Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 22.09.2018 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який в подальшому було розірвано на підставі заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29.08.2024 року. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , біологічним батьком якої є позивач. Проте, оскільки дитина була зачата під час перебування у шлюбі, орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовився внести відомості про біологічного батька. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати його батьком [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису про народження останньої, змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », виключити відомості про [PERSON] як батька дитини, зазначивши батьком [PERSON] . Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12.08.2025 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 26.10.2025 року по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою від 29.12.2025 року провадження по справі було поновлено та призначено її до подальшого розгляду у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою від 03.02.2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В наданих заявах позивач та третя особа [PERSON] просили провести розгляд справи без їх участі. Відповідач за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в наданій заяві просив розглядати справу за відсутності представника відділу. За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.211,223,247,280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи по суті в заочному порядку, за відсутності сторін та третіх осіб, за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.09.2018 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29.08.2024 року у цивільній справі №242//1248/24 було розірвано. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 15.03.2025 року складено відповідний актовий запис №466 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.03.2025 року, у яких батьком дитини зазначено [PERSON] . В пред`явленому позові позивач [PERSON] зазначив, що саме він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із чим, просив визнати його батьком останньої та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, змінивши прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », виключити відомості про [PERSON] як батька дитини, зазначивши батьком [PERSON] . Відповідачка під час розгляду справи в суді визнала, що саме позивач є біологічним батьком її доньки [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи судом за клопотанням позивача було призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, згідно висновку якої №103-160-2025 від 15.12.2025 року встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Згідно ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 639/2026/17 звернула увагу, що в Сімейному кодексі України є прогалина та відсутній чіткий регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин у випадку, коли чоловік, який вважає себе біологічним батьком та ініціює позов про визнання батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття та народження не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, запис про батька дитини у Книзі записів народжень зроблено за вказівкою матері, проте після реєстрації матір`ю дитини шлюбу з іншим чоловіком відомості до актового запису змінюються на підставі заяви її чоловіка про визнання батьківства. Позбавлення чоловіка, який вважає себе біологічним батьком, права ініціювати позов про визнання батьківства суперечить принципу розумності та справедливості. Тому позов чоловіка, який вважає себе біологічним батьком, про визнання батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття та народження не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, запис про батька дитини у Книзі записів народжень зроблено за вказівкою матері, проте після реєстрації матір`ю дитини шлюбу з іншим чоловіком відомості до актового запису було змінено на підставі заяви її чоловіка про визнання батьківства, підлягає розгляду по суті з дотриманням статей 128, 129 СК України на підставі аналогії закону. У п.10 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У постанові від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved