Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті особи, або пропала безвісти в районах проведення воєнних дій або АТО. Заяву обґрунтовує тим, що в червня 2022 року невідомі особи, які проживають у смт Верхній Рогачик, Херсонської області повідомили її родину про смерть її батька [PERSON] . Вказує, що перед смертю батько був у тяжкому стані після перенесеного інсульту та був паралізований, потребував постійного догляду. Після того, як їм стало відомо про факт смерті [PERSON] , будь-якого контакту з особами, які про це повідомили вона не мала. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, тому отримати документ, що підтверджує факт смерті, за зразками законодавства України та який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті неможливо. У зв`язку з вищевикладеним заявник і звернулася до суду. Вказує, що встановлення факту необхідне для оформлення відповідного свідоцтва про смерть, припинення пенсійних виплат та можливого вирішення спадкових питань. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] від 01.12.2023 року серія [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , помер червні 2022 у смт Верхній Рогачик, Херсонської області. 23 лютого 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відкрито окреме провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала, просила задовольнити, пояснила, що про смерть батька їй повідомила в телефонній розмові в червні 2022 року дочка двоюрідного брата [PERSON] . Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення на офіційну електронну адресу, та електронний кабінет ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного листа в його електронний кабінет. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження заявлених вимог, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01.12.2023. Мати заявниці [PERSON] померла [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть від 17.07.2014 [NUMBER] . Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч. 1 ст. 317 ЦПК України). Статтею 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до переліку територіальних громад, які розташовані на території проведення бойових дій, або які перебувають в тимчасові окупації (оточенні) затвердженого Розпорядженням Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, станом на 23.02.2026 року населений пункт Верхній Рогачик, Каховського району, Херсонської області знаходиться в окупації. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За приписами ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України 08.08.2006 року № 545 (далі Інструкція). Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину. Розділом 1 п. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 передбачено, що за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. За приписами розділу 5 п. 1 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття допустимості, належності, достовірності та достатності доказів, як засобів доказування при здійсненні цивільного процесуального судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, за правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на обґрунтування заявлених вимог про встановлення факту смерті [PERSON] в червні 2022 року заявником не було надано жодних доказів. Крім того, суд оцінюючи надану заявником інформацію від невідомих осіб на предмет її належності та допустимості, виходить із основних засад законності, не приймає її до уваги, а також ставить під сумнів її достовірність. Таким чином, заявником не надано жодних доказів, які достовірно свідчать про смерть особи в певний час і за певних обставин, окрім того, заявником не надано підтвердження місця проживання [PERSON] , медичної документації, які б відображали стан здоров`я [PERSON] , лікарське свідоцтво про смерть, тощо. Згідно ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed