Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № ДП 0011760 від 25.02.2025 року у розмірі 7637,00 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.02.2025 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № ДП 0011760, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору № ДП 0011760 від 25.02.2025 року [PERSON] надано шляхом зарахування на його платіжну карту, кредитні кошти в розмірі 3500,00 грн, строком на 98 днів зі сплатою процентів в розмірі 0,9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та комісії у розмірі 1050,00 грн.. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконував в зв`язку з чим виникла загальна заборгованість в розмірі 7637,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3500,00 грн.; заборгованості по несплаченим процентами за користування кредитом в розмірі 3087,00 грн., 1050,00 грн. заборгованості за комісією. 14.10.2025 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між ТОВ «ФК «Майбіз» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП». Ухвалою суду від 06.01.2026 року відкрито провадження по зазначеній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), за період з 25.02.2025 по 28.02.2025. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи відсутність заперечень представника позивача, відповідно до вимог ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до приписів ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. За змістом ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, у приписах ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 25.02.2025 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № ДП 0011760, за умовами якого: загальний розмір кредиту 3500,00 грн., строк, на який надається кредит 98 днів, процентна ставка становить 0,9% за кожен день користування кредитом. Загальні витрати за кредитом 3181,92 грн. Комісія за надання кредиту 1050,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 6681,92 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка, процентів річних становить 13330,44 %. У реквізитах сторін також зазначено, що одноразовий ідентифікатор d101KfH6 введено 25.02.2025 о 09:23:35. Згідно додатку № 1 до договору № ДП 0011760 від 25.02.2025 року, у якому зазначено графік платежів, загальна вартість кредиту складає 6691,92 грн., з яких тіло кредиту 3500,00 грн., проценти за користування кредитом 2132,92 грн., комісія за надання кредиту 1050,00 грн., реальна річна процентна ставка 13330,44%. Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «ФК «Майбіз», клієнт [PERSON] ідентифікований ТОВ «ФК «Майбіз» шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України, а саме: 25.02.2025 на мобільний номер телефону відповідача [NUMBER] було відправлено одноразовий ідентифікатор d101KfH6. Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260122/65911-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 26.01.2026 року за період з 25.02.2025 по 28.02.2025 вбачається, що 25.02.2025 року було зарахування переказу у сумі 3500,00 грн. на карту № [NUMBER] , що належить [PERSON] .. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № ДП 0011760 від 25.02.2025 року, за період з 25.02.2025 по 12.12.2025, станом на 12.12.2025 року [PERSON] має загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 7637,00 грн., з яких 3500,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 3087,00 грн. заборгованість за процентами, 1050,00 грн. заборгованість за комісією. 14.10.2025 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між ТОВ «ФК «Майбіз» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП». Відповідно до реєстру прав вимоги № 14/10/25 від 14.10.2025 року, ТОВ «ФК «Майбіз» відступило ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № ДП 0011760 від 25.02.2025 року у розмірі 7637,00 грн., з яких 3500,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 3087,00 грн. заборгованість за процентами, 1050,00 грн. заборгованість за комісією. Факт підписання сторонами кредитного договору № ДП 0011760 від 25.02.2025 року та отримання кредитних коштів у розмірі 3500,00 грн. відповідачем [PERSON] не спростовано, тому суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами. При цьому факт видачі [PERSON] кредитних коштів шляхом перерахування на банківську платіжну картку підтверджений належним доказом, а саме довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260122/65911-БТ. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 3500,00 грн., які в добровільному порядку відповідачем не були повернуті, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», яке набуло право вимоги. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. При цьому, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву на позовну заяву та всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України жодних належних доказів на спростування позовних вимог суду не надав. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, які не спростовані відповідачем належними доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» засновані на законі та умовах укладеного кредитного договору, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» заборгованості за кредитним договором № ДП 0011760 від 25.02.2025 року у розмірі 7637,00 грн., з яких 3500,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 3087,00 грн. заборгованість за процентами, 1050,00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за результатами розгляду справи по суті позовні вимоги ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені ним на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав до суду копію договору про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, з якого вбачається, що ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» уклало з адвокатом Ткаченко Ю.О. договір про надання правничої допомоги, ордер на надання правничої допомоги від 03.09.2025 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Крім того, надано витяг з акту № 2-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01.12.2025 року, згідно з яким адвокатом Ткаченко Ю.О. надано ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП наступні послуги: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики 500,00 грн., підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржників за договором позики, представництво інтересів клієнта в суді 4000,00 грн.. Загальна сума, що підлягає оплаті позивачем на користь адвоката Ткаченко Ю.О. становить 4500,00 грн.. Проаналізувавши акт № 2-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01.12.2025 року, суд вважає, що такий вид правових послуг, як вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви. Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані позивачу, не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу. Отже, суд виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 4000,00 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved