Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

19.06.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання недійсним пункту 1 рішення Чернівецької міської ради 35 сесії VІІІ скликання № 1361 від 27.07.2023 «Про постійне користування земельними ділянками». Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 28.01.2025 при ознайомленні із матеріалами цивільної справи № 725/5617/24 у Чернівецькому районному суді м. Чернівців за позовом третіх осіб до позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу представник позивача ознайомився з Витягом з рішення Чернівецької міської ради 35 сесії VIIІ скликання № 1361 від 27.07.2023 «Про постійне користування земельними ділянками». Пунктом 1 вказаного рішення усім третім особам у справі надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0409 га, в постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Позивач оскаржив вказане рішення до Чернівецького окружного адміністративного суду, проте ухвалою того ж суду від 10.06.2025, відмовлено у відкритті провадження, оскільки розгляд такої справи не відноситься до компетенції адміністративного суду і має здійснюватися в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування позову позивач також зазначив, що відповідна земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0409 га, відповідно до висновку судового експерта «повністю накладається» на земельну ділянку, яка перебуває у власності позивача. Цей факт встановлений судовою земельно-технічною експертизою, проведеною у рамках цивільної справи № 725/5617/24. Земельну ділянку позивач набув на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2022. Попередній власник, [PERSON] , набула земельну ділянку відповідно до рішення Чернівецької міської ради 31 сесії VI скликання від 27.12.2012, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав від 05.02.2015. Станом на день ухвалення оскарженого рішення за позивачем вже було належним чином зареєстроване право власності на земельну ділянку, і відповідач не мав законного права розпоряджатися нею чи її частиною. Вказує, що такі дії відповідача порушують гарантоване Конституцією України право власності позивача та створили передумови для виникнення претензій до нього з боку третіх осіб, а тому просить визнати недійсним пункт 1 рішення Чернівецької міської ради 35 сесія VIII скликання № 1361 від 27.07.2023. Ухвалою суду від 23.07.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено до підготовчого провадження. У відзиві на позов від 09.09.2025 представник Чернівецької міської ради Сьоміна І.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульовано статтями 123, 124 Земельного кодексу України. Рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц). Спірним рішенням № 1361 від 27.07.2023 надано лише дозвіл на складання проєкту землеустрою, а не передано земельну ділянку у користування. Використання терміну «орієнтовна площа» вказує на те, що рішення є початковим етапом у процедурі відведення земельної ділянки і не встановлює її остаточних меж та конфігурації. Крім того, земельна ділянка вважається сформованою лише з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ст. 79-1 ЗК України). Сертифікований інженер-землевпорядник, виявивши накладання, відмовився розробляти зазначений проєкт, що є належною процедурою на цьому етапі. Відповідно проєкт землеустрою, який міг би порушити права позивача, не розроблявся і на затвердження міській раді не подавався. Відповідач вважає, що позовні вимоги заявлені передчасно, права та законні інтереси позивача прийнятим рішенням не порушені, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. 23.09.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Від представника позивача до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2022 [PERSON] набув право власності на земельну ділянку (відомості про кадастровий номер та місцезнаходження відповідно до правовстановлюючих документів). Підставою для набуття права власності продавцем, [PERSON] , слугувало рішення Чернівецької міської ради 31 сесії VI скликання від 27.12.2012, право власності зареєстроване у Витязі з Державного реєстру речових прав від 05.02.2015. Рішенням Чернівецької міської ради 35 сесії VIIІ скликання № 1361 від 27.07.2023 «Про постійне користування земельними ділянками» пунктом 1 третім особам у справі надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0409 га, в постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код 02.03). Висновком судового експерта від 24.04.2025, виконаного у рамках розгляду цивільної справи № 725/5617/24, встановлено, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0409 га, повністю накладається на земельну ділянку позивача. Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проєктом землеустрою щодо її відведення, звертається з відповідним клопотанням до органу місцевого самоврядування. Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17). Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 10.06.2021 у справі № 757/12159/17-а). При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанова Касаційного господарського суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20; постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Предметом оскарження у цій справі є пункт 1 рішення Чернівецької міської ради 35 сесії VIIІ скликання № 1361 від 27.07.2023, яким третім особам у справі надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0409 га, в постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Суд звертає увагу, що оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування надано лише дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є виключно підготовчим, первинним етапом у процедурі відведення земельної ділянки у користування, передбаченій статтею 123 Земельного кодексу України. Таке рішення, як обґрунтовано зазначає відповідач, не є правовстановлюючим актом і не породжує будь-яких речових прав третіх осіб на земельну ділянку. Вказаним рішенням не затверджено проєкт землеустрою, не передано земельну ділянку у користування та не визначено її остаточних меж і конфігурації. Використання у рішенні терміну «орієнтовна площа» підтверджує початковий, попередній характер такого рішення. З матеріалів справи також убачається, що сертифікований інженер-землевпорядник, виявивши накладання орієнтовної ділянки на земельну ділянку позивача, відмовився від розробки проєкту землеустрою, що є передбаченим законом механізмом захисту прав третіх осіб на цьому етапі процедури відведення. Проєкт землеустрою до міської ради на затвердження не подавався. Отже, оспорюваним рішенням земельна ділянка позивача не відчужувалася, право власності на неї не оспорювалося та не обмежувалося, жодні речові права третіх осіб на неї не виникли. Відповідно, прийняте рішення про надання дозволу на складання проєкту землеустрою саме по собі не порушує та не обмежує право власності позивача на земельну ділянку, яка перебуває у його власності. Доводи позивача про те, що оспорюване рішення створило «передумови для виникнення претензій до нього з боку третіх осіб», суд оцінює критично. Право на звернення до суду виникає не у зв`язку зі створенням абстрактних передумов чи потенційних ризиків, а виключно у разі дійсного порушення, невизнання або оспорення права. Наявність судового спору у справі № 725/5617/24 зумовлена іншими правовідносинами між сторонами та не може слугувати підставою для визнання недійсним рішення відповідача у цій справі. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту порушення або реальної загрози порушення його прав оспорюваним рішенням Чернівецької міської ради № 1361 від 27.07.2023. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. Щодо обраного позивачем способу захисту суд також зауважує, що усталеною є практика Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію виконанням. Проте у цій справі суд вважає достатнім обмежитися висновком про недоведеність самого факту порушення прав позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed