безстрокове користування кватиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). Також згідно заяви-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, заяви-приєднання до умов договору розподілу газу (для побутового споживача) та заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії від 14.11.2024, [PERSON] є замовником (споживачем) надання послуг за адресою приміщення споживача: [ADDRESS] (а.с.27-33). Згідно відповіді Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 24.12.2024 №М-6950 на звернення [PERSON] від 06.12.2024 щодо надання архівного витягу, встановлюється, що при поаркушному перегляді документів архівного фону «Виконавчий комітет Заводської районної Ради народних депутатів» за період липень 1981 лютий 1982рр. відомості про виділення житлової площі за адресою: [ADDRESS] не виявлені (а.с. 19). 06 серпня 2025 року [PERSON] звернулась до відділу приватизації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради із заявою про приватизацію зазначеної квартири у приватну власність членам сім`ї у рівних частках: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Листом Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 08.08.2025 позивачу, з покликанням на п. 18 Положення № 396 було відмовлено в розгляді питання щодо приватизації кватири, оскільки серед документів, наданих до заяви про приватизацію житла, відсутня копія ордеру на зазначене житло (а.с.21). Згідно наявного у матеріалах справи особового рахунку № [NUMBER] , [PERSON] є квартиронаймачем зазначеної вище квартири, яка надана минулому члену її сім`ї - наймачу [PERSON] , згідно ордеру 7058 від 04.09.1981, про що в особовому рахунку стоїть відповідна відмітка (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 22.01.2015 серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 12 зворот). Відтак, згідно наявного у матеріалах справи особового рахунку № [NUMBER] підтверджується законність вселення померлого [PERSON] та членів його сім`ї - позивачів в житлове приміщення. Законність їх вселення в житлове приміщення на час розгляду даної справи ніким не оспорюється, позивачами доведено вселення, реєстрація та фактичне їх проживання в житловому приміщенні на законних підставах, як і доведено факт втрати оригіналу ордеру, на підставі якого померлий [PERSON] мав право вселитись в це приміщення. При цьому, відсутність підстав для здійснення приватизації займаної позивачами квартири [ADDRESS] ?янське, відповідач у листі від 08.08.2025 обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення № 396 визначено вичерпний перелік документів, який громадянин подає до органу приватизації, у тому числі копію ордера на жиле приміщення. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Згідно зі статтею 5 Закону № 2482 право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 2482, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Відповідно до пункту 11 статті 8 Закону № 2482 спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19 (провадження № 61-2708св20) вказано, що «висновки суду щодо обґрунтованості відмови [PERSON] у приватизації зумовлені лише відсутністю в останнього ордеру на зазначену квартиру. При цьому, апеляційний суд не надав жодної оцінки тому, що позивач вселився до квартири [ADDRESS] на підставі відповідного рішення міської ради, зареєстрований і постійно проживає в ній з 2005 року та несе витрати з її утримання, законність його проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Окрім того, суд не звернув увагу на те, що іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції». У постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2022 року у справі № 366/1285/20 (провадження № 61-6232св21) зазначено, що «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 і підстав для відступлення від цієї правової позиції немає. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином з`ясувавши усі обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, обґрунтовано виходив із того, що позивачем доведено факт набуття права на користування спірним жилим приміщенням, вселення до спільного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім`єю з наймачем, і обґрунтовано задовільнив позов, оскільки позивачка була вселена у спірну квартиру як член сім`ї наймача, була вказана у ордері на вселення, і набула рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням». Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що порушене право позивачів на приватизацію житла, в яке вони вселилися на законній підставі і правомірно ним користуються протягом тривалого часу, підлягає захисту. Щодо зобов`язання відповідача вчинити дії направлені на приватизацію квартири для передачі у власність без наявності ордеру на житлове приміщення, суд зазначає наступне. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23). Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема, реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач, а у разі неможливості такого відновлення - гарантувати отримання компенсації. Судове рішення, ухвалене на користь позивача, не має спонукати його знову звертатися за захистом до суду (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 86). Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать також висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 202/3404/22 (провадження № 61-10091св23) вказано, що «доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, задовольняючи позов, здійснив втручання у дискреційні повноваження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, на увагу не заслуговують, оскільки щодо ефективності та належності визначеного позивачкою способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити певні дії щодо приватизації свідчать правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18), які підтримані у постановах Верховного Суду: від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16, від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18, від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19». З урахуванням наведеного, та беручи до уваги підстави відмови у наданні адміністративної послуги (приватизації квартири) з посиланням на необхідність подання копії ордеру на квартиру, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Враховуючи, що у поданій позовній заяві позивачі просили судові витрати покласти на них, а відтак зі сторони позивачів відсутні вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, у відповідності до ст .13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивачів.

Outcome: approved