Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст позовних вимог 04.11.2025 позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Щур А.А., через систему Електронний Суд звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на його користь 67 857, 30 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 9 195,97 грн інфляційних втрат, 2 334, 94 грн - 3% річних, 8 000, 00 грн вартості товарознавчої експертизи. Крім цього, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. Процесуальні дії у судовій справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у Галицькому районному суді м.Львова від 04.11.2025 визначено склад суду: головуючий суддя Кротова О.Б. На виконання положень статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за запитом з Єдиного державного демографічного реєстру 05.11.2025 засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» Галицький районний суд м. Львова сформував відповідь №1977649 щодо відповідачки [PERSON] , а 06.11.2025 відповідь №1979334 щодо позивача [PERSON] . Ухвалою від 06.11.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] 09.12.2025 надійшов відзив на позовну заяву. 17.12.2025 представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив. 23.12.2025 представник відповідача Левицька Н.М. подала письмові заперечення на відповідь на відзив. 03.02.2026 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про стягнення судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу. 10.02.2026 представником відповідача Левицькою Н.М. подано клопотання про зменшення розміру заявлених судових витрат. Аргументи учасників справи Представник позивача [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги такими обставинами. 27.05.2024 о 07:50 год на перехресті вулиць Зарицьких-Грецької у Львові, відповідачка [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volvo XC60», д.н.з. [NUMBER] , при повороті ліворуч не надала дорогу, належному на праві власності позивачу [PERSON] , автомобілю «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку прямо, у результаті чого здійснила зіткнення із вказаним автомобілем. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 19.06.2024 справа №464/4010/24 (дата набрання законної сили: 01.07.2024) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Станом на 27.05.2024 цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Volvo XC60», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», поліс №220077182. 07.06.2024 позивачу [PERSON] було виплачено страхове відшкодування у сумі 42 235,43 грн, що відповідає ремонтній калькуляції ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 03.06.2024. Однак, 04.06.2024 [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про те, що під час часткового відновлювального ремонту автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , було виявлено ушкодження, заподіяні внаслідок страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 27.05.2024), та які не було виявлено під час початкового огляду. Зокрема, йдеться про пошкодження підшипника передньої правої ступиці, корпуса підшипника цапфа, та відбійника переднього амортизатора. З урахуванням вказаної заяви, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 08.07.2024 додатково виплатила [PERSON] 3 955,49 грн страхового відшкодування. За результатами експертизи автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , 08.08.2024 експертом [PERSON] (свідоцтво №1678 від 16.01.2014) було складено висновок транспортно-товарознавчої експертизи, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження у ДТП 27.05.2024 становить 136 382,01 грн (без ПДВ), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, складає 68 524,71 грн (без ПДВ) на запчастини і матеріали. Із зазначеної суми 22 832,00 грн складає вартість робіт, 16 611,01 грн - вартість матеріалів, та 96 939,00 грн становить вартість складових (з урахуванням коефіцієнту зносу 0.7 вартість складових становить 29 081,70 грн). З огляду на вказаний висновок експертизи, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 17.06.2025 додатково виплатила [PERSON] 22 333,88 грн страхового відшкодування. Таким чином, загальна сума відшкодування, виплаченого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача становить 68 524,80 грн, що дорівнює вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля. Отже, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконала свої зобов`язання з відшкодування матеріального збитку, заподіяного позивачеві як власнику автомобіля, в повному обсязі. Тому вартість шкоди, яка підлягає відшкодуванню з відповідачки як з винної особи, становить 136 382,01 грн - 68 524,71 грн = 67 857,30 грн. Окрім цього, позивач просить стягнути із відповідачки суму інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за період від 26.08.2024 по 01.11.2025, мотивуючи це врахуванням 90-денного строку, визначеного п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач просить також стягнути з відповідачки витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно договору №28/24 від 16.07.2024 у розмірі 8 000,00 грн, 1 211,20 грн судового збору та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Представник відповідача Левицька Н.М. у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою та вкрай завищеною. Вважає наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних таким, що не відповідає приписам чинного законодавства в силу допущеної помилки при визначенні початкового періоду нарахування цих компенсаційних виплат. Зазначає, що згідно з ч.2 ст.530 ЦК України у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги. Строк виконання зобов`язання особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, перед потерпілим не визначено. Оскільки у 2024 році позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату грошових коштів у сумі 67 857,30 грн, а із претензією звернувся 17.06.2025 (датована 02.06.2025) згідно поштової накладної АТ «Укрпошта» за №7903300083841, то безпідставним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з 26.08.2024. Зауважує, що станом на 26.08.2024, тобто на початок нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних, у відповідача не існувало грошового зобов`язання та обов`язку перед позивачем щодо слати грошових коштів у сумі 67 857,30грн. Також представник відповідача на виконання вимог п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України зазначила, що відповідачка [PERSON] очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000,00 грн. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] не погоджується з твердженнями відповідача. Зазначає, що норма ч.2 ст.530 ЦК України регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони у договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника. Посилаючись на постанову ВП ВС від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, представник позивача зазначає, що норма ч.2 ст.530 ЦК України щодо обов`язку боржника виконати зобов`язання у семиденний строк від пред`явлення кредитором йому вимоги до не договірних зобов`язань не застосовується. Таким чином, зобов`язання з відшкодування шкоди є деліктним і виникає з моменту заподіяння шкоди. Представник відповідача у письмових запереченнях на відповідь на відзив не погодилася із таким трактуванням представника позивача положень ч.2 ст.530 ЦК України з огляду на те, що висновок ВП ВС, на який він посилається, стосується застосування ст.1212 ЦК України, тобто викладений у справі з іншими (неподібними) правовідносинами щодо безпідставно набутого майна. Спір у даній справі стосується правовідносин, які виникли між потерпілим та особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність на підставі ст.1194 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність. У вказаній статті не визначено строку відшкодування шкоди. Тобто спірні правовідносини не є подібними, а висновок ВП ВС є нерелевантний обставинам справи. Акцентує увагу на тому, що грошове зобов`язання виникає з моменту вимоги потерпілого до особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність щодо сплати грошових коштів у разі недостатності страхової виплати. Оскільки позивач звернувся із вимогою сплати різниці між виплаченою сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту лише 17.06.2025, то нарахування інфляційних втрат та 3% річних з серпня 2024 року вважає безпідставним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задоволити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Пояснив, що законом не встановлено чіткого строку виконання деліктного зобов`язання особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тому вважає, що слід за аналогією застосовувати до цих правовідносин 90-денний строк встановлений для відшкодування шкоди страховиком, визначений п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях на відповідь на відзив. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою Сихівського районного суду м.Львова від 19.06.2024 у справі №464/4010/24 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, постанова набрала законної сили. Як встановлено в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, [PERSON] 27.05.2024 о 07:50 год на перехресті вул.Зарицьких-Грецької у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , при повороті ліворуч не надала дорогу автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку прямо, у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вказане судове рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Станом на 27.05.2024 цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Volvo XC60», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», згідно страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220077182. Відповідно до ремонтної калькуляції ПрАТ СК «ПЗУ Україна» №42566 від 03.06.2024, наданої [PERSON] , сума страхового відшкодування складає 42 235,43 грн. 07.06.2024 зазначена сума була виплачена [PERSON] , що підтверджується скріншотом із мобільного додатку банку позивача. 08.07.2024 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було виплачено [PERSON] додатково 3 955,49 грн у відповідь на заяву останнього від 04.06.2024, за змістом якої він просив виплатити додаткове відшкодування, оскільки під час часткового відновлювального ремонту автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , було виявлено пошкодження, заподіяні внаслідок ДТП, що сталася 27.05.2024, зокрема, в початковий звіт не було включено пошкодження підшипника передньої правої ступиці, корпуса підшипника цапфа та відбійника переднього амортизатора. Згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , №28/24 від 08.08.2024: ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження у ДТП 27.05.2024 становить 551554,00 грн; вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля внаслідок пошкодження у ДТП 27.05.2024 становить 136382,01 грн (без ПДВ), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, складає 68 524,71 грн (без ПДВ на запчастини і матеріали). З огляду на вказаний висновок експертизи, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 17.06.2025 додатково виплачено позивачеві 22 333,88 грн, що підтверджується скріншотом із мобільного додатку банку позивача, дата здійснення платежу 17.06.2025. Таким чином, загальна сума відшкодування, виплаченого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача становить 68 524,80 грн, що дорівнює вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля. Отже, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконала свої зобов`язання з відшкодування матеріального збитку, заподіяного позивачеві як власнику автомобіля, в повному обсязі. Як вбачається із претензії представника позивача Щура А.Т., адресованої [PERSON] , від 02.06.2025 (відправленої засобами поштового зв`язку 17.06.2025 згідно з поштовою накладною №7903300083841) [PERSON] звернувся із вимогою відшкодувати [PERSON] збитки, заподіяні внаслідок страхового випадку, та такі, що не підлягають відшкодуванню страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в сумі 67 857,30 грн, а також витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно договору №28/24 від 16.07.2024 в сумі 8 000,00 грн. Сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідачки та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 68 524,80 грн, разом з тим, предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, тобто різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 67 857,30 грн, 8 000 грн витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи, 9 195,97 грн інфляційні втрати, та 2 334, 94 грн - 3% річних, нарахованих за період, починаючи з 26.08.2024 по 01.11.2025. 2.Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідачки [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Оскільки страховий випадок мав місце 27.05.2024, та станом на 27.05.2024 цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Volvo XC60», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», поліс №220077182, до спірних правовідносин щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слід застосовувати положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.1 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. В силу положень ст.29 вищезазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно із ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина перша-друга статті 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Поширення положень статті 625 ЦК України щодо сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди у повній мірі узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18). Разом із тим, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Суд вважає безпідставними покликання представника позивача на те, що враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати складає 90 днів, у відповідачки [PERSON] виникло прострочення виконання грошового зобов`язання після закінчення 90 денного строку з дня звернення позивача [PERSON] з необхідними документами про виплату страхового відшкодування до страховика ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють граничний строк виконання грошового зобов`язання виплати саме страховиком страхового відшкодування, та жодним чином не встановлює будь-які строки виконання зобов`язань для особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Натомість, обов`язок відшкодувати завдану шкоду в особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, виникає лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування такої шкоди, і лише щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тобто в будь якому разі в особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає вже після виплати страхового відшкодування. Крім цього, за своєю суттю зобов`язання з відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Суд враховує правові висновки, викладені за подібних правовідносин у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2025 року в справі № 694/1482/21 (провадження № 61-17399св24) про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно яких: «при вирішенні питання про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] апеляційний суд обґрунтовано вказав, що джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання». Висновки суду Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування, однак, страхове відшкодування не покриває у повному обсязі завданої позивачу шкоди, а тому різниця між вартістю відновлюваного ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] . Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню, суд приймає за основу висновок транспортно-товарознавчої експертизи №28/24 від 08.08.2024, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження у ДТП 27.05.2024, становить 136 382,01 грн (без ПДВ), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, складає 68 524,71 грн (без ПДВ). Загальна сума відшкодування, виплаченого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача становить 68 524,80 грн, що дорівнює вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля. Тому вартість шкоди, яка підлягає відшкодуванню з відповідача як з винної особи, становить 67 857,30 грн (136 382,01 грн - 68 524,71 грн). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням в розмірі 67 857,30 грн. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд приходить до наступного висновку. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, до них підлягає застосуванню частина 2 статті 625 ЦК України. Разом з тим, питання про відшкодування позивачу [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та визначення її розміру вирішується в межах розгляду даної справи, відтак до набрання законної сили судовим рішенням за результатом розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON] у відповідача не виник обов`язок з відшкодування шкоди. Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 67 857,30 грн, у відповідачки настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. З огляду на те, що на момент звернення позивача [PERSON] до суду з позовом, між сторонами договір про відшкодування шкоди не укладався, рішення суду про стягнення з відповідачки на користь позивача майнової шкоди, яке не виконується, не ухвалювалося, конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди не відбулося, а тому у відповідачки [PERSON] були відсутні визначені (конкретизовані) грошові зобов`язання перед позивачем, а відтак і прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не підлягають до задоволення. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2025 року по справі № 694/1482/21 (провадження № 61-17399св24), постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18). Розподіл судових витрат Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач у справі заявив позовні вимоги до відповідачки про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 79 388,21 грн, що складається із 67 857,30 грн завданої шкоди, 9 195,97 грн інфляційних втрат, 3% річних в сумі 2 334, 94 грн. Судом вказані вимоги задоволено частково на загальну суму 67 857,30 грн (матеріальна шкода). Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1035, 33 грн, що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивачем [PERSON] надано договір про виконання транспортно-товарознавчої експертизи від 16.07.2024, акт виконаних робіт від 01.08.2024, рахунок за експертні послуги від 01.08.2024, а також квитанцію №М343-2Н76-2Н4В-16В7 від 01.08.2024, згідно з якими вартість проведення транспортно-товарознавчої експертизи становить 8 000 грн, які сплачено позивачем, відтак суд приходить до висновку про стягнення із відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат за проведення експертизи у розмірі 6 838,40 грн, що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Під час судового розгляду адвокат Щур А.А., який представляє інтереси позивача [PERSON] подав заяву в якій просив вирішити питання про стягнення з відповідачки [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача подано суду: -ордер серії ВС №1377581 від 02.06.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/1881 від 31.01.2019; -договір №31/03-25 про надання правової допомоги від 31.03.2025, з додатковою угодою №1 від 10.11.2025, укладені між адвокатом Щур А.А. та [PERSON] , згідно яких вартість правової допомоги у справі №461/9063/25 становить 15 000 грн, та є фіксованим розміром гонорару адвоката; -акт №1 від 17.11.2025 наданих послуг за договором про надання правової допомоги №31/03-25 від 31.03.2025, в якому вказано опис наданих послуг: виконання позовної заяви, виконання процесуальних документів та повний супровід справи в суді першої інстанції, загальна вартість послуг, наданих за цим актом становить 15 000 грн; -платіжну інструкцію №863454586 від 11.12.2025, про оплату [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON] 15 000 грн, як оплату правової допомоги за договором №31/03-25, акт №1 від 17.11.2025. Представником відповідача - адвокатом Левицькою Н.М. 10.02.2026 через систему «Електронний суд» подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування покликається на те, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн, становлять понад 20 % від розміру шкоди, яку просить стягнути позивач, що явно не відповідає критеріям розумності та співмірності. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно є справою незначної складності. Судова практика у даній категорії справ є сталою та послідовною, що свідчить про відсутність у справі складних фактичних чи правових питань, які б вимагали особливого обсягу правничої допомоги чи великої кількості часу на надання послуг. Вважає витрати на правничу допомогу вкрай завищеними по відношенню до складності справи. Просить визнати заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомог таким, що не відповідає вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України та зменшити його. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи на обґрунтування сум заявлених витрат на правничу допомогу, враховуючи доводи клопотання представника відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом позивача документів (позовна заява та відповідь на відзив, їх значення для спору (справи), тричі (17.12.2025, 12.02.2026, 19.02.2026) участь адвоката Щура А.А. в судових засіданнях, які відкладались, в тому числі за клопотанням сторін для мирного врегулювання спору, та в одному судовому засіданні (26.02.2026) при розгляді справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Визначаючи розмір витрат які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме складності справи (справа про відшкодування шкоди розглянута за правилами спрощеного позовного провадження), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідних актах), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони. Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити заявлений адвокатом Щуром А.А. розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10 000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу (10 000 грн) відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони (подання позову, відповіді на відзив), тривалістю слухання справи у суді. З огляду на наведене, оскільки позов задоволено частково (85,48%), із відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 548 грн, що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved