Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

05.02.2026 [PERSON] через представника адвоката Адамчук Л.В. звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 31 серпня 2003 року виконавчим комітетом Осламівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 7. Позивач мотивує свої позовні вимоги таким. 31 серпня 2003 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище до одруження « [PERSON] ») уклали шлюб, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.01.2026. На момент звернення до суду син сторін [PERSON] [INFO] досяг повноліття, а донька [PERSON] [INFO] є малолітньою. Протягом шлюбу сімейні відносини сторін поступово погіршувались через різні погляди на сімейне життя. Впродовж тривалого часу (понад три роки) сімейні стосунки не підтримуються. Подальше збереження шлюбу неможливе. Також позивач просить не надавати строк для примирення, оскільки сторони намагалися самостійно вжити заходів для збереження сім`ї, однак, безрезультатно. Ухвалою судді від 09.02.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення судового засідання щодо розгляду справи по суті 03.03.2026. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Адамчук Л.В. у судове засідання 03.03.2026 не з`явилися, однак, у заяві від 27.02.2026 представник позивача адвокат Адамчук Л.В. просила розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання 03.03.2026 не з`явилася, але 03.03.2026 подала письмову заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечила щодо розірвання шлюбу, строк на примирення просила не надавати. Відтак фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання (ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року). Положення Загальної декларації прав людини в Україні знайшли свою реалізацію у Конституції України, законодавчих актах, що дає підстави для реалізації, захисту прав людини. Забезпечення прав людини, визначених у Загальній декларації прав людини, є обов`язком суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 (заяви № 29381/09, 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003, заява № 44647/98). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31 серпня 2003 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Осламівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 7, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.01.2026(а.п. 8). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] (а.п. 9, 10). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб необхідно розірвати, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого протягом тривалого часу сімейні стосунки не підтримуються. Подальше збереження шлюбу є неможливим, а вжиття заходів для збереження сім`ї виявилися безрезультатними, що має істотне значення. Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01.07.2010 у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. Щодо розподілу судових витрат. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією ID: 1547-2629-9444-1423 АТ «ТАСКОМБАНК» від 30.01.2026 (а.п. 5). На підставі Конституції України, ст. 24, 56, 112, 113 СК України,

Outcome: approved