Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє представник адвокат Гавриленко Н.А. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] . Сімейне життя не склалося і рішенням суду шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дітей. Зазначила, що відповідач є працездатною особою, працює і може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. До початку засідання представник позивачки подала заяву у якій клопотала прости розгляд справи за відсутності сторони позивача. Вимоги позову підтримала у повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 18 серпня 2025 року розірвано. За час перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні діти проживають з матір`ю, у добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд, з дотриманням вимог ст.182 Сімейного кодексу України, з урахуванням визначеного законом мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, вважає, що з відповідача слід стягувати на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позивачка на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то з відповідача, згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного, ст. 104, 112, 182, 183 СК України,

Outcome: approved