Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

02.12.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) представник позивача - адвокат Карлаш І.А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, який у суді зареєстрований 03.12.2025. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що 17.12.2021 сторони зареєстрували шлюб, у якому [INFO] народився [PERSON] . На даний час позивач звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу, проживає з сином окремо від відповідача, не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, самостійного заробітку не має. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання їх дитини не надає, хоча має таку можливість. У зв`язку з цим позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів, щомісячно, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмір 1/4 частки усіх видів його доходів, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою від 09.12.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач отримав 16.12.2025. 29.12.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника відповідача - адвоката Никифорака В.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, у якому зазначив, що з викладеними в позовній заяві обставинами його довіритель не погоджується, тому що незважаючи на те, що відповідач перебуває на фронті, він добровільно, без рішення суду приймає постійну активну участь в утриманні своєї дитини та дружини, щомісячно перераховуючи грошові кошти в розмірі не менше 15000,00 грн на рахунок позивачки. Оскільки відповідач перебуває в лавах ЗСУ та виконує свій військовий обов`язок як громадянин України на передовій лінії, то йому постійно потрібно оновлювати своє спорядження, озброєння, одяг, взуття, тощо, що потребує значних коштів. Тому стягнення з відповідача половини усіх доходів негативно відобразиться на його матеріальному становищі та можливості якісно виконувати військовий обов`язок перед державою. Відповідач погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі 10000,00 грн щомісяця до досягнення нею повноліття, та на утримання позивачки, як матері дитини, в розмірі 5000,00 грн щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку. В зв`язку з цим просить позов задовольнити частково. Позивач відповіді на відзив не подала. Одночасно з відзивом на позовну заяву представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке ухвалою від 06.01.2026 суд задовольнив, судове засідання призначив на 28.01.2026. 20.01.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача з підтверджуючими документами на його обґрунтування про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в цей день і час в інших судових процесах в іншому місті. У клопотанні зазначено, що відповідач також не може прибути на судове засідання через ненадання йому відпустки у військовій частині на дату проведення судового засідання. Позивач не заперечила проти задоволення такого клопотання. Суд задовольнив клопотання, судове засідання призначив на 12.02.2026. В судове засідання 12.02.2026 учасники справи з`явилися. Сторона відповідача заявила клопотання про відкладення розгляду справи для отримання і надання суду додаткових доказів витрат [PERSON] , яке позивач [PERSON] підтримала. Суд задовольнив клопотання, судове засідання призначив на 26.02.2026. В судовому засіданні 26.02.2026 позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву про стягнення аліментів, у зв`язку з чим просять суд задовольнити позов частково шляхом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від усіх видів доходів. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ч. ч. 1 - 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 17.12.2021 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а. с. 11). В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] (а. с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (із змінами), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з нормами ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України (у тексті - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 і ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає, що за таких обставин, на підставі наведених норм законодавства, відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] надала суду розрахунок щомісячних потреб дитини, у якому мінімальний розмір складає 12600 грн, а максимальний - 15100 грн На спростування і заперечення позовних вимог [PERSON] надав суду платіжні інструкції про перерахування [PERSON] щомісячно протягом січня 2025 - січня 2026 років грошових коштів (а. с. 58 - 88); довідку про доходи у 2025 році (а. с. 104); роздавальну відомість (а. с. 106, 107); довідку про закріплення (призначення) [PERSON] відповідальним за транспортний засіб, який використовується/експлуатується для виконання службових (службово-бойових) завдань військової частини (а. с. 105). До інших обставин, що мають істотне значення, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 182 СК України, відповідач просить суд віднести його перебування в лавах ЗСУ та виконання військового обов`язку як громадянин України на передовій лінії, у зв`язку з чим йому постійно потрібно оновлювати своє спорядження, озброєння, одяг, взуття, тощо, що потребує значних коштів. Стягнення з нього половини усіх доходів негативно відобразиться на його матеріальному становищі та можливості якісно виконувати військовий обов`язок перед державою. Але надані відповідачем докази не містять підтвердження розміру зазначених витрат. У довідці про закріплення (призначення) [PERSON] відповідальним за транспортний засіб, який використовується/експлуатується для виконання службових (службово-бойових) завдань військової частини (а. с. 105) лише зазначено, що він здійснює утримання вказаного транспортного засобу та, у зв`язку з його експлуатацією, фактично несе витрати на забезпечення належного технічного стану і можливості використання, зокрема: технічне обслуговування, поточний ремонт, витратні матеріали/запасні частини; інші необхідні витрати, пов`язані з експлуатацією та забезпеченням справності (за потреби: страхування, шиномонтаж тощо). У роздавальній відомості лише зазначено, який одяг отримав солдат [PERSON] . При тому доказів придбання спорядження, озброєння, одягу, взуття за власні кошти матеріали справи не містять. В абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти (повних два роки), проживання дитини з позивачкою, її непрацездатність, працездатність відповідача, його доходи, відсутність на утриманні відповідача інших осіб. Суд також враховує обов`язок та відповідальність обох батьків малолітнього [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже й обов`язок батька дитини, який з ним не проживає, дбати про здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи з її найкращих інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 03.12.2025. Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Тому суд дійшов до переконання, що з [PERSON] необхідно щомісячно стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви - 03.12.2025. Відповідно до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При визначенні розміру аліментів на дружину суд враховує розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу у 2025 і 2026 роках (3028,00 грн і 3328,00 грн відповідно), розмір доходів відповідача та його можливість сплачувати визначений судом розмір аліментів, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність щомісячного стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, до досягнення дитиною трирічного віку, в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача. Оскільки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду цієї позовної заяви, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial