Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] , від імені якої діє її представник адвокат Сербіна А.В., звернулася до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача, яким просить: - стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 01 липня 2017 року по 28 жовтня 2025 року у розмірі 372558,85 гривень; - стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які вона понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 5000,00 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 червня 2012 року, розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року у справі № 635/2636/17. Донька за спільною згодою батьків проживає разом з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. У зв`язку з неможливістю самостійно утримувати доньку та необхідністю отримання аліментів [PERSON] зверталась до суду. 14 липня 2017 року Харківським районним судом Харківської області видано судовий наказ № 635/2637/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з 15 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. 11 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі виконавчого листа № 635/2637/17 відкрито виконавче провадження. З того часу до червня 2024 року відповідачем практично не сплачувались аліменти. Частково виплата аліментів відновилась після мобілізації [PERSON] , однак усі зарахування і на теперішній час спрямовані на погашення попередньої заборгованості. Зокрема, через нехтування батьківськими обов`язками та обов`язковістю виконання рішення суду за період з 15.05.2017 по 01.06.2024 утворилась значна заборгованість зі сплати аліментів. Так, при необхідності сплати аліментів у розмірі 272 399,52 грн. [PERSON] сплатив лише 49 949,00 грн. Таким чином, на 01.06.2024 заборгованість зі сплати аліментів становила 222 450,52 грн. Наразі заборгованість зі сплати аліментів практично погашено завдяки належній роботі військових частин і ТЦК та СП, де [PERSON] останні 2 роки отримує дохід, проте значним порушенням залишається тривала несплата аліментів (до 4 років), невиконання рішення суду та абсолютне нехтування батьківськими обов`язками. [PERSON] не звертався до суду з позовом про зменшення аліментів, натомість приховував свій реальний дохід з метою ухилення від передбаченого законом та рішенням суду зобов`язання. Фактично протягом 2017 2024 років дитина була позбавлена законних засобів існування, усі витрати на дитину лягли на матір, утворилась величезна заборгованість зі сплати аліментів. Станом на 28.08.2025 заборгованість зі сплати аліментів складає 31 735,26 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 28.08.2025. Заперечень проти такого розрахунку заборгованості не надавалось, довідка-розрахунок не оскаржувалась, проте це не позбавляє позивача права на стягнення пені за неналежне виконання обов`язку відповідачем. Відповідач працездатний, є військовослужбовцем, отримує стабільну заробітну плату та має можливість утримувати доньку та брати участь у її матеріальних витратах, проте [PERSON] нехтує своїми обов`язками. Сплата аліментів протягом останнього року викликана фактично військовою службою [PERSON] , оскільки у військовій частині належно здійснюються відрахування, чого не було при попередньому працевлаштуванні відповідача. За відсутності прямого впливу аліменти наразі надходять стабільно і регулярно, однак більшість виплат спрямовані на погашення попередньої заборгованості, а не на своєчасну сплату аліментів. Станом на 28 жовтня 2025 року стягненню підлягає пеня у розмірі 372 558,85 грн, що відповідає 100 відсоткам заборгованості з розрахунку на кожен місяць. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Аргументи учасників справи 08 листопада 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява з назвою «відзив на позовну заяву», в якій відповідач вказав на попередньо подану заяву на встановлення і визначення батьківства, яка була зареєстрована до [PERSON] Харківським районним судом за № 635/8493/25, та просив врахувати всі обставини попереднього позову, який знаходиться в Харківському районному суді. Відповідно до частини 1 статті 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. За вимогами пунктів 3-5 частини 3 статті 178 ЦПК України, відзив повинен містити, зокрема: у разі повного або часткового визнання позовних вимог вимоги, які визнаються відповідачем; обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Подана відповідачем до суду 08 листопада 2025 року не відповідає вимогам статті 178 ЦПК України, не містить позицію відповідача щодо позовних вимог та обставин, які мають бути враховані судом, а тому в розумінні положень цивільного процесуального законодавства зазначена заява не є відзивом на позов. Також із вказаних підстав вказана заява не може бути прийнята судом як письмові пояснення відповідача. З будь-якими клопотаннями, іншими заявами та запереченнями відповідач до суду не звертався. Рух справи Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа Головний державний виконавець Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мироненко Д.А. у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, який містить заперечення проти позову та відповідає вимогам статті 178 ЦПК України, а також письмові пояснення щодо позовних вимог, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої в свідоцтві про народження значиться [PERSON] , батьком - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області 17 травня 2012 року). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи з 15 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення 07 листопада 2017 року Харківським районним судом Харківської області виданий виконавчий лист № 635/2637/17 та 11 грудня 2017 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 55357572 з примусового виконання вказаного виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з 15 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні в Харківському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Зі змісту довідки Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 69632 від 25 серпня 2025 року вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом № 635/2637/17 станом на 25 серпня 2025 року складає 31735 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 196 цього Кодексу у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та статті 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості по аліментам у добровільному порядку, а тому суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, однак не вжив достатніх заходів для виконання такого обов`язку, не сплатив добровільно жодного платежу в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини на виконання рішення суду. Крім того, відповідач не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками або з інших поважних причин. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При цьому, якщо, застосовуючи вказане формулювання, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними Великою палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2017 року по 28 жовтня 2025 року, здійснюючи розрахунок такої суми саме за вказаний період. При цьому позивачем до позовної заяви долучена довідка Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 69632 від 25 серпня 2025 року, з розрахунком заборгованості відповідача зі сплати аліментів за виконавчим листом № 635/2637/17 за період з 15 травня 2017 року по 25 серпня 2025 року. Вказана довідка включає як нарахування заборгованості так і суми, які стягнуті з відповідача в межах виконавчого провадження за вказаний період. Так, виходячи з висновків Верховного Суду, які зроблені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 333/6020/16-ц та використовуючи для розрахунку пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів у зазначеному висновку формулу, за розрахунком суду належна до сплати відповідачем на користь позивача неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2017 року по 25 серпня 2025 року, з урахуванням обмеження у 100% заборгованості, становить 357985,13 гривень. Отже, виходячи із принципу диспозитивності, суд приймає розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який був проведений позивачем за період з липня 2017 року по 25 серпня 2025 року, який становить 357985,13 гривень. При цьому суд враховує, що вказана сума неустойки не перевищує суму заборгованості по аліментам на яку вона нарахована, виходячи із розміру заборгованості за аліментами за кожен місяць заборгованості, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України, а жодних заперечень з приводу розрахунку заборгованості та неустойки (пені) в ході судового розгляду відповідач не надав. Верховний Суд, враховуючи принцип розумності, вважає, що оскільки пеня змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. (Постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21). Разом з цим, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за періоди з 01 липня 2025 року по 28 жовтня 2025 року, з 01 серпня 2025 року по 28 жовтня 2025 року, з 01 вересня 2025 року по 28 жовтня 2025 року, з 01 жовтня 2025 року по 28 жовтня 2025 року, в загальному розмірі 14573,72 гривні, оскільки відсутні відомості щодо розміру заборгованості за аліментами за вказаний період, що унеможливлює проведення розрахунку неустойки (пені). На підставі наведеного суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 357985,13 гривні за період з 01 липня 2025 року по 28 жовтня 2025 року. Щодо витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги. Представник позивача надав до суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27 жовтня 2025 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Сербіною Анастасією Валеріївною та Детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та розрахунок витрат на правничу допомогу від 31 жовтня 2025 року. Відповідно до п. 3.1 Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27 жовтня 2025 року, розмір винагороди адвоката визначається домовленістю сторін та становить 5000,00 гривень за підготовку, направлення позовної заяви до суду, представництво інтересів клієнта у суді. Відповідно до Детального опису робіт, виконаних адвокатом, та розрахунку витрат на правничу допомогу від 31 жовтня 2025 року, в рамках договору адвокатом надані такі послуги загальною вартістю 5000,00 гривень: консультування клієнта з приводу захисту його прав; ознайомлення з документами, які надавались клієнтом; дослідження матеріалів виконавчого провадження; розрахунок пені; складення тексту позовної заяви; узгодження тексту позовної заяви із клієнтом, аналіз нових документів від клієнта; направлення узгодженої позовної заяви разом із додатками учасникам справи; подання узгодженої позовної заяви разом із додатками до суду. Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Крім того, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Судом встановлено, що 27 жовтня 2025 року між адвокатом Сербіною Анастасією Валеріївною та [PERSON] укладений договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, пунктом 3.1 якого встановлений розмір винагороди адвоката у сумі 5000,00 гривень. До суду надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та розрахунок витрат на правничу допомогу від 31 жовтня 2025 року, в якому зазначено загальну вартість наданих послуг в рамках вказаного договору у розмірі 5000,00 гривень. Суд зазначає, що наведений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, об`єктивним та співмірним з ціною позову, а також таким, що не заперечується стороною відповідача, а тому підстави для його зменшення у суду відсутні. Отже, враховуючи наведене та положення статті 141 ЦПК України, суд висновує про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, звертаючись до суду з позовом, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення неустойки (пені) на суму 372 558,85 гривень, тоді як суд виснував про часткове задоволення позовних вимог на суму 357985,13 гривень, що становить 96,1 % від ціни позову (372558,85 гривень). За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 4805,00 гривень (5000 х 96,1 : 100). Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Питання про розподіл витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, які мають майновий характер, в розмірі 357985,13 гривень, що складає 96,1 % від ціни позову, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір, з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду позову в електронній формі, у розмірі 2980,47 гривень, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 2864,23 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial