Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

У січні 2026 року АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказував, що 08 вересня 2021 року він уклав з [PERSON] . Кредитний договір №CL-332934. Відповідно до договору банк зобов`язався надати та надав останньому кредит у розмірі 20 562 грн зі строком користування коштами протягом 24 місяців - до 07 вересня 2023 року, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами, згідно узгодженого графіку, повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 65 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є сплата ним неустойки пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також право позивача вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 04 грудня 2025 року виникла заборгованість у загальному розмірі 31 982,15 грн, в тому числі: - заборгованість за кредитом 17 679,68 грн, - заборгованість за процентами 14 302,47 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представниця позивача Матула В.Ю. не з`явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в своїй заяві проти цього не заперечувала. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 08 вересня 2021 року сторони уклали між собою Кредитний договір №CL-332934. Відповідно до договору банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 20 562 грн зі строком користування коштами протягом 24 місяців - до 07 вересня 2023 року, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами, згідно узгодженого графіку, повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 65 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є сплата ним неустойки пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також право позивача вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Позивач повністю виконав перед позичальником взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що підтвердилося копіями меморіальних ордерів про перерахування кредитних коштів та випискою з банківського рахунку позичальника. Водночас, з матеріалів справи вбачається те, що позичальник порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати процентів за користування ним, що підтверджується розрахунокм заборгованості та випискою з банківського рахунку позичальника. Зокрема, згідно наданого розрахунку заборгованості, станом на 04 грудня 2025 року заборгованість становить 31 982,15 грн, в тому числі: - заборгованість за кредитом 17 679,68 грн, - заборгованість за процентами 14 302,47 грн. Однак суд не в повній мірі погоджується з вказаним розрахунком, а саме в частині нарахування процентів, оскільки розрахунок суперечить умовам договору. Як раніше встановлено судом, за умовами кредитного договору відповідач отримав кредит зі строком користування коштами протягом 24 місяців, а саме до 07 вересня 2023 року. Можливість та порядок продовження строку користування кредитом договором не передбачені. Докази окремого узгодження сторонами такого продовження (зокрема шляхом укладення додаткової угоди) матеріали справи не містять. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. За встановленого, нарахування договірних процентів поза межами строку кредитування, тобто після 07 вересня 2023 року, не відповідає умовам договору. Після вказаної дати позивач не позбавлений права вимагати сплати від боржника процентів за неправомірне користування чужими коштами відповідно до правил, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, нараховані позивачем проценти після 07 вересня 2023 року (на прострочену суму заборгованості) у розмірі 3 535,52 грн стягненню не підлягають та підлягають вирахуванню з нарахованих процентів. За встановленого, заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню, становить 28 446,63 грн, в тому числі: - заборгованість за кредитом 17 679,68 грн, - заборгованість за процентами 10 766,95 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2 154,72 грн судового збору.

Outcome: partial