Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

05 листопада 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , яка підписана адвокатом Кірюхіним О.М., до [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач є власником кв. [ADDRESS] , у якій зареєстрований його син [PERSON] . Проте вже дев`яти рік його син проживає та навчається в Іспанії, а його реєстрація у вищевказаній квартирі перешкоджає позивачу розпорядитися своєю власністю. Державний реєстратор відмовив у знятті з реєстрації відповідача у зв`язку з відсутністю у нього паспорту. Батьки відповідача не можуть забезпечити отримання ним в Іспанії паспорту громадянина України, тому звертаються до суду. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 22 грудня 2025 року надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради та заява про розгляд справи за відсутності представника. Представник позивача Кірюхін О.М. подав заяву, в якій просив провести підготовче засідання за його відсутності, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Від [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про визнання позову. 02.02.2026 надійшли заперечення проти висновку органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 02 березня 2026 року надійшла заява представника позивача адвоката Кірюхіна О.М. про розгляд справи за його відсутності та позивача. Позов підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його законний представник в судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи заяву представника позивача та представника органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про розгляд справи за його відсутності, повторну неявку відповідача та подання ним заяви про визнання позову, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (копія договору дарування від 17.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, Витяг з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу: 53420677, дата 17.02.2016). У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (колишня дружина позивача) та [PERSON] , [INFO] (син позивача), що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєві від 10.11.2025, копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2019 року. Відповідно до Довідки про історію проживання мешканця, виданої Муніципальною радою м. Ігуалада 14.07.2025 (переклад з каталанської та іспанської мови), [PERSON] , [INFO] зареєстрований 03.07.2020 за адресою: [ADDRESS] . 28.04.2017 зареєстрований [ADDRESS] , 04.12.2019 знятий з реєстрації [ADDRESS] . Відповідно до довідки «Центр «Навчальний заклад - Ігуалада де Жорба» від 01.09.2025, [PERSON] зарахований у 3-й клас середньої освіти на 2025/2026 навчальний рік. 26 травня 2025 року [PERSON] надав письмову згоду на зняття з реєстрації місця проживання свого сина - [PERSON] з квартири [ADDRESS] (заява [PERSON] , посвідчена [INFO] в м. Барселона, Іспанія, легалізована нотаріусом Почесної нотаріальної колегії Каталонії). 21 серпня 2025 року [PERSON] , діючи як представник [PERSON] на підставі спеціальної довіреності № 150 у м. Барселова 02.06.2025, звернувся до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради із заявою про зняття з реєстрації [PERSON] з адреси: [ADDRESS] . 22 серпня 2025 року державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відмовлено у знятті із зареєстрованого місця проживання [PERSON] через відсутність паспорту. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 18.12.2025, виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає недоцільним визнання дитини таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 521/15090/14-ц та від 22 травня 2024 року в справі № 759/13182/19 зазначено, що право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405 406 ЦК України, зокрема, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні. Отже, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити, що відсутність особи без поважних причин триває понад один рік, а також що відсутні поважні причини непроживання за адресою такого житлового приміщення. Згідно з п.п. 2 п. 50 цього Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Відповідно до ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з квітня 2017 року проживає в Іспанії, отримав паспорт громадянина Іспанії, навчається в навчальному закладі «Центр «Навчальний заклад - Ігуалада де Жорба», його місце проживання зареєстровано в м. Ігуалада з квітня 2017 р. Заявою від 30.01.2026, надісланою суду електронною поштою, [PERSON] та [PERSON] визнали позов та підтвердили, що з квітня 2017 року вони постійно проживають в Іспанії, не збираються повертатись до України та [PERSON] тримав паспорт громадянина Іспанії. Отже [PERSON] , якому виповнилось 14 років, визначив своє місце проживання в Іспанії та втратив інтерес до квартири [ADDRESS] . Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] більше одного року не проживає та не користується квартирою [ADDRESS] без поважних причин, суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. З висновком органу опіки та піклування суд не погоджується, оскільки зазначені у висновку обставини, а саме перебування [PERSON] в евакуації та відсутності права на постійне проживання в Іспанії, спростовуються матеріалами справи. Оскільки [PERSON] з 2017 року проживає разом з матір`ю в Іспанії, не має наміру повертатись до України, отримав паспорт громадянина України, тому житлові права неповнолітнього не порушуються ухваленням рішення про визнання таким, що втратив право на житло. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS] на підставі частини 2 статті 405 ЦК України, тому заявлений позов слід задовольнити.

Outcome: approved