Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року задоволено частково його апеляційну скаргу, яка була подана ним на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року було скасовано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 154676,00 грн., з яких: 141894.00 грн. - сума основного боргу; 12782,00 грн. - 3 % річних та судовий збір в розмірі 1546, 76 грн. За вказаних обставин у відповідача, починаючи з 23 листопада 2017 року виникло перед позивачем грошове зобов`язання у загальному розмірі 154676,00 грн. Після набрання законної сили рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року позивач 23 квітня 2018 року отримав у суді відповідні виконавчі листи і подав їх до Синельниківського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. 22 травня 2018 року державним виконавцем Синельниківського МР ВДВС ГТУЮ Дніпропетровській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56427098 щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів в розмірі 154676,00 грн. На даний час виконавче провадження здійснюється Синельниківським відділом державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 27 жовтня 2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області були задоволені позовні вимоги позивача і з відповідача стягнуто втрати від інфляції в розмірі 20142,48 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 9164,40 грн. за час прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 22 травня 2018 року по 31 березня 2021 року. Вказане рішення набрало законної сили 02 грудня 2021 року. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період часу з 23 листопада 2017 року до 31 березня 2021 року включно [PERSON] частково здійснила погашення свого грошового зобов`язання перед позивачем, яке виникло у неї на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, в розмірі 35093,05 грн. Отже, станом на 01 квітня 2021 року розмір невиконаного відповідачем грошового зобов`язання становив 119582,95 грн. В подальшому в період часу з 01 квітня 2021 року до 18 грудня 2025 року включно з рахунку органу ДВС, відкритого позивачу в АТ КБ «Приватбанк», надходили стягнуті з [PERSON] грошові кошти в таких розмірах ( без урахування банківських комісій): 14.04.2021 р. в розмірі 966,08 грн., 28.04.2021 р. в розмірі 321,64 грн., 07.05.2021 р. в розмірі 854,08 грн., 03.06.2021 р. в розмірі 918,39 грн., 03.06.2021 р. в розмірі 299,16 грн., 05.07.2021 р. в розмірі 321,64 грн., 05.07.2021 р. в розмірі 1009,52 грн., 21.07.2021 р. в розмірі 360,91 грн., 06.08.2021 р. в розмірі 638,06 грн., 28.08.2021 р. в розмірі 337,09 грн., 06.09.2021 р. в розмірі 975,68 грн., 23.09.2021 р. в розмірі 337,09 грн., 01.10.2021 р. в розмірі 967,78 грн., 27.10.2021 р. в розмірі 337,09 грн., 04.11.2021 р. в розмірі 987,38 грн., 25.11.2021 р. в розмірі 337,09 грн., 25.11.2021 р. в розмірі 7318,18 грн., 14.12.2021 р. в розмірі 1006,02 грн., 16.12.2021 р. в розмірі 351,64 грн., 11.01.2022 р. в розмірі 1015,55 грн., 18.01.2022 р. в розмірі 53,20 грн., 25.01.2022 р. в розмірі 400,00 грн., 01.02.2022 р. в розмірі 1064,11 грн., 17.02.2022 р. в розмірі 400,00 грн., 09.08.2022 р. в розмірі 4034,73 грн., 04.10.2022 р. в розмірі 2125,28 грн., 24.11.2022 р. в розмірі 4393,62 грн., 24.11.2022 р. в розмірі 1228,86 грн., 30.11.2022 р. в розмірі 1245,24 грн., 14.01.2023 р. в розмірі 10779,72 грн., 01.02.2023 р. в розмірі 1225,84 грн., 28.03.2023 р. в розмірі 1223,47 грн., 20.04.2023 р. в розмірі 1230,67 грн., 10.05.2023 р. в розмірі 1299,52 грн., 01.06.2023 р. в розмірі 1869,61 грн., 04.07.2023 р. в розмірі 1273,04 грн., 03.08.2023 р. в розмірі 1237,17 грн., 05.09.2023 р. в розмірі 1162,07 грн., 12.10.2023 р. в розмірі 9375,00 грн., 31.10.2023 р. в розмірі 10062,50 грн., 25.09.2024 р. в розмірі 11437,50 грн., 14.10.2024 р. в розмірі 12276,25 грн., а всього за період з 01 квітня 2021 року до 18 лютого 2025 року стягнуто 99057,47 грн. У період часу з 01 квітня 2021 року до 31 січня 2025 року індекс інфляції становив: з 01.04.2021 року до 31.12.2021 року - 105,7 %; з 01.01.2022 року до 31.12.2022 року - 126,6 %; з 01.01.2023 року до 31.12.2023 року - 105,1 %; з 01.01.2024 року до 31.12.2024 року - 112,0 %; з 01.01.2025 року до 31.01.2025 року - 101,2 %. Вважає, що за вказаних обставин належить відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України стягнути з [PERSON] на його користь втрати від інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 33323,14 грн., виходячи з такого розрахунку: 119582,95 грн. - 18644,52 грн. = 100938,43 грн. 100938,43 грн. * 105,7% / 100 % - 100938,43 грн. = 5753,49 грн. 100938,43 грн. - 15960,59 грн. = 84977,84 грн. 84977,84 грн. * 126,6 % / 100 % - 84977,84 грн. = 22604,10 грн. 84977,84 грн. - 40738,61 грн. = 44239,23 грн. 44239,23 грн. * 105,1 % / 100 % - 44239,23 грн. = 2256,20 грн. 44239,23 грн. - 23713,75 грн. = 20525,48 грн. 20525,48 грн. * 112,0 % / 100 % - 20525,48 грн. = 2463,05 грн. 20525,48 грн. * 101,2 % / 100 % - 20525,48 грн. = 246,30 грн. 5753,49 + 22604,10 + 2256,20 + 2463,05 + 246,30 = 33323,14 грн. Також належить відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України стягнути з [PERSON] на його користь три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (за період часу з 01 квітня 2021 року до 18 лютого 2025 року включно) у загальному розмірі 6856,40 грн., виходячи з такого розрахунку: 100938,43 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 275 днів = 2281,48 грн. 84977,84 грн. * 3 % / 100 % = 2549,33 грн. 44239,23 грн. * 3 % / 100 % = 1327,17 грн. 20525,48 грн. * 3 % / 100 % = 615,76 грн. 20525,48 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 49 днів = 82,66 грн. 2281,48 + 2549,33 + 1327,17 + 615,76 + 82,66 = 6856,40 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь втрати від інфляції за період з 01 квітня 2021 року до 31 січня 2025 року у загальному розмірі 33323,14 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 01 квітня 2021 року до 18 лютого 2025 року у загальному розмірі 6856,40 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. Представник відповідача Красюк І.В. надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що з позовом до суду позивач звернувся 19 лютого 2025 року, у зв`язку з чим стягнення інфляційних втрат і 3 % річних обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто таке стягнення можливе з 19 лютого 2022 року, тоді як позивач просить стягнути грошові кошти на підставі статті 625 ЦК України з 01 квітня 2021 року. Отже, період часу з 01 квітня 2021 року до 18 лютого 2022 року включно перебуває за межами строку позовної давності, у зв`язку з чим просить суд врахувати заяву відповідача про застосування строку позовної давності і відмовити у задоволенні позову в цій частині. Стосовно інфляційних втрат в розмірі 33323,14 грн., то вважає позовні вимоги є незаконними. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Проте, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Як було раніше встановлено судом, 21 березня 2008 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач взяла у позивача в борг грошову суму в розмірі 6000 доларів США. Отже, грошове зобов`язання відповідача було визначено не в національній, а в іноземній валюті - доларах США, у зв`язку з чим індексація у даному випадку застосуванню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 6856,40 грн., то вказані вимоги також вважає незаконними. Як зазначалося раніше, з позовом до суду позивач звернувся 19 лютого 2025 року, у зв`язку з чим стягнення 3 % річних обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто таке стягнення можливе з 19 лютого 2022 року, тоді як позивач просить стягнути грошові кошти на підставі статті 625 ЦК України з 01 квітня 2021 року. Відповідно вимога щодо стягнення з відповідача 3 % річних за 2021 рік в розмірі 2281,48 грн. є незаконною. Нарахована позивачем сума 3 % річних за 2022 рік в розмірі 2549,33 грн. є невірною, оскільки не враховано, що таке стягнення можливе не з 01 січня 2022 року, а з 19 лютого 2022 року. Також зазначає, що 27 жовтня 2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 20142,48 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року розмір інфляційних втрат збільшений з 20142,48 грн. до 27808,15 грн. Вказані інфляційні втрати вважає стягнені незаконно, без урахування практики Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц, згідно якої зазначена норма ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Тобто позивач незаконно отримує стягнену з відповідача суму інфляційних втрат, яка значно перевищує суму вказаних ним у позовній заяві 3 % річних - 6856,40 грн. Визнає, що відповідач [PERSON] займала у позивача [PERSON] гроші в сумі 6000 доларів США, про що склала розписку, однак у неї на праві власності є земельний пай, який перебуває в оренді. Вони з позивачем домовилися, що погашати позику вона буде за рахунок отриманої орендної плати за землю протягом 6 років. Документи на земельний пай вона передала позивачу і на підставі цих документів позивач протягом тривалого часу отримував належну їй орендну плату за землю. Тобто позивач отримав від відповідача значно більшу суму грошових коштів, ніж зазначає у позовній заяві, і фактично борг на даний час повністю погашений. З урахуванням викладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав викладені у відзиві на позовну заяву обставини і просив у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] грошові кошти в розмірі 154676,00 грн., з яких: 141894,00 грн. - сума основного боргу, 12782,00 грн. -3% річних, а також судовий збір в розмірі 1546,76 грн. Рішення набрало законної сили 23 листопада 2017 року. З матеріалів виконавчого провадження ВП №56427098 вбачається, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів заборгованості за договором позики був пред`явлений до виконання 22 травня 2018 року та постановою державного виконавця Синельниківського МР ВДВС ГТУЮ Дніпропетровській області від 22 травня 2018 року відкрито виконавче провадження №56427098 щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів у розмірі 154676,00 грн. 13 березня 2019 року державним виконавцем Синельниківського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено постанову про закінчення виконавчої провадження №56427344 про стягнення коштів судового збору в розмірі 1546,76 грн., на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 27 жовтня 2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області були задоволені позовні вимоги позивача і з відповідача стягнуто втрати від інфляції в розмірі 20142,48 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 9164,40 грн. за час прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 22 травня 2018 року по 31 березня 2021 року. Вказане рішення набрало законної сили 02 грудня 2021 року. У період часу з 23 листопада 2017 року до 31 березня 2021 року включно [PERSON] частково здійснила погашення свого грошового зобов`язання перед позивачем, яке виникло у неї на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, в розмірі 35093,05 грн. Отже, станом на 01 квітня 2021 року розмір невиконаного відповідачем грошового зобов`язання становив 119582,95 грн. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження, і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 2021 року розмір заборгованості у відповідача становив 119582,95 грн. В період часу з 01 квітня 2021 року до 18 грудня 2025 року включно з рахунку органу ДВС, відкритого позивачу в АТ КБ «Приватбанк», надходили стягнуті з [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 99057,47 грн. (у 2021 році стягнуто 18644,52 грн., у 2022 році - 15960,59 грн., у 2023 році - 40738,61 грн., у 2024 році - 23713,75 грн.). У період часу з 01 квітня 2021 року до 31 січня 2025 року індекс інфляції становив: у 2021 році - 105,7 %, у 2022 році - 126,6 %, у 2023 році - 105,1 %, у 2024 році - 112,0 %, у 2025 році - 101,2 %. За вказаних обставин підлягає стягненню на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] втрати від інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 33323,14 грн., виходячи з такого розрахунку: за 2021 рік 119582,95 грн. - 18644,52 грн. = 100938,43 грн. 100938,43 грн. * 105,7% / 100 % - 100938,43 грн. = 5753,49 грн. за 2022 рік 100938,43 грн. - 15960,59 грн. = 84977,84 грн. 84977,84 грн. * 126,6 % / 100 % - 84977,84 грн. = 22604,10 грн. за 2023 рік 84977,84 грн. - 40738,61 грн. = 44239,23 грн. 44239,23 грн. * 105,1 % / 100 % - 44239,23 грн. = 2256,20 грн. за 2024 рік 44239,23 грн. - 23713,75 грн. = 20525,48 грн. 20525,48 грн. * 112,0 % / 100 % - 20525,48 грн. = 2463,05 грн. за січень 2025 року 20525,48 грн. * 101,2 % / 100 % - 20525,48 грн. = 246,30 грн. Таким чином, загальна сума інфляційних втрат за період з 01 квітня 2021 року до 31 січня 2025 року становить 33323,14 грн. Також належить відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання за період часу з 01 квітня 2021 року до 18 лютого 2025 року у загальному розмірі 6856,40 грн., виходячи з такого розрахунку: 100938,43 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 275 днів = 2281,48 грн. 84977,84 грн. * 3 % / 100 % = 2549,33 грн. 44239,23 грн. * 3 % / 100 % = 1327,17 грн. 20525,48 грн. * 3 % / 100 % = 615,76 грн. 20525,48 грн. * 3 % / 100 % / 365 днів * 49 днів = 82,66 грн. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. Зазначені у відзиві на позовну заяву підстави суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] грошові кошти в розмірі 154676,00 грн., з яких: 141894,00 грн. - сума основного боргу, 12782,00 грн. -3% річних, а також судовий збір в розмірі 1546,76 грн. Рішення набрало законної сили 23 листопада 2017 року. Тобто грошові кошти на користь позивача стягнуті саме у гривні, а не в доларах США, відповідно на них розповсюджується положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного,

Outcome: approved