Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04.10.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №04.10.2024-100000634, згідно умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 4000, 00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 04.10.2024 року, строком на 124 дні, зі сплатою відсотків. Згідно зазначеного вище договору відповідач зобов`язався своєчасно повернути кредит. Проте, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не повернув кредит відповідно до умов договору. Станом на день звернення до суду з позовною заявою у відповідача утворилася заборгованість в сумі 10800 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000 гривень, по процентам в розмірі 3720 грн., комісії (пов`язаній з наданням кредиту) 360 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) -720 грн, неустойки 2000 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.10.2024-100000634 від 04.10.2024 року у розмірі 10800 грн, а також судовий збір в розмірі 2662,40 грн. В судове засідання представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» не з`явився, однак в позовній заяві просить суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволеною з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 04.10.2024 100000634, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу кредиту від 04.10.2024 року, строком на 124 дні зі сплатою процентів: процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших двох чергових періодів користування кредитом; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, денна процентна ставка 0,97 % = (4800/4000)/124*100%, плата за користування кредитом в розмірі 360 грн. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, неустойки - 40 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно зазначеного вище договору відповідач зобов`язався своєчасно повернути кредит. Проте, відповідач порушила свої зобов`язання за договором та не повернула кредит відповідно до умов договору. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто зобов`язання з приводу кредиту, позики. Станом на 30.01.2026 року відповідач [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором тому у неї утворилася заборгованість в сумі 10800 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000 гривень, по процентам в розмірі 3720 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 360 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) -720 грн., неустойки 2000 грн. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за договором позики грошей, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Отже, загальна сума заборгованості відповідача по кредиту складає 10800 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми заборгованості по неустойці суд виходить з наступного. З 24 лютого 2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд доходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення неустойки за кредитним договором від 04.10.2024 року слід відмовити, оскільки нарахування та стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану. Зазначене узгоджується із висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22. Крім цього, до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за додатковою комісією (за обслуговування кредитної заборгованості) -720 грн. 10.06.2017року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захистправ споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно доч.ч.1,2ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Пунктом 9 кредитного договору встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості 360 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступним за першим черговим періодом. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 виклала правовий висновок про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо платності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.9 кредитного договору № 04.10.2024-100000634 від 04 жовтня 2024 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому у стягненні заборгованості за комісією в сумі 720 грн. слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662,00 грн. На пiдставi викладеного,

Outcome: partial