Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 51536,87 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 16 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9654947179. Також, 02 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00605-11/2020. 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № 200921, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 9654947179 16 вересня 2020 року. 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 21 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21052021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідачка свої обов`язки за кредитними договорами не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі суму 51536,87 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Варгаракі С.М. Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 05 січня 2026 року цивільна справа прийнята до провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Одночасно, роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вказана ухвала суду була направлена відповідачці та доставлена до її електронного кабінету 06 січня 2026 року о 0:50:04, про що свідчить довідка про доставку електронного листа у вигляді «Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду». Відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Таким чином, днем вручення ухвали суду є 06 січня 2026 року, відповідно відповідачкака мала право подати відзив на позов до 20 січня 2026 року. Станом на 04 березня 2026 року відзив на позов до суду не надійшов. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд цивільної справи, судом надано можливості та достатньо часу ознайомитись з позовною заявою та надати свої заперечення. У відповідності до статті 178 ЦПК України, відповідачка не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, а тому суд, у відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у зв`язку з чим, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Позиція суду Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом 16 вересня 2020 року [PERSON] підписала заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР». Підписанням цієї заяви-анкети відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з умовами Внутрішніх правил надання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на веб-сайті www.kreditmarket.uа (а.с. 9). 16 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , відповідачкакою у справі (а.с.10-12, 13), було укладено кредитний договір № 9654947179 (а.с. 7), відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надало відповідачці кредит у розмірі 15450 грн, строком на 36 днів, а відповідачка зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту № 4947179, який є невід`ємною частиною договору. Також, відповідачка [PERSON] особисто підписала паспорт кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № 4947179, в якому зазначена, зокрема, відсоткова ставка: 10,00 % - при наданні кредиту та 6 % - щомісячні проценти, реальна річна процентна ставка 159,70 % (а.с. 8). 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № 200921, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 9654947179 16 вересня 2020 року (а.с. 15-16). 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 17-19, 21). Згідно з актом прийому-передачі реєстру прав вимоги від 04 квітня 2024 року, витягом з реєстру прав вимоги від 04 квітня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 9654947179 16 вересня 2020 року у розмір 35456,87 грн (а.с. 20, 22). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 9654947179 16 вересня 2020 року за період з 04 квітня 2024 року по 31 жовтня 2025 року станом на 31 жовтня 2025 року заборгованість за вказаним договором складає 35456,87 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту 13685,20 грн, заборгованість за відсотками 2,12 грн, заборгованість по комісії 21769,55 грн (а.с. 11). 02 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00605-11/2020 (а.с. 27-28), відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало [PERSON] кредит у розмірі 6000 грн, строком на 15 днів, тобто до 16 листопада 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 584,0 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,60 % на добу. Договір відповідачка підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W56855. Відповідачкою також було підписано електронним підписом графік платежів (а.с. 29). 21 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21052021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, які ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло (а.с. 30-32, 34). Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 21 травня 2021 року, реєстром боржників від 21 травня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 00605-11/2020 від 02 листопада 2020 року (а.с. 33, 35). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00605-11/2020 від 02 листопада 2020 року за період з 21 травня 2021 року по 31 жовтня 2025 року станом на 31 жовтня 2025 року заборгованість складає 16080 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000 грн, заборгованість за відсотками 10080 грн (а.с. 36). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору № 9654947179 від 16 вересня 2020 року, підписавши цей договір позичальниця [PERSON] доручає кредитодавцю (ТОВ «ФК «ЦФР») виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів на відповідні рахунки в загальному розмірі 14450 грн. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 2 статті 78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів. Водночас у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику. ТОВ «ФК «ЄАПБ», як правонаступник ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» щодо вимог до [PERSON] за кредитним договором № 9654947179 від 16 вересня 2020 року, звертаючись до суду з даним позовом, не надав жодних належних доказів на підтвердження виплатити/сплатити грошових коштів на відповідні рахунки, зазначені в пунктах 1.4 кредитного договору на загальну суму 14450 грн. Також, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало суду належних та допустимих доказів надання ТОВ «ФК «Інвеструм» відповідачці [PERSON] кредиту за кредитним договором № 00605-11/2020 про надання споживчого кредиту від 02 листопада 2020 року. Суд також враховує, що позивач клопотання про витребування доказів не заявляв. Позивач як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або нереалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків. У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі 755/18920/18. Додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачці кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальниці в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року по справі № 219/1704/17. Оцінивши надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, зважаючи на відсутність доказів отримання відповідачкою коштів за кредитними договорами, беручи до уваги, що позивач не підтвердив достовірними і достатніми доказами виконання первинними кредитодавцями ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Інвеструм» своїх зобов`язань за кредитними договорами у передбачені договорами строки і у передбаченому розмірі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню. На підставі статей 11, 207, 208, 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України,

Outcome: dismissed