Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

07.08.2023 року позивачка звернулася до суду із відповідною позовною заявою, в якій просила визнати неукладеними: Договір оренди земельної ділянки від 05.01.2012 року площею 3,1016 га кадастровий номер 6324583500:32:000:0053, розташованої в територіальних межах колишньої Єфремівської сільської ради Первомайського (тепер Лозівського) району Харківської області, укладений від її імені, [PERSON] , з ТОВ «АПК Більшовик» (тепер ТОВ «АГРО-ЮА), зареєстрований в ДЗК 23.05.2012 року строком на 10 років; Додаткову угоду від 08.06.2018 року до вказаного Договору, укладену від її імені зі СТОВ «АГРО-ЮА». Підставою позовних вимог позивачка вказує про наявність у неї права власності на вказану земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 434212, виданого 21.03.2008 року Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області, не укладання вказаних договорів з відповідачем за волею позивачки. Вказані договори вона не підписувала та не узгоджувала із відповідачем всіх істотних умов оренди землі. Обрання саме такого способу захисту свого права з оскарженням дій державного реєстратора щодо реєстрації договорів оренди земельної ділянки є правовою позицією позивачки, яка вважає такий спосіб захисту ефективним. Ухвалою судді від 28.08.2023 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, надано відповідачеві час для подання відзиву на позовну заяву, (а.с.27). 26.09.2023 року до суду від відповідача надано відзив на позовну заяву зі спростуванням доводів позивачки. Спершу, зазначалося, що позивачкою жодним доказом не підтверджено того факту, що вона не підписувала оспорювані договори, а потім зазначено, що на підтвердження укладення спірних договорів позивачкою отримувалася орендна плата і заперечень він неї не надходило, як і не надходило вимог про їх розірвання чи відмову продовжувати орнедні правовідносини щодо її земельної ділянки. 23.10.2023 року до суду позивачка надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що нею додано докази, а саме висновок експерта, про неналежність їй підпису у договорі оренди від 05.01.2012 року. 25.10.2023 року судом надано дозвіл на вступ до участі у справі у якості представника позивачки адвокату Лєдєньовій С.М. Ухвалою суду від 07.08.2024 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, зокрема, щодо встановлення дійсності підпису позивачки у спірних договорах, а провадження у справі зупинено. 26.11.2024 року ухвалою суду провадження у справі відновлено після надходження результатів експертизи з призначенням справи до підготовчого засідання на 23.12.2024 року. 23.12.2024 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 05.02.2025 року, яке неодноразово відкладалося та оголошувалися перерви. В останнє засідання призначене на 25.02.2026 року. У судовому засіданні представник позивачки підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила їх задовольнити, вказавши, що право оренди на належну її довірительці земельну ділянку у відповідача не виникло через те, що він порушив порядок реєстрації права оренди, що діє з 01.01.2013 року. Основний договір не може вважатися укладеним через те, що його не підписувала її довірителька, а додаткова угода не може вважатися укладеною, хоча висновком експерта встановлено у ній підпис довірительки, через те, що істотних умов основного договору вона не узгоджувала. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, зазначив, що хоча первісний договір згідно висновку експерта не підписаний позивачкою, але додаткова угода має її підпис, позивачка більше десяти років здавала свою ділянку в оренду відповідачу і ніяких претензій до орендаря не мала, отримувала орендну плату, тому, договір оренди вважається укладеним і таким, що виконується з боку орендаря без порушень. Суд, вивчивши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на позов, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази та матеріали справи, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Позивачка є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6324583500:32:000:0053, площею 3,1016 га, розташованої в територіальних межах Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області (раніше Єфремівської сільської ради Первомайського району) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 434212, виданого Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області 21.03.2008 року. Право власності на земельну ділянку позивачки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.01.2017 року. 25.05.2012 року зареєстровано у Міськрайонному управлінні Держкомзему у місті Первомайський і Первомайського району Харківської області за № 652450004000424 договір оренди б/н від 05.01.2012 року, укладений між орендарем ТОВ «АПК Більшовик» та [PERSON] належної останній земельної ділянки з кадастровим номером 6324583500:32:000:0053 строком на 10 років (а.с.11-12). 30.07.2017 року державним реєстратором Первомайської районної державної адміністрації Харківської області Курченко Оксаною Анатоліївною було зареєстровано інше речове право на вказану земельну ділянку (номер запису 18805425) в частині реєстрації договору оренди б/н від 05.01.2012 року та додаткової угоди б/н до нього від 08.06.2018 року між орендарем ТОВ «АГРО-ЮА» та [PERSON] строком дії до 25.05.2042 року, починаючи з 25.05.2022 року. Вказані дані підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 324293101 від 28.02.2023 року (а.с.25). Позивачка заперечує укладання вищевказаних договорів: оренди від 05.01.2012 року та додаткової угоди до нього від 08.06.2018 року, оскільки вона їх не підписувала, не надавала їх для державної реєстрації та не вчиняла будь-яких дій для їх реєстрації. Після спливу дії договору від 05.01.2012 року (10 років) у 2022 році вона отримала орендну плату від ТОВ «АГРО-ЮА», не від ТОВ «АПК Більшовик», яке після спливу вказаного строку та збору врожаю відмовилося повертати земельну ділянку. Звернувшись до ЦНАП для з`ясування обставин та правових підстав продовження відповідачем використання належної їй земельної ділянки, дізналася про існування додаткової угоди б/н від 08.06.2018 року до договору оренди б/н від 05.01.2012 року, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.07.2018 року. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Відповідно до наданого позивачкою висновку № 15767 від 12.07.2023 року експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» та висновку № 7035/9656 від 15.11.2024 року експерта того ж закладу встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки від 05.01.2012 року виконаний не [PERSON] ; підписи від імені [PERSON] у додатковій угоді від 08.06.2018 року до договору оренди земельної ділянки від 05.01.2012 року виконані [PERSON] (а.с.15-17, 93-97). Підсумовуючи зазначене, судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки між сторонами від 05.01.2012 року є неукладеним, оскільки позивачка його не підписувала. Додаткова угода укладалася на підставі неукладеного договору з початком своєї дії з 25.05.2022 року, тобто вже після закінчення строку дії основного неукладеного договору. В той же час обраний позивачкою спосіб захист свого права не відповідає діючому на даний час з 02.06.2025 року висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №144/1440/22, провадження №61-12561сво24, який для суду є обов`язковим до застосування у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якого встановлено: «Предметом розгляду об`єднаної палати КЦС у складі Верховного Суду вже було питання про спосіб захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє. Об`єднана палата акцентувала увагу на тому, що: «такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача» (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22). Висновки об`єднаної палати касаційного суду мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати та колегії суддів касаційного суду. Як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата послідовно дотримуються підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. При цьому судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди». Відповідно відсутні підстави для задоволення позову через неналежний спосіб захисту свого права, обраний позивачкою. Судові витрати позивачки у справі слід залишити за нею у порядку ст.141 ЦПК України, а питання судових витрат відповідача залишити відкритими у відповідності до вимог діючого законодавства, враховуючи підстави для відмови у позові, заявлені відповідачем, та встановлені судом факти у даному рішенні щодо відповідного договору, які спростовувала сторона відповідача та застосовані норми права щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed