Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивачка - [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Довганюк Л.Б., звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт (архівний запис) з реєстраційним номером обтяження 3529962, зареєстрований 28.07.2006 за № 3529962 реєстратором Першою миколаївською державною нотаріальною конторою, накладений на підставі ухвали № 1747 від 03.08.1998 року Корабельного районного суду м. Миколаєва на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 09.10.1981 року та акту про введення будинку в експлуатацію від 13.03.1987 року, зареєстрованого в БТІ 20.03.1987 року. Також вона є власницею земельної ділянки площею 0,0600 га за цією ж адресою на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 25.06.2010 року. Позивачка вказує, що під час підготовки документів для розпорядження належним їй майном дізналася про наявність арешту на житловий будинок. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на вказаний будинок зареєстровано арешт (архівний запис) з реєстраційним номером обтяження 3529962, внесений 28.07.2006 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва № 1747 від 03.08.1998 року. Як зазначає позивачка, арешт було накладено у межах розгляду цивільних справ № 2-849/1998 та № 2-1510/1999 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків. Рішеннями Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.12.1998 року та 28.10.1999 року позовні вимоги були задоволені частково та з відповідачів стягнуто грошові кошти. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17.02.1999 року рішення від 14.12.1998 року залишено без змін. Позивачка зазначає, що 31.10.2001 року в присутності приватного нотаріуса Лоскутовій Н.Л. було сплачено 8471,86 грн. як повний розрахунок за виконавчими документами у зазначених справах, що підтверджується нотаріальною заявою. Таким чином, зобов`язання за рішеннями суду були повністю виконані, а арешт, накладений як захід забезпечення позову, втратив свою мету та підлягав скасуванню. Позивачка також зазначає, що станом на теперішній час жодних виконавчих проваджень щодо неї не існує, що підтверджується відповіддю Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві. Крім того, Корабельний районний суд м. Миколаєва повідомив, що матеріали цивільних справ № 2-849/1998 та № 2-1510/1999 знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, а в архіві залишилися лише рішення суду. Перша миколаївська державна нотаріальна контора повідомила, що документи, які стали підставою для внесення запису про обтяження, також знищені згідно з номенклатурою справ. КП Миколаївське МБТІ відомостей про накладення арешту на зазначене майно не має. На думку позивачки, відсутність виконавчих проваджень, повне виконання судових рішень та відсутність документів, що підтверджують чинність арешту, свідчать про втрату обтяженням правових підстав для подальшого існування. Наявність такого арешту в Реєстрі перешкоджає реалізації її права власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Треті особи: Корабельний ВДВС м. Миколаєва ПМУМЮ (м. Одеса) та [PERSON] також в судове засідання не з`явилися, були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, будь яких заяв від них не надходило, причина їх неявки суду не відома. Третя особа: Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надали заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника на підставі наявних матеріалів справи. Враховуючи викладене, та зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (Постанова Верховного Суду України від 28.08.2024 у справі №947/36027/21). З наданих суду письмових доказів вбачається, що позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується правовстановлюючими документами, а також власницею земельної ділянки площею 0,0600 га за цією ж адресою (а.с.15-40). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вказаний житловий будинок зареєстровано арешт (архівний запис) з реєстраційним номером обтяження 3529962, зареєстрований 28.07.2006 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва № 1747 від 03.08.1998 року (а.с.41). Судом встановлено, що арешт на спірне майно було накладено у межах розгляду цивільних справ № 2-849/1998 та № 2-1510/1999 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків. Рішеннями Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.12.1998 року та 28.10.1999 року позовні вимоги частково задоволено та з відповідачів стягнуто грошові кошти; ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17.02.1999 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.42-52). З матеріалів справи також вбачається, що 31.10.2001 року на користь стягувача було сплачено 8471,86 грн. у рахунок повного виконання зазначених судових рішень, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою, у зв`язку з чим зобов`язання, покладені рішеннями суду, були виконані у повному обсязі (а.с.53). Водночас, відповідно до відповіді Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавчі провадження щодо позивачки на виконанні у відділі не перебувають. Крім того, згідно відповіді Корабельного районного суду м. Миколаєва матеріали цивільних справ № 2-849/1998 та № 2-1510/1999 були знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, а в архіві зберігаються лише рішення суду. Також Перша миколаївська державна нотаріальна контора повідомила, що документи, які стали підставою для внесення запису про обтяження до реєстру, на теперішній час знищені відповідно до номенклатури справ. КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" відомостей щодо накладення арешту на вказане нерухоме майно не має. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час відсутні будь-які виконавчі провадження щодо позивачки, зобов`язання за судовими рішеннями виконані у повному обсязі, а документи, які могли б підтвердити чинність накладеного арешту, відсутні. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт, накладений ще у 1998 році, як захід забезпечення позову у справах, рішення за якими виконано понад 20 років тому, створює для власника майна непереборні перешкоди у реалізації його законних прав. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно дотримуватись «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу громади та вимогами захисту основних прав особи. В даному випадку, збереження арешту за відсутності невиконаних зобов`язань та припиненого судового спору є надмірним тягарем для Позивачки та порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що іншим шляхом, окрім судового, зняти вказане обтяження неможливо через відсутність первинних процесуальних документів у розпорядженні ДВС та архіву суду, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved