Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 14.02.2019 року між АТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту №500813666, відповідно до умов якої відповідачу надано кредит в сумі 94056,01 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.05.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 130269,65 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 90686,68 грн., по відсоткам в розмірі 32382,97 грн., по штрафам в розмірі 7200 грн. А тому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 130269,65 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Рух справи в суді Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Аргументи учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. У відповіді на відзив та в додаткових поясненнях представник позивача зазначила, що відповідач, підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту добровільно погодився на умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання. Згідно з випискою по особовому рахунку, відповідач не лише отримав кошти, а й здійснював активні операції з ними, що свідчить про визнання умов договору шляхом конклюдентних дій. Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру банків та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо АТ «Альфа-Банк» внесено запис про зміну найменування на АТ «Сенс Банк» без припинення юридичної особи. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав суду відзив та позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, у яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивачем не долучено до матеріалів справи угоду про надання споживчого кредиту №500813666 від 14.02.2019 року. Крім того, анкета-заява не є доказом того, що відповідач уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту, а лише свідчить про те, що відповідач мав у вказаному банку відповідні банківські рахунки. Також, підписи відповідача на оферті та на графіку платежів не доводить того факту, що відповідач уклав вищезазначену угоду. Матеріали справи не містять жодного доказу, які б засвідчили факт передачі грошей. Виписки про рух коштів не засвідчені ні підписами ні печаткою банку. В меморіальному ордері відсутні штамп банку та підписи уповноважених осіб. Крім того, позивач АТ «Сенс Банк» є неналежним позивачем, оскільки до матеріалів справи не долучено рішення про зміну найменування. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що 14.02.2019 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.17). 14.02.2019 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №500813666 відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту (а.с.16). Дата повернення кредиту 15.02.2023 року. Для повернення заборгованості за угодою відповідач пропонує використати рахунок № [NUMBER] , відкритий у банку. Кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором №501022759 від 26.04.2028 року в розмірі 94056,01 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 94056,01 грн., процентна ставка, % річних 23,00%, тип ставки фіксована, строк кредиту 48 місяців. 14.02.2019 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №500813666 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №500813666 від 14.02.2019 року (а.с.16зв.). У додатку №1 до угоди, сторони узгодили графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.17зв.). Посилання представника відповідача на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджував факт передачі коштів відповідачу є безпідставними, виходячи з наступного. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях (ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до абзацу 2 ч.9 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254). Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення). Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення). Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення). В матеріалах справи наявна виписка руху коштів за рахунком у АТ «Альфа Банк» відповідача [PERSON] за період з 14.02.2019 року по 19.05.2025 року (а.с.8-14). У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року по справі №355/558/18, провадження №61-10222св19 зазначено, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи вищезазначене, виписка по рахунку є належним і достатнім доказом отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 94056,01 грн. та наявності заборгованості. Крім того, суд вважає, що посилання відповідача на неукладність угоди про надання споживчого кредиту є необґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.22-23), відповідач [PERSON] виконував частково вимоги угоди про надання споживчого кредиту шляхом сплати відповідних платежів на суму 22552,68 грн., а тому відсутні підстави вважати, що між сторонами не склалися договірні правовідносини. Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.02.2025 року у справі №504/3085/20, провадження № 61-17178сво23. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за угодою про надання споживчого кредиту №500813666 від 14.02.2019 року виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 94056,01 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок, що підтверджується випискою руху коштів (а.с.8-14). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за угодою про надання споживчого кредиту №500813666 від 14.02.2019 року належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.05.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 130269,65 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 90686,68 грн., по відсоткам в розмірі 32382,97 грн., по штрафам в розмірі 7200 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.22-23). Крім того, суд враховує і те, що свого контррозрахунку відповідачем та його представником суду не надано. Згідно з Витягом з Державного реєстру банків (а.с.24) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.30-42), внесено запис про зміну найменування з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Приписами ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з вимоги про усунення порушень (а.с.25), АТ «Сенс Банк» надсилав вимогу відповідачу [PERSON] про сплату заборгованості, однак відповідач вимогу не виконав, заборгованість не оплатив. З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю кредит в порядку, на умовах та в строк, що передбачені угодою, зокрема тіло кредиту в сумі 90686,68 грн. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в сумі 32382,97 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по штрафам в сумі 7200 грн., суд зазначає наступне. Сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.18), відповідно до умов якого передбачено наслідки прострочення невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме штрафи: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів 200 грн., за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів та більше 400 грн. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20). Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо штрафів, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, дана інформація має загальний інформативний характер та фактично є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Суд вважає, що підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем було погоджено та встановлено банком штрафи саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за штрафами. Враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування, у тому числі щодо сплати штрафів, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Крім того, у анкеті-заяві про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 14.02.2019 року відсутня інформація про паспорт споживчого кредиту. Суд вважає, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору, а саме про штрафи. В оферті та акцепті відсутні домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а відтак, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, у зв`язку з чим безпідставним є нарахування банком заборгованості по штрафам, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за штрафам необхідно відмовити. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 14.02.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту №500813666, на підставі якої відповідачем отримано від АТ «Альфа-Банк» в якості кредиту грошові кошти в розмірі 94056,01 грн., які він зобов`язався повернути з одночасною сплатою процентів, однак відповідач свої зобов`язання за договірними зобов`язаннями в повному обсязі належним чином не виконав, як наслідок, заборгованість перед АТ «Сенс Банк» становить 123069,65 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 90686,68 грн. та по відсоткам в розмірі 32382,97 грн. Відомості про те, що відповідач на час розгляду справи виконав свої зобов`язання за угодою №500813666 перед АТ «Сенс Банк» в суду відсутні. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту №500813666 від 14.02.2019 року в розмірі 123069,65 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 90686,68 грн. та по відсоткам в розмірі 32382,97 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Щодо судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2288,44 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial