Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У вересні 2025 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє представник адвокат Калінка-Бондар Олександра Богданівна звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила суд позбавити свого батька [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування позову вказує, що 09.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу народилася позивач [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя її батьків не склалося через зловживання батьком алкоголем, вчинення ним сварок і проявами неповаги до неї та її мами, у зв`язку з чим рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.03.2013 у справі № 383/245/13-ц шлюб батьків було розірвано та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини. Таким чином, вона з січня 2016 року разом зі своєю матір`ю проживала в м. Кропивницькому. [INFO] її мама [PERSON] , померла. При цьому, батько не виявив бажання забрати її на своє утримання та виховання та після смерті мами вона постійно проживає зі своїм рідним дядьком [PERSON] , та його сім`єю, які турбуються про неї, займаються її вихованням, розвитком та навчанням, забезпечують всім необхідним для комфортного життя. Вказує, що її батько фактично з 2013 року ніяким чином не піклувався про неї не проявляв заінтересованості в її подальшій долі, не цікавився станом її здоров`я, навчання, підготовкою до самостійного життя, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Її дядько [PERSON] у 2023 році вже звертався до суду з позовними вимогами про позбавлення [PERSON] батьківських прав, де рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.08.2023 року у справі № 383/182/23 позов було задоволено повністю, проте постановою Кропивницького апеляційного суду від 11.01.2024 року це рішення суду було скасовано. З цього часу минуло вже більше 1 року та 8 місяців, однак, поведінка відповідача по відношенню до неї на краще не змінилась, відповідач знову самоусунувся від її виховання. Наразі вона проживає в сім`ї свого дядька в м.Кропивницький, про що знає відповідач, але він ні разу не приїздив до неї, в школу не приходив, не відвідував батьківські збори, та взагалі не виходить на зв`язок. Крім того, вказує, що вона хотіла змінити прізвище, тому звернулася з письмовою завою до відповідача, в якій просила узгодити дату та час зустрічі, вказану заяву 04.08.2025 року було отримано відповідачем, однак по теперішній час жодної відповіді на неї не було отримано, жодного повідомлення чи телефонного дзвінка вона від батька не отримувала, на цій підставі між нею та батьком зберігається формальний юридичний зв`язок. Відповідач незважаючи на попередження судом апеляційної інстанції про необхідність зміни свого ставлення по відношенню до своєї дочки, свідомо продовжує нехтувати виконанням батьківських обов`язків по відношенню до неї, не забезпечує їй нормальний стан здоров`я, духовний та фізичний розвиток, не бере участі у її підготовці до самостійного життя, не виявляє інтересу до неї та її внутрішнього світу, не спілкується з нею взагалі. На цій підставі вважає, що перелічені обставини вказують на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22.09.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження й призначив у справі підготовче засідання. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.01.2026 року задоволено заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.02.2026 року задоволено заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що відповідач не змінив ставлення до виконання батьківських обов`язків, з січня 2024 року по теперішній час з нею не спілкується, не цікавиться її здоров`ям, не виявляє будь-якої труботи про неї, не надає матеріальної підтримки, жодного разу не відвідував її, не цікавиться її життям. Будь-яких перешкод у спілкуванні батькові з нею ніхто не чинить. Йому відомий її номер телефону, однак на її телефонні дзвінки він не відповідає та самостійно не телефонує, тобто умисно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Також позивач надала згоду на заочний розгляд справи, у зв`язку з неякою відповідача в судове засідання. Представник позивача - адвокат Калінка-Бондар О.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, вказавши, що відповідач втратив відчуття любові, піклування, турботи та відповідальності щодо доньки, не виявляє бажання бачитись з нею, не піклується про нею та умисно не виконує свої батьківські обов`язки на протязі багатьох років. На цій підставі просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки. Також представник позивача надала згоду на заочний розгляд справи, у зв`язку з неякою відповідача в судове засідання та неподання ним відзиву й клопотання про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу за його відсутності, також вказав, що висновок органу опіки та піклування підтримує в повному обсязі (а.с.145). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду заяв чи клопотань не подав. Відзиву на позовну заяву від відповідача також не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст.280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази та оцінивши їх у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 жовтня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.03.2013 року у справі № 383/245/13-ц розірвано, також даним рішення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмір частини його заробітку (доходу) щомісячно до виповнення повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 26.03.2013 року (а.с.12). [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилися донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 06.09.2011 року Цетральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №1590 (а.с.9). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року у справі № 383/182/23 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 21 травня 2025 року, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року у справі № 383/1182/23 скасовано. При цьому, апеляційний суд попередив [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] , [INFO] , поклавши на органи опіки та піклування виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] , [INFO] . Вказана постанова набрала законної сили 11.01.2024 року та є чинною (а.с.25-33). Наказом Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради № 13-вл від 06.02.2024 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , в сім`ю гр. [PERSON] » позивачку, яка залишилась без батьківського піклування, тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , до вирішення питання щодо надання дитині правого статусу та прийняття рішення щодо визначення постійної форми влаштування дитини (а.с.34). З довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 1» Кропивницької міської ради № 294 від 10.09.2025 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] за однією адресою проживають: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , племінниця - [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації (а.с.35). З листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» № 132 від 22.01.2025 мається інформація, що декларація про вибір лікаря з надання первинної медичної допомоги відносно [PERSON] підписана з лікарем педіатром [PERSON] АЗПСМ №6 КНП «ЦПМСД №2» м.Кропивницький з 2019 року. За медичної допомогою для дитини [PERSON] , [INFO] , до медичних працівників КНП «ЦПМСД №2 м.Кропивницького» неодноразово звертався [PERSON] , а саме: 04.09.2023, 03.10.2023, 10.10.2023, 11.10.2023, 20.10.2023, 26.10.2023, 06.11.2023, 24.01.2024, 08.02.2024, 11.07.2024, також вказали, що інші особи щодо стану здоров`я дитини до КНП «ЦПМСД №2» не зверталися, станом її здоров`ям не цікавилися (а.с.38). Характеристикою КЗ «Академічна гімназія Кропивницької міської ради» від 23.01.2025 р. вбачається, що [PERSON] навчається в даному закладі з 01.09.2018 року. Дядько [PERSON] та тітка [PERSON] приділяють [PERSON] увагу, виконують з дитиною домашні завдання, завжди цікавляться поведінкою та навчанням дитини, відвідують батьківські збори. У дитини є все необхідне для навчання, вона завжди охайна та доглянута. Протягом року тато в школу не приходив, батьківські збори не відвідував, дитиною не цікавився. [PERSON] декілька років після смерті мами [PERSON] , проте тато так і не приділяв увагу навчанню та вихованню дитини. Рідний дядько та тітка постійно займаються дитиною і цікавляться її шкільним життям. Дівчинка із задоволенням проводить час із своїм двоюрідним братом, разом навчаються та спілкуються. Після смерті мами, дядько та тітка продовжують піклуватися про дитину (а.с.39). Згідно висновку психолога КЗ «Академічна гімназія Кропивницької міської ради» [PERSON] на момент проведення психодіагностичних заходів було встановлено, що [PERSON] має яскраво виражену прихильність до [PERSON] , жити хоче тільки з ним. До батька позитивних емоцій немає, присутня образа, сум, тривожність, страх (під час запитань про батька [PERSON] , [PERSON] постійно прикушувала губу і плакала). Ініціювати їх побачення з батьком на даний час не бажано (а.с.40). Крім того встановлено, що 18.07.2025 року позивачка [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з письмовою заявою про надання згоди на зміну прізвища та по батькові, а також запропонувала узгодити дату та час зустрічі в телефонному режимі або письмово. Зазначений лист відповідач отримав 04.08.2025 року, що підтверджується копією інформації про вручення поштового відправлення, однак відповіді на вказаний лист позивачка від відповідача не отримала (а.с.41-42). З письмових пояснень представника Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 20.11.2025 року та від 04.12.2025 року за №712 вбачається, що на виконання ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22.09.2025 року у справі №383/1183/25, якою зобов`язано орган опіки та піклування Кропивницької міської ради надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] внесено до порядку денного засідання комісії з питань захисту прав дитини, але [PERSON] на засідання комісії двічі не з`явився, хоча був запрошений належним чином, пояснень по суті справи від нього не надходило (а.с.62, а.с.75). Рішенням виконавчого комітету Кропивницької міської ради №1369 від 23.12.2025 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.97-100). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що він є рідним дядьком позивачки та рідним братом її матері [PERSON] , яка тяжко хворіла та [INFO] померла. Із часу хвороби матері дитини він разом із дружиною піклується про [PERSON] . Свідок зазначив, що батько дитини систематично та умисно не виявляє бажання спілкуватися з нею, не бере участі в її житті та вихованні, не піклується про її здоров`я. Після смерті [PERSON] відповідач не виявив наміру забрати [PERSON] до себе, у зв`язку з чим свідок був змушений звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області позов було задоволено, однак постановою Кропивницького апеляційного суду, яку залишено без змін постановою Верховного Суду, зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано, при цьому судом було попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, але після цього відповідач свого ставлення до доньки на краще не змінив та продовжив байдуже ставлення до дитини, не виявляє бажання спілкуватися з нею, не телефонує, не приїздить та не бере участі в її житті залишивши її після смерті матері без батьківського піклування та в небезпеці для її здоров`я та життя й навіть просто проміж іншим сказав дитині: " Якщо хочеш, то живи зі мною", проте він не повідомив дитині де та ще з ким вони будуть жити, коли він її зможе забрати, щоб вона підготувалася до цього переїзду, сказавши цю фразу між іншим та безвідповідально залишивши дитину розвернувся та поїхав, й після чого більше не з`являвся в житті дитини, при цьому знаючи де вона проживає, не вчиняв ніяких дій для налагодження стосунків із донькою. Перешкод йому в цьому та у спілкуванні з дитиною чи у реалізації його прав та батьківських обов`язків ніхто не чинить. Також свідку відомо, що відповідач має іншу сім`ю. Як визначено у статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.4 ст.152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стаття 155 СК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 рок, п.16 зазначено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших. У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №724/743/15-ц (провадження №61-16157св18) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Проте, судом встановлено, що з позовними вимогами до відповідача про позбавлення батьківських прав щодо доньки [PERSON] звертаються вдруге. При цьому, скасовуючи рішення суду першої інстанції про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] у своїй постанові від 11.01.2024 року, яка набрала законної сили, Кропивницький апеляційний суд попередив [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] .. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.11.2022 року (провадження №61-7010св22) у такій правовій ситуації, коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного із батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого із батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий із батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Але відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток особисто під підпис, у судове засідання не з`явився. Доказів на підтвердження зміни своєї поведінки на краще та зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, після ухвалення постанови Кропивницьким апеляційним судом від 11.01.2024 року про відмову у позбавленні його батьківських прав, до суду не надав. Також ним не подано жодних доказів належного виконання батьківських обов`язків щодо дитини та відповідно не надано доказів на спростування факту нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Разом із тим, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що після 11.01.2024 року [PERSON] своєю винною поведінкою свідомо нехтує батьківськими обов`язками щодо виховання доньки [PERSON] та взагалі не бере участі у її вихованні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання і стан здоров`я, не намагається підтримувати з нею особисті стосунки, не вживає заходів для зустрічей та спілкування, не бере участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не вживає жодних заходів щодо налагодження з нею стосунків, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її життям й не виявляє будь-якої турботи про неї залишивши дитину після смерті матері на піклування іншим її родичам, не враховуючи її думку не неповажаючи її права та людську гідність, діючи таким чином всупереч інтересам дитини, проявляючи байдуже ставлення до неї й самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків, що у свою чергу негативно впливає на її фізичний та моральний розвиток як складову виховання. Отже [PERSON] не змінив свого ставлення до дитини та до виконання батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , та змінити його поведінку у кращу сторону неможливо, тому з урахуванням встановлених обставин суд виснує про наявність вини у діях відповідача щодо умисного невиконання ним батьківських обов`язків. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Судом на підставі вище досліджених належних та допустимих доказів, встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо та умисно ухиляється протягом тривалого часу від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , та не змінив своєї поведінки на краще та свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, після ухвалення постанови Кропивницьким апеляційним судом від 11.01.2024 року про відмову у позбавленні його батьківських прав, тому створились умови, які шкодять інтересам неповнолітньої дитини - позивача у справі, при цьому перешкод з боку інших осіб для належного виконання батьківських обов`язків відповідачем, судом не встановлено. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі, тому з огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси дитини, які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, суд вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, але, оскільки рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.03.2013 року у справі №383/245/13-ц з відповідача [PERSON] вже стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , тому відсутні підстави для застосування ч.3 ст.166 СК України. Суд також роз`ясняє, що відповідно до змісту ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved