Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно. Заповіту за життя складено не було. До складу спадкового майна увійшли житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями та земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 08.02.1993 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-СМ №022098 від 29.12.1998 року. Спадкоємицею за законом є дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом сумісної реєстрації та проживання разом із померлим. 02.12.2025 року постановою приватного нотаріуса СРНО Хоменко О.В. позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, у зв`язку відсутністю на Свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок підпису та печатки голови Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області. Враховуючи те, що на даний час відсутня посадова особа, яка була відповідальна за видачу зазначеного свідоцтва і печатки установи, яка видала правовстановлюючий документ також немає, то позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити свої спадкові права. У судове засідання позивач та її представник не з`явилась, від позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений судом належним чином. Від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, за наявними у справі матеріалами, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа в судове засідання також не з`явилась, направила до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , чоловік позивачки, що підтверджується свідоцтвом по смерть. (а.с.45) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Серед спадкового майна, яке належало [PERSON] на дату смерті є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 04.09.2023 року приватним нотаріусом СРНО Хоменко О.В. була заведена спадкова справа №274/2023 після [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею за законом після якого є його дружина [PERSON] яка спадщину прийняла шляхом сумісної реєстрації та проживання разом із спадкодавцем на дату смерті. Діти померлого [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом. 23.01.2024 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане в заяві майно. (а.с.65) У той же день, 23.01.2024 року, були видані Свідоцтва за р.№ [NUMBER] про право на спадщину за законом на земельні ділянки будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0615га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2335га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; страхові виплати, що знаходяться в ПрАТ «СК «ВУСО». Згідно виданих Свідоцтв спадкоємицею зазначеного у них майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . (а.с.84,85,86) Разом з тим, 02.12.2024 року приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. винесла постанову, якою було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку відсутністю на Свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок підпису та печатки голови Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області. (а.с.19-20) Таким, чином, після смерті [PERSON] залишилось недоотримане спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 01.07.1986 року Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння (Свидетельство о праве личной собственності на домовладение (рос.)) Сумським райвиконкомом було засвідчено, що ціле домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , за № [NUMBER] дійсно належить [PERSON] (рос.) (а.с.60) За інформацією ДП «БТІ Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Миколаївської сільської ради, станом на 29.12.2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , надано Рішенням Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 14.11.2023 року, зареєстровано за [PERSON] (рос.), на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будинок від 01.07.1986 року, видано Сумською районною радою на підставі рішення Сумської районної ради від 26.06.1986 року №164. (а.с.64) Згідно архівного витягу, наданого архівним відділом Сумської районної державної адміністрації, рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської Ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 15.12.1992 року, у зв`язку із тим, що [PERSON] померла [INFO] головою колгоспного двору [ADDRESS] призначено [PERSON] . (а.с.62) Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (Свидетельства о праве личной собственности на жилой дом), виданого Нижньосироватською сільською радою 08.02.1993 року, на підставі рішення виконкому Н.Сироватської сільської ради народних депутатів від 15.12.1992 року, зазначений будинок належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.61). Згідно виписки з погозподарської книги №2 Нижньосироватської сільської ради за 1991-1995 роки, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] рахується за [PERSON] (а.с.63) Відповідно до Державного Акта на право приватної власності на землю від 29.12.1998 року ІІІ-СМ №022098, земельна ділянка, розташована на території [ADDRESS] передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства [PERSON] (а.с.71) Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] , онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] Нижньосироватською сільською радою не посвідчувався. (а.с.46) Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що набрав чинності з 27.01.2005. Оскільки житловий будинок побудований, а Свідоцтво про право власності на житловий будинок, що є предметом даного позову, зареєстровано до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56. Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на отримане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Питання набуття та реєстрації права власності у 1967 - 1991 роках регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов`язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Відповідно п.3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved