Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У грудні 2025 рокутовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду із позовною заявою до[PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 09 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір № 4457811 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримав позику у розмірі 2000 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] . Стандартна процентна ставка склала 2.5% на день. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого первісний кредитор відступив свої права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників передТОВ «Лінеура Україна», визначеними в Реєстрі боржників, в т.ч. і за договором №4457811 у розмірі 14550 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 2000 грн., заборгованість за процентами 11550 грн., штрафні санкції - 1000 грн. Позивачем у межах строку дії договору за період з 26 жовтня 2024 року по 04 березня 2025 року нараховані проценти у розмірі 6500 грн. Враховуючи вищевикладене, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 21050 грн., судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Спрощене позовне провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, висловив свою позицію щодо підтримання висунутих позовних вимог. Відповідач двічі в судове засідання також не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання, причин свого неприбуття не повідомляв, будь - яких заяв чи клопотань до суду не направив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 березня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4457811, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на його платіжну картку в розмірі 2000 грн., строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 2.50 % в день в межах всього строку кредиту, та зниженою процентною ставкою 0.01 % в день, яка застосовується якщо клієнт до 28 березня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до умов п.п. 1.2. п. 1 кредитного договору, банк надає позичальнику грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та виконати інші обов`язки, передбачені договором. П.п. 1.3. п. 1 кредитного договору визначено, що періодичність платежів зі сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Відповідно до п.п. 1.5 кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 185488.02% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 20000 грн. За змістом п. 2.1 договору перерахування коштів здійснюється на платіжну картку № [NUMBER] . У відповідності до п.п. 9.7 кредитного договору договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству і ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Договір підписано відповідачем електронним підписом 24724. Зі змісту відповіді ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 01 листопада 2024 року 09 березня 2024 року о 17:40:13 відбулось зарахування коштів на суму 2000 грн., маска картки № [NUMBER] . З інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 30 січня 2026 року, витребуваної за ухвалою суду від 23 грудня 2025 року, видно, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку №[NUMBER] . З виписки за договором вбачається, що на вказану банківську карту надійшли кошти у розмірі 2000 грн. 09 березня 2024 року. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого первісний кредитор відступив свої права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників передТОВ «Лінеура Україна», визначеними в Реєстрі боржників, в т.ч. і за договором №4457811 у розмірі 14550 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 2000 грн., заборгованість за процентами 11550 грн., штрафні санкції - 1000 грн. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу № 25/10/2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Таким чином, сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов`язань у визначений договором строк щодо повернення кредиту не виконав. За змістом розрахунку заборгованості за вказаним договором, складеного ТОВ «Лінеура», відповідач станом на 25 жовтня 2024 року має заборгованістьу розмірі 14550 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 2000 грн., заборгованість за процентами 11550 грн., штрафні санкції - 1000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором, складеного позивачем, заборгованість відповідачем не погашена, залишок заборгованості за кредитним договором складає 21050 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 2000 грн., заборгованість за процентами 11550 грн., штрафні санкції - 1000 грн., нараховані позивачем за період з 26 жовтня 2024 року по 04 березня 2025 року проценти - 6500 грн. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 2000 грн. та процентів у розмірі 11550 грн. Також, оскільки ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" правомірно набуло право вимоги за кредитним договором № 4457811 від 09 березня 2024 року, а відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за договором, отже заборгованість за відсотками у розмірі 6500 грн., нарахованими позивачем за 130 календарних днів (у межах строку кредитування), є доведеною та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення штрафу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, позивач прохав стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема і штраф в розмірі 1000 грн. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вимоги про стягнення штрафу у розмірі 1000 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» підлягають частковому задоволенню. Позивач просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Витрати на оплату судового збору позивача та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10000 грн. підтверджуються матеріалами справи: платіжною інструкцією від 04 грудня 2025 року № 8213 на суму 2422 грн. 40 к., договором про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінтраст Капітал» і адвокатом Столітнім М.М., актом № 13375 приймання-передачі наданих послуг від 04 грудня 2025 року, заявкою № 13375 від 05 листопада 2025 року на виконання доручення від 10 грудня 2024 року. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи розмір задоволених позовних вимог 95.25 %.

Outcome: partial