Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У грудні 2025 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці через систему "Електронний суд" з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 29.05.2025-100001759 від 29.05.2025 року у розмірі 45220 гривень, а також сплачений при подачі позову судовий збір. В обґрунтування таких позовних вимог у позові зазначено наступне. 29.05.2025 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29.05.2025-100001759 від 29.05.2025 року шляхом електронного підписання останньою пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки на отримання кредиту. Отже, відповідачкою акцептовано умови Договору. 04.06.2025 між Кредитодавцем та Позичальником було укладено додатковий договір, за яким Сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою Позичальника збільшити Суму Кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору: сума Кредиту з дати укладення даного Додаткового Договору становить 14000 грн. 00 коп. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує і кредит у визначений договором не повернула, у зв`язку із чим станом на день подачі позову у неї утворилася заборгованість у розмірі у розмірі 45220 грн., що складається з: тіла кредиту - 14000 грн.; процентів - 21420 грн.;комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 2800 грн.; неустойки - 7000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін . Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду повторно не з`явилася; 28.01.2026 року подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення адвоката, проте до цього часу правничою допомогою не скористалася, клопотань про відкладення орозгляду справи не подала, що розцінюється судом як неявка без поважних причин. Відзиву на позов [PERSON] також не подала. З урахуванням викладеного, а також у зв`язку із наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України її розглянути у відсутність відповідачки, на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення . Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2025 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Споживчий центр» з метою отримання кредиту та шляхом підписання заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення договору (оферти), підписала кредитний договір № 29.05.2025-100001759 від 29.05.2025 року. Відповідно до зазначеного кредитного договору, кредит надається на наступних умовах: сума кредиту: 10000 грн. 00 коп., строк, на який надається Кредит 184 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту - 28.11.2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту. 04.06.2025 між Кредитодавцем та Позичальником було укладено додатковий договір, за яким Сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою Позичальника збільшити Суму Кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору: сума Кредиту з дати укладення даного Додаткового Договору становить 14000 грн. 00 коп. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 29.05.2025-100001759 від 29.05.2025 року заборгованість [PERSON] становить 45220 грн. та складається з: тіла кредиту - 14000 грн.; процентів - 21420 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 2800 грн.; неустойки - 7000 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 29.05.2025 року по 28.11.2025 року . Також в матеріалах справи міститься підтвердження укладеного кредитного договору № 29.05.2025-100001759 від 29.05.2025 року, згідно якого пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), заявки від 29.05.2025року, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцент) підтверджено укладання електронного кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , а також міститься додаток до анкети позичальника, згідно якого позичальниця [PERSON] надала свої контактні дані та підписала її електронним підписом, з використанням одноразового ідентифікатора Е914 . Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договору кредиту в електронній формі, отримання відповідачкою кредитних грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто - неналежне виконання умов укладеного договору в електронній формі, у зв`язку з чим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення із боржника фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків, комісії. Разом з тим, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути крім тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, розмір та умови нарахування яких передбачені в зазначеному договорі, також неустойку у розмірі 7 000, 00 гривень . Згідно з пунктом 18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання заборонено відповідно до пункту 18 розділуПрикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу Українив період дії воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні`у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану», продовженогоУказами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022,№ 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024від 23.07.2024, № 740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення неустойки за договором кредиту № 29.05.2025-100001759 від 29.05.2025 року у розмірі 7 000, 00 гривень задоволенню не підлягають . Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою від 11.02.2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п. 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Аналізуючи умови договору, суд приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Підписанням договору та паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідачка підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідачка ознайомилася з умовами кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього, проте не зробила цього. З огляду на вищевикладене суд вважає, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача сума несплаченої нею комісії в розмірі 2800,00 грн. Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного договору, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання та їх неналежного виконання відповідачкою, суд вважає правильним задовольнити позов частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 29.05.2025-100001759 від 29.05.2025 року у розмірі 38 220, 00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 14 000, 00 гривень, проценти за користування кредитом - 21 420, 00 гривень, комісія - 2800, 00 грн. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 гривень, то з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку 2422,40 х 84,52 % ( відсоток розміру задоволеного позову):100 % = 2047,41 гривень (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial