Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

В жовтні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1379-2505 від 11 квітня 2024 року. Позов обґрунтовано тим, що 11 квітня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено вказаний договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 15 000 грн. строком на 300 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом (1,25 % в день-промо ставка, 2,5 % в день базова ставка), на виконання умов якого 11 квітня 2024 року було надано кредитні кошти в сумі 15 000 грн. 00 грн., які відповідач не повернув, відсотків за користування кредитом не сплатив, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в загальній сумі 75 000 грн. 00 коп., в т.ч. 15 000 грн. 00 коп.- заборгованість за кредитом, 60 000 грн. 00 коп.- відсотки за користування кредитом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2025 року справу передано за підсудністю на розгляд Хаджибейського районного суду м.Одеси. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2025 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Представницею відповідача, адвокаткою Зачепіло Зоряною Ярославівною через систему «Електронний суд» надано відзив на позовну заяву, в кому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність доказів перерахування кредитних коштів, розрахунку заборгованості, первинних документів на підтвердження отримання кредиту, відсутність у позивача права нараховувати відсотки за користування кредитом у зазначеному в договорі розмірі з огляду на положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені. Справу розглянуто в змішаній (паперовій та електронній формі). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 квітня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики про відкриття кредитної лінії № 1379-2505 (далі- «кредитний договір»), відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 15 000 грн (п.4.1. кредитного договору) строком на 300 днів (п. 4.12 кредитного договору) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25 % в день протягом першого базового періоду, що дорівнює 30 календарним дням, у разі несвоєчасної сплати відсотків за стандартною ставкою 2,5 % в день протягом наступних періодів (п. 4.8., 10.1. кредитного договору). Згідно п. 4.9. кредитного договору, сплата відсотків за користування кредитом має здійснюватись в останній день базового періоду. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Таким чином, скріпивши Договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів належним чином не виконано, докази сплати відповідачем коштів на погашення кредиту в матеріалах справи відсутні. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про недоведеність отримання кредитних коштів, оскільки до позовної заяви надано копію квитанції АТ «КБ «Приватбанк» від 11.04.2024 р. (міститься в електронній справі), з якої вбачається переказ грошових коштів позивачем за кредитним договором в сумі 15 000 грн. на картку з номером, зазначеним як номер особистого електронного платіжного засобу відповідача при укладенні ним кредитного договору. Стороною позивача додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 10.09.2025 року заборгованість відповідача складає 121 875 грн. 00 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом 15 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 106 875 грн. 00 коп. Суд погоджується з доводами сторони відповідача про невідповідність розміру відсотків за користування кредитом положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки згідно вказаної норми закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, що не може перевищувати 1 %. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 10.09.2025 року в розмірі 60 000 грн. 00 коп., з яких 15 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 45 000 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом в межах строку кредитування з урахуванням обмежень, встановлених ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (15 000 грн. 00 коп. * 1 % * 300 днів). Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1937 грн. 92 коп., пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial