Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами: «стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 73 726 гривень 93 копійки яка складається з: 52 222 грн 90 коп. - інфляційне збільшення; 21 514 грн 03 коп., 3 % річних за користування грошовими коштами». 13 листопада 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористалася своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. На підставі ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01 вересня 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 2-2267/09 за позовом ВАТ «Український Професійний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Український Професійний Банк» заборгованість за кредитним договором № 97 від 20.02.2008 року у розмірі 236 876,69 грн, судовий збір у розмірі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250,00 грн, а всього стягнуто 238 826,69 грн. На виконання рішення суду 23.09.2009 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-2267/09. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.03.2017 року задоволено вимоги заяви ПАТ «Український професійний банк» про видачу дублікату виконавчого листа № 2-2267/09 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання. 09 липня 2019 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] укладено договір № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними договорами та договорами поруки. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року задоволено заяву [PERSON] , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк», [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» на стягувача [PERSON] у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-2267/2009 від 02.06.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» заборгованості. Зі змісту листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овчаренка М.О. від 08 жовтня 2024 року № 2835 вбачається, що у провадженні перебуває виконавче провадження [NUMBER] від 24 липня 2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-2267/2009, виданого 02.06.2017 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Український Професійний Банк» заборгованості за кредитним договором № 79 від 20 лютого 2008 року на загальну суму 238 826 грн 69 коп. У період з дати відкриття виконавчого провадження та по 23 лютого 2022 року відрахувань на виконання судового рішення не відбувалось. Станом на 23 лютого 2022 року заборгованість відповідала виконавчому документу та складала 238 826 грн 69 коп. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У зв`язку з заміною кредитора в матеріальних правовідносинах відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження№, статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Водночас матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що після заміни сторони виконавчого провадження позивач повторно пред`являв виконавчий лист до виконання у межах строку, встановленого законом, або що виконавче провадження № [NUMBER] відкрито та перебуває на виконанні. Крім того, позивач [PERSON] не підтвердив, що право на стягнення з [PERSON] 3% річних і інфляційних втрат йому передане первісним кредитором, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року здійснено заміну первісного стягувача його правонаступником у частині вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. У той же час зазначена ухвала суду жодним чином не може підтверджувати право позивача на стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних за користування коштами є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed