Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

19 січня 2026 року Благовіщенським районним судом було прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до Благовіщенської міської ради Кіровоградської області про зобов`язання вчинити дії, стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди яким: позов [PERSON] до Благовіщенської міської ради Кіровоградської області про зобов`язання вчинити дії, стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди - задоволено у повному обсязі. Представник позивача - адвокат І.Висіцька звернулася до Благовіщенського районного суду з заявою про винесення додаткового рішення по справі, посилаючись, що не вирішено питання про судові витрати, а саме не стягнуто з позивача витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Адвокат Висіцька в судове засідання не з"явилась, надіслала до суду заяву в якій просить првести судовий розгляд спави без її участі. Представник відповідача в судове засіданя не з"явився, надіслав до суду заяву про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки заявлена сума є необгрунтованою, не відповідає реальності таких витрат та не є співмірна із складністю справи та виконанням адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витрачених адвокатом. З огляду на положення ч.4 ст.270 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд заяви провести за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду цієї справи. Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на оплату правових послуг адвоката, представником позивача було надано договір про надання професійної правової допомоги від 14.01.2022 року, Акт прийому-передачі послуг з надання правничої допомоги (послуг з адвокатської діяльності) від 26.01.2026 року, рахунок №193/2026 від 14.01.2022 року згідно з Договором №12/2022 від 14.01.2022 року, копію ордеру адвоката Висіцької І.В. про надання правничої [PERSON] від 18.07.2025 року. Згідно п.3 ч.1, ч.2, 3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 18 квітня 2019 року у справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню статті270 ЦПК України та вказано, що "додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав". Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта,є його невід`ємною складовою,ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 26 250,00 грн., з огляду на судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог суд погоджується із доводами представника відповідача , що постановлений до стягнення розмір правничих витрат у розмірі 26 250,00 грн. є надмірним. Відтак, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, суд, виходячи з критерію розумності та пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 20 000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial