Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник Акціонерного товариства "АСВІО БАНК" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 12249 гр. за Договором № 1589/3 від 02.08.2019 року про користування індивідуальним сейфом. Як на підставу своїх вимог Позивач посилався на ті обставини, що 02.08.2019 року між АТ "АСВІО БАНК" та [PERSON] укладено Договір № 1589/3 про користування індивідуальним сейфом. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Договором в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу, на адресу останнього, АТ "АСВІО БАНК" направило повідомлення від 07.12.2023 року вих. № 3879 та від 17.01.2024 року вих. №239 з вимогою негайної сплати заборгованості за користування сейфом після закінчення строку оренди. Однак, вище зазначене повідомлення Банка було проігноровано Боржником та залишено без виконання. У зв`язку з невиконанням [PERSON] вимог АТ "АСВІО БАНК" здійснив примусове відкриття Індивідуального банківського сейфу № 823, що підтверджується Актом про відкриття від 15.10.2024 року. На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ "АСВІО БАНК" за Договором станом на 15.12.2025 року становить 12249 гр. в тому числі: прострочена комісія - 5249 гр. аварійне відкриття сейфу - 7 000 гр. Позивач зазначає, що на даний час, Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про користування індивідуальним сейфом, що є порушенням законних прав та інтересів АТ "АСВО БАНК". Представник Позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Клопотань та заяв до суду не надходило. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 02.08.2019 року [PERSON] звернувся до АТ "АСВІО БАНК" із заявою, в якій просив надати йому у тимчасове користування індивідуальний сейф розміром 125*300*425 на строк з 02.08.2019 року до 30.01.2020 року, вказав, що з умовами користування та тарифами банку ознайомлений. 02.08.2019 року між АТ "АСВІО БАНК" та [PERSON] укладено Договір № 1589/3 про користування індивідуальним сейфом. Відповідно до п. 1.1. Договору банк надає, а клієнт приймає в тимчасове платне користування у відповідності з умовами даного договору індивідуальний сейф № 823, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів банку, та комплект ключів до нього на строк з 02.08.2019 року до 30.01.2020 року для зберігання клієнтом документів, грошових коштів та інших цінностей. Згідно з п. 3.1.4. Договору при бажанні користуватися сейфом після закінчення строку, визначеного п. 1.1., клієнт має право вирішити з банком питання про продовження строку користування сейфом, шляхом оформлення письмової заяви. Умови договору на новий строк встановлюються сторонами за домовленістю. Як вбачається з п. 3.2.3. Договору клієнт зобов`язаний внести плату за весь строк користування сейфом згідно розділу 7 цього договору. Відповідно до п. 3.2.9. Договору клієнт зобов`язаний сплатити пеню та відшкодувати спричинені банку збитки відповідно до розділу 7 цього договору. Клієнт зобов`язаний здати ключ і звільнити сейф не пізніше останнього дня строку користування сейфом, визначеного в п. 1.1. цього договору (якщо строк користування сейфом не продовжено), або ж не пізніше дня підписання заяви про розірвання договору (якщо сторони узгодили достроково припинити дію договору) (п. 3.2.11. Договору). Згідно з п. п. "а" п. 3.3.3. Договору банк має право відкрити сейф без присутності клієнта у наступних випадках: якщо протягом двох місяців з дати закінчення терміну дії даного договору (за умови попереднього повідомлення клієнта або банку про припинення договору, або з дати підписання сторонами угоди про дострокове розірвання договору), клієнт не з`явився для одержання майна та не повертає ключі від наданого йому сейфа. В цьому випадку банк створює спеціальну комісію в кількості двох осіб з числа працівників банку й однієї незацікавленої особи відкриває сейф клієнта і складає опис вмісту сейфа з наступним вилученням і передачею останнього на збереження в сховище цінностей банку як не витребуване майно. Грошова сума, яка вносилась клієнтом як застава клієнту не повертається. Банк має право стягнути з клієнта витрати банку за збереження майна, вилученого комісією із сейфа згідно тарифів банку. Відповідно до п. 7.1. Договору вартість користування сейфом визначається відповідно до тарифів банку, які є невід`ємним додатком до цього договору. Як вбачається з п. 7.2. Договору оплата за користування сейфом здійснюється клієнтом шляхом попередньої оплати банком 100 % платежу за весь строк користування сейфом та шляхом внесення грошової застави в розмірі вказаному в п. 7.4. "б" даного договору та тарифах до цього договору. За користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, визначеного в п. 1.1. договору про користування індивідуальним сейфом клієнт вносить плату за кожен день користування сейфом згідно тарифів банку та додатково пеню 2 % від суми заборгованості за кожен день прострочки. Відповідно до п. п. "а" п. 7.4. Договору клієнт вносить плату за весь строк користування сейфом, визначений п. 1.1. цього договору в сумі 633,50 гр. крім того ПДВ 126,70 гр. а всього 760,20 гр. 19.Підпунктом "б" п. 7.4. договору клієнт вносить заставу у сумі 1200 гр. яка в разі настання умов передбачених цим договором (втрата ключів), спрямовується на відшкодування витрат банку, пов`язаних з відкриттям індивідуального сейфу; при цьому клієнт зобов`язаний, відповідно до встановленого банком рахунку додатково відшкодувати банку витрати, пов`язані з заміною замка, а саме вартістю нового замка, ключів від нього і роботи з його заміни, визначену банком на момент такого відшкодування. Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань та проведення всіх розрахунків щодо заборгованості (п. 10.1. Договору). З матеріалів справи видно, що за заявами Відповідача, між сторонами було укладено 5 додаткових угод до Договору № 1589/3 року щодо продовження строку користування індивідуальним сейфом № 823. Так, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 23.01.2020 року до Договору № 1589/3 узгоджено продовження строку користування індивідуальним сейфом № 823 з 30.01.2020 року - по 30.07.2020 року, плату за користуванням сейфу визначено згідно діючих тарифів банку з врахуванням ПДВ у розмірі 2199,17 гр. Додатковою угодою № 2 від 05.05.2020 року до Договору № 1589/3 узгоджено продовження строку користування індивідуальним сейфом № 823 з 30.07.2020 року - по 30.01.2021 року, плату за користуванням сейфу визначено згідно діючих тарифів банку з врахуванням ПДВ у розмірі 2668 гр. Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 10.12.2020 року до Договору № 1589/3 узгоджено продовження строку користування індивідуальним сейфом № 823 з 30.01.2021 року - по 31.07.2021 року, плату за користуванням сейфу визначено згідно діючих тарифів банку з врахуванням ПДВ у розмірі 2639 гр. Додатковою угодою № 4 від 27.08.2021 року до Договору № 1589/3 узгоджено продовження строку користування індивідуальним сейфом № 823 з 27.08.2021 року - по 25.02.2022 року, плату за користуванням сейфу визначено згідно діючих тарифів банку з врахуванням ПДВ у розмірі 2639 гр. Згідно з Додатковою угодою № 5 від 23.02.2022 року до Договору № 1589/3 узгоджено продовження строку користування індивідуальним сейфом № 823 з 25.02.2022 року - по 26.08.2022 року, плату за користуванням сейфу визначено згідно діючих тарифів банку з врахуванням ПДВ у розмірі 2639 гр. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу, на адресу Відповідача, АТ "АСВІО БАНК" направив повідомлення за вих. № 3879 про сплату заборгованості у розмірі 667 гр. Крім того, 17.01.2024 на адресу Відповідача, АТ "АСВІО БАНК" направив повідомлення за вих. № 239 про сплату заборгованості у розмірі 1276 гр. 01.10.2024 року АТ "АСВІО БАНК" складено Акти, а саме: про перевищення строку користування індивідуальним сейфом № 823 більше двох місяців; про відкриття індивідуального сейфу № 823 та вилучення майна не у присутності клієнта; акт виконаних робіт з аварійного відкриття депозитних комірок. Відповідно до Акта від 15.10.2024 року виконаних робіт з аварійного відкриття депозитних комірок, Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕЙЛСЕРВІСОЛЮШЕНС" та АТ "АСВІО БАНК" мають чинний договір № 13/04/1 про надання послуг з аварійного відкриття депозитних комірок. У рамках даного договору по спеціалізованій ціні сторони домовились провести 129 відкриттів депозитних комірок. Вказано про відкриття, у тому числі сейфу № 823, який надавався Відповідачу (замок + відкриття, сума 2000+1800). Із розрахунку заборгованості по Договору № 1589/3 про користування індивідуальним сейфом від 02.08.2019 року загальна заборгованість [PERSON] складає 12249 гр. в тому числі: прострочена комісія - 5249 гр. аварійне відкриття сейфу - 7000 гр. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед АТ "АСВІО БАНК" за Договором № 1589/3 про користування індивідуальним сейфом від 02.08.2019 року у розмірі 12 249 гр. в тому числі: прострочена комісія - 5249 гр. аварійне відкриття сейфу - 7000 гр. За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частинами 1-3 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відносини найму (оренди) врегульовані Главою 58 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 971 ЦК України до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду). Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Як вбачається зі ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Згідно з вимогами ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Отже, орендар за цим договором набуває статусу титульного володільця на певний строк, тривалість якого визначається домовленістю сторін, законом (у тому випадку, коли законом установлені максимальні (граничні) строки, а орендодавець і орендар не встановили строк оренди чи встановили більший строк) та їх волею про розірвання договору. Таким чином, умова про строк користування майном обумовлена суттю самих відносин оренди. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України v разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед AT "АСВІО БАНК" за Договором № 17011024 від 29.02.2024 року про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони станом на 15.12.2025 року становить 12249 гр. в тому числі: прострочена комісія - 5249 гр. аварійне відкриття сейфу - 7000 гр. Відповідач ухилився від виконання своїх зобов`язань за Договором і не сплачує кошти за Договором про користування індивідуальним сейфом, що є підставою для відновлення порушених прав AT "АСВІО БАНК" шляхом задоволення позову про стягнення заборгованості. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідач, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів чи власного розрахунку заборгованості, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості чи її розмір у цій частині, тому суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості достовірним, оскільки доказів виконання відповідачем боргових зобов`язань перед позивачем суду не надано, а також не спростовано у встановленому законом порядку вищезазначений розрахунок. Аналізуючи докази у справі, суд вважає, що [PERSON] порушив права AT "АСВІО БАНК", які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог та стягнення із [PERSON] на користь АТ "АСВІО БАНК" заборгованості у розмірі 12 249 гр. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просить суд стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гр. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження суми витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду: договір про надання правової допомоги № 38 від 27.01.2025 року; додаткову угоду № 87 від 15.12.2025 року до договору про надання правової допомоги № 38 від 27.01.2025 року; акт приймання-передачі правової допомоги від 19.12.2025 року по додатковій угоді № 87 від 15.12.2025 року до договору про надання правової допомоги № 38 від 27.01.2025 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльності серії КС № 8224/10 Лисенка Віталія Миколайович. Водночас, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. Частиною 4 статті 137 ЦПК України вказано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї частини статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2025 року у справі № 275/150/22 вказав, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Ураховуючи вищенаведене, виходячи з принципів змагальності, диспозитивності, розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 гр. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 3 028,00 гр. що підтверджується платіжною інструкцією № TR.4210 від 16.12.2025 року. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028,00 гр. З огляду на викладене,

Outcome: approved