Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] , через адвоката Бардадим О.К., звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що тривалий час працював на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на ряд хронічних професійних захворювань, про що було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12.11.2025 року. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 74/25/2730/В від 17.12.2025 року [PERSON] встановлено первинно 65 % втрати професійної працездатності до 01.12.2026 року за професійним захворюванням, встановленим 24.09.25 року, встановлена 3 група інвалідності з 19.11.2025 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, потерпає від фізичного болю. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 210000 гривень, яку просив стягнути з відповідача. 29 січня 2026 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 18 лютого 2026 року відповідач надав відзив на позовну заяву. У якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивач 30.10.2025 року уклав договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, моральну шкоду оцінив в розмірі 12987 грн. 01 коп., яка сплачена підприємством у повному обсязі. Повторна виплата моральної шкоди не передбачена. Ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. АТ «МГЗК» виконало умови договору та відшкодувало моральну шкоду. Діагнози та причини втрати [PERSON] працездатності, які вказані у договорі про відшкодування моральної шкоди, аналогічні тим, на які позивач послався звертаючись до суду. Позовні вимоги не обґрунтовані. 2 березня 2026 року представник позивача надала відзив на позов та просила позовні вимоги задовольнити, оскільки право на відшкодування виникло з моменту первинного огляду, а договір укладено до того. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з червня 2002 року по листопад 2024 року, в умовах впливу шкідливих факторів на посадах підземного машиніста електровоза, підземного гірника очисного забою. 7 листопада 2024 року звільнений в зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, п.2 ст.40 КЗпП. 30 жовтня 2025 року між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та [PERSON] було укладено договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, за умовами якого сторони уклали цей договір про добровільне відшкодування відповідачем моральної шкоди, яка завдана позивачу втратою здоров`я внаслідок виявлених професійних захворювань , за основним діагнозом: 1.Радикулопатія попереково-крижова L5- S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на тлі екструзії міжхребцевого диску L5- S1 , протрузії міжхребцевого диску L4-L5, випинання між хребцевого диску L5- S1, стійким та вираженим больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів R.1ст. (ПФ другого ступеня); 2. Вібраційна хвороба від дії локальної вібрації другої стадії з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії, частими акроанггіоспазмами , двобічним плечолопатковим періатрозом ( ПФ другого ступеня ) остероартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів R.1ст. (ПФ першого ступеня), деф.артрозом дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями на кистях; 3. Хроничний (пиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Не різко виражений пневмофіброз. ЛН першого ступеня; 4. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху) за кваліфікацією [PERSON] і [PERSON] . Захворювання професійні (24.09.2025 року), що підтверджується повідомленням про хронічне захворювання ВП`НПМЦПЗ НУОЗ України» м.Кривий Ріг № 12/1003/2-1265 від 26.09.2025 року, на наступних умовах, зокрема: 1) [PERSON] моральну шкоду від втрати здоров`я внаслідок професійних захворювань, які отримав за час роботи на АТ «Марганецький ГЗК», оцінює в розмірі 12987 грн 01 коп.; 2) моральна шкода, яка завдана [PERSON] унаслідок нещасного випадку, за цим договором відшкодовується одноразово. Згідно пункту 4 вказаного вище договору, АТ «Марганецький ГЗК в строк до 5 листопада 2025 року сплачує [PERSON] в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди за цим договором, грошові кошти в сумі, яка залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ставками 18 відсотків та 5 відсотків, з передбаченої у цьому договорі суми розміру моральної шкоди, яка зазначена в пункті 1 цього договору, а саме: 10000 грн, шляхом безготівкового перерахування вищезазначеної суми на рахунок, відкритий на його ім`я у AT «Банк Кредит Дніпро». У пункті 5 вказаного вище договору зазначено, що при виконання відповідачем усіх своїх зобов`язань за цим договором моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок професійних захворювань, вважається відшкодованою у повному обсязі. АТ «Марганецький ГЗК» умови договору виконав 4 листопада 2025 року, перерахувавши кошти, що підтверджується копіями платіжних інструкцій. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 74/25/2730/В від 17.12.2025 року [PERSON] встановлено первинно 65 % втрати професійної працездатності до 01.12.2026 року за професійним захворюванням, встановленим 24.09.25 року, та 3 групу інвалідності. Згідно із ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1 ст. 1168 ЦК України). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. [PERSON] прийняв виконання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди та не оспорював його умов. Відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, особам надається право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Отже, принцип свободи договору відповідно до статті 6, частини першої статті 626, статті 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Разом з тим сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає зі змісту акта законодавства, така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)). Презумпція правомірності договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 30 жовтня 2025 року не спростована, зазначений договір є правомірним та таким, що виконаний його сторонами: АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та [PERSON] . Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі№ 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Отже, позивач реалізував своє право на отримання компенсації за моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, у розмірі, спосіб та строки, визначені ним самостійно у результаті домовленості з відповідачем, тому зобов`язання відповідача з відшкодування завданої моральної шкоди припинилось виконанням, проведеним належним чином. [PERSON] реалізував своє право на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок виявлених захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», за договором про добровільне відшкодування моральної шкоди, що виключає можливість повторного відшкодування йому моральної шкоди. У разі, коли позивачу за його згодою вже надано добровільне відшкодування моральної шкоди за тим самим фактом ушкодження на виробництві, національне законодавство не створює підстав для автоматичного повторного нарахування компенсації за ті самі моральні збитки. За умов, коли позивач не оспорював договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, обумовлена ним виплата моральної шкоди може бути врахована як повна сатисфакція, а вимога про повторне відшкодування не підлягає до задоволення. Вищевикладене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 180/1013/24. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності встановивши, що сторонами досягнуто домовленості щодо розміру і порядку відшкодування моральної шкоди, яка завдана позивачу втратою здоров`я внаслідок виявлених професійних захворювань, які встановлені у Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 вересня 2025 року, що підтверджується укладеним між ними договором від 30 жовтня 2025 року, приймаючи до уваги, що діагнози та причини втрати працездатності, які слугували підставою для відшкодування моральної шкоди за договором, аналогічні тим, на які позивач посилався звертаючись з зазначеним позовом до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено. Таким чином, суд вважає, що оскільки [PERSON] вже скористався своїм правом, а подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено, заявлений позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed