Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 16.02.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1445589 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 7 000 грн. на умовах строковості та платності. Відповідно до п. 1.2 тип кредиту- кредит, сума кредиту складає 7 000 грн. Згідно п. 1.4 договору строк кредиту 360 днів. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному с. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 27.06.2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №27062025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка складає 51 732,81 грн., з яких 6183,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42049,12 грн. заборгованість за відсотками за кредитом, 3500 грн. штрафні санкції. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором №1445589 від 16.02.2024 року в розмірі 51 732,81 грн., з яких 6183,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42049,12 грн. заборгованість за відсотками за кредитом, 3500 грн. штрафні санкції, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 26.11.2025 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 22.12.2025 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. 12.12.2025 року представник відповідача Тисячник Р.Р. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого прохала відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК» «Фінтраст Капітал» в повному обсязі. Вказала, що матеріали справи не містять доказів, що саме відповідачем був підписаний кредитний договір №1445589 за допомогою одноразового ідентифікатора 16.02.2024 року та не надано доказів, які підтверджують, що саме з цими умовами та правилами надання фінансових послуг відповідач ознайомилася і погодилася з ними. Також зазначила, що відсутні докази переходу права вимоги за боргом №1445589 від ТОВ «Слон кредит» до позивача ТОВ «Фінансова компанія» «Фінтраст Капітал», а також відсутні будь які докази перерахування відповідачу грошових коштів в розмірі 7 000 грн. на її банківський рахунок. Крім того, вказала, що сума нарахованих відсотків за користуванням кредиту перевищує в 9 разів суму отриманих коштів, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав на шкоду споживача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 3500 грн., вказала, що дана вимога задоволенню не підлягає, з огляду на те що штрафні санкції нараховані в період дії воєнного стану. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., зазначила, що така сума є завищеною та неспівмірною з складністю даної справи.(а.с. 105-113). 16.12.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно вказаної відповіді, представник позивача вказав, що договір між сторонами було підписано одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Крім того, вказав, що твердження представника відповідача, про те, що відповідач не отримував кошти не заслуговують на увагу, оскільки кошти відповідачу були переховані за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] . Щодо нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом вказав, що укладаючи договір, сторони, передбачали нарахування процентів. У період з 16.02.2024 року по 27.06.2025 року, відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 12 872,01 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 816,31 грн., та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі 12055,7 грн., за даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором вбачається,що у період з 16.02.2024 по 27.06.2025 року, у відповідача період первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованим процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору в розмірі 42049,12 грн. Щодо правомірності факторингу та повідомлення про відступлення права вимоги вказав,що 27.06.2025 року ТОВ «Слон кредит» на підставі договору факторингу №27062025, за плату відступило, а ТОВ «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги грошової вимоги до відповідача. Також вказав, що стороною позивача документально доведено, що ним понесено витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити.(а.с.114-121). Представник позивача Столітній М.М., в судове засідання не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з?явилися, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача прохала відмовити в задоволенні позову та розгляд справи провести без її участі та участі відповідача. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем [PERSON] укладено договір №1445589 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит, а споживач (позичальник) зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. (а.с. 23-27). Згідно п.п. 1.3, 1.4 договору, сума кредиту склала 7 000 гривень, строк кредиту - 360 днів. Відповідно до п. 1.5. договору, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,50% в день (п. 1.5.1 договору) та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Знижена процентна ставка 1,500% в день (п. 1.5.2 договору). Згідно з п. 1.7 договору, денна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.7.1 за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,50% в день. Пунктом 2.2 договору визначено, що сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів моменту укладення договору. Дати надання кредиту 16.02.2024 або 17.02.2024 року. Вказаний договір було укладено за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечувався споживачу (відповідачу) через веб-сайт. 16.02.2024 о 21:12:36, після попереднього проходження позичальником реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ «Слон Кредит» засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ «Слон Кредит» сформувало договір про надання споживчого кредиту №1445589, надало його позичальнику для ознайомлення і направило на його номер мобільного телефону одноразовий ідентифікатор С648, котрий було введено позичальником у відповідний розділ ІТС. Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту [PERSON] була ознайомлена із інформацією про умови кредитування, про що остання засвідчила електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора В393, 16.02.2024 (а.с. 29-30). Згідно з листом ТОВ «Пейтек Україна» № 20250702-284 від 02.07.2025, ТОВ «Слон Кредит» 16.02.2024 21:13:17 перераховано кошти на платіжну картку позичальника [NUMBER] в сумі 7 000 грн. (а.с.18). Крім того, як в бачається з повідомлення АТ КБ «Приват Банк» від 26.11.2025 року за вих. №20.1.0.0.0/7-251208/69621-БТ, на ім?я [PERSON] , банком емітовано картку № [NUMBER] . 16.02.2024 року на вказаний рахунок відповідача були зараховані кошти в розмірі 7 000 грн. (а.с.122). Таким чином, ТОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. 27.06.2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», було укладено Договір факторингу №27062025, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1445589 від 16.02.2024 року. (а.с.75-78). Згідно платіжної інструкції № 7210 від 01.07.2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило на користь ТОВ «Слон Кредит» кошти згідно договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025 року (а.с. 41). Згідно реєстру боржників від 27.06.2025 року до договору відступлення права вимоги № 27062025 від 27.06.2025 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1445589 від 16.02.2024 року, у розмірі 51 732,81 грн., з яких: 6183, 69 грн - заборгованість за кредитом за основною сумою юоргу; 42 049,12 грн - заборгованість по відсотках; 3500 грн - заборгованість за пенею. (зворот а.с.36). Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 27.06.2025 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором, що становить 51 732,81 грн., з яких: 6183, 69 грн - заборгованість за кредитом; 42 049,12 грн - заборгованість по відсотках; 3500 грн - заборгованість за штрафом. (зворот а.с.32). Крім того, відповідно до вказаного розрахунку, відповідачем [PERSON] , 15.03.2024 року здійснено погашення кредиту в розмірі 3411, 28 грн., 12.04.2024 року 4877,19 грн., 09.05.2024 року в розмірі 4275, 19 грн., 10.05.2024 року і розмірі 308,35 грн., що в загальному розмірі складає 12 872,01 грн. Первісний кредитор зарахував 816, 31 грн. на оплату тіла кредиту, 12055,7 грн. на оплату відсотків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 9.6. договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІКС. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначенений договір укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Доказів того, що вищевказаний номер телефону не належить відповідачу, що ним не отримано кредитні кошти в сумі 7 000 грн. 16.02.2024 року останньою також не надано. Щодо нарахованих відсотків за користування коштами за договором №1445589 від 16.02.2024 року. Відповідно до п.1.4 вищезазначеного договору кредит надається строком на 360 днів. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відсотки нараховані в період з 16.02.2024 по 10.02.2025 включно (зворот а.с.32). З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що проценти за користування кредитом позикодавцем нараховані впродовж строку кредитування. Відповідно до п. 1.5. договору, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,50% в день (п. 1.5.1 договору) та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Разом із тим, суд вважає, що наведений розрахунок відсотків не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно зі ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ набрав чинності 24.12.2023. Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділ І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість нарахованих позивачем відсотків в сумі 42049,12 грн за договором про надання споживчого кредиту №1445589 від 16.02.2024 року. Після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 по 22.04.2024) - 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 по 20.08.2024) - 1,5 %. Згідно з розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1445589 від 16.02.2024 вбачається, що в період з 16.02.2024 по 22.04.2024 включно відсотки нараховані за ставкою відповідно до умов кредитного договору, яка не перевищує 2,5%. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачем здійснювалися наступні погашення, які були зараховані в рахунок заборгованості за тілом кредиту: 15.03.2024 року 366,28 грн., 12.04.2024 року в розмірі 300,01 грн., 09.05.2024 року в розмірі 0,01 грн.,10.05.2024 року в розмірі 150,01 грн. Отже, за період з 16.02.2024 року по 15.03.2024 року загальна сума відсотків становить 5075 грн. (7 000 х 2,50 %: 100% х 29 днів = 5075 грн.). Станом на 16.03.2024 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 6633,72 грн. ( 7000грн.- 366,28 грн.= 6633,72 грн.) Отже, за період з 16.03.2024 року по 12.04.2024 року загальна сума відсотків становить 4643,60 грн. (6633,72 х 2,50 %: 100% х 28 днів = 4643,60 грн.). Станом на 13.04.2024 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 6333, 71 грн. (6633,72 грн.- 300,01 грн = 6333, 71 грн.) Отже, за період з 13.04.2024 року по 22.04.2024 року загальна сума заборгованості по відсоткам становить 1583,42 грн. (6333,71 х 2,50 %: 100% х 10 днів = 1583,42 грн.). За період з 23.04.2024 року по 09.05.2024 року загальна сума заборгованості по відсоткам становить 1615,09 грн. (6333,71 х 1,5%: 100% х 17 днів = 1615,09 грн.). Станом на 10.05.2024 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 6333, 71 грн. ( 6333, 71 грн. -0,01 грн.= 6333, 70 грн.) Отже, за вказаний день заборгованість по відсотках становить 95 грн. (6333,70 х 1,5%: 100% х 1 днів = 95 грн.). Станом на 11.05.2024 року заборгованість за тілом кредиту становила 6183,69 грн. ( 6333, 70 грн. -150,01 грн.= 6183,69 грн.) Отже, за період з 11.05.2024 року по 20.08.2024 року загальна сума заборгованості по відсоткам становить 9461,04 грн. (6183,69 х 1,5 %: 100% х 102 днів = 9461,04 грн.). За період з 21.08.2024 року по 10.02.2025 року загальна сума заборгованості по відсоткам становить 10 759,62 грн. (6183,69 х 1%: 100% х 174 дні = 10 759,62 грн.). Встановлено та підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1445589 від 16.02.2024 року, що відповідачем сплачені відсотки у сумі 12055,70 грн. Таким чином, з урахуванням сплати відповідачем за кредитним договором відсотків в розмірі 12055,70 грн., заборгованість за відсотками станом на 10.02.2025 становить 21 177,07 грн. (5075 грн. + 4643,60 грн. +1583,42 грн.+1615,09 грн.+ 95 грн.+ 9461,04 грн. +10 759,62 грн. 12055,70 грн. = 21 177,07 грн.). Щодо нарахування заборгованості за штрафом в розмірі 3500 грн. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Подібний правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), постанові КЦС ВС від 21.01.2025 № 751/3052/23 (61-17991св23). Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості за штрафом за кредитним договором №1445589 від 16.02.2024 року в розмірі 3500 грн. за період з 09.06.2024 року по 08.08.2024 року було нараховано відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, а тому позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 3500 грн, до задоволення не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінтраст Капітал» підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 1445589 від 16.02.2024 в розмірі 27 360,76 грн, з яких: 6183,69 грн - сума заборгованості за тілом кредиту: 21 177,07 грн - сума заборгованості за процентами. Доводи представника відповідача про те, що до позивача не перейшло право вимоги за договором не беруться до уваги та спростовуються матеріалами справи. За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Разом з тим, відповідач не оскаржувала договір факторингу та не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України. Отже, укладені договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що 10.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітні М.М., укладено договір №10/12-2024 про надання правової допомоги. (а.с.38-39). Відповідно до акту №12061 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, сторони узгодили отримання адвокатських послуг адвокатом Столітнім М.М. в розмірі 10 000 грн. (а.с.33). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, заперечення представника відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, які він вважає завищеними та неспіврозмірними зі складністю справи, суд вважає за необхідне, з огляду на принцип реальності та розумності стягнути витрати з відповідача на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 51 732,81 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 27 360,76 грн. Пропорційність задоволених вимог становить 53 % (27 360,76 х 100: 51 732,81 = 70%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 53 %, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу професійну допомогу підлягають задоволенню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3180 грн. (6 000 х 53% : 100 = 3180 грн.) згідно вимог ст.142 ч.2 п.3 ЦПК України. Відповідно дост. 141 ч.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, судовий збір з відповідача стягується пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1283,87 грн. (2422,40 х 53 %:100% = 1283,87 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial