Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтували тим, що 05.12.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 60659Га2п (далі - Договір). Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault», д.н.з. [NUMBER] . Згідно з умовами вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 29.01.2025 року о 14:50 у місті Луцьк, а вул. Рівненська, буд. 89, відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «Заз», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2025 року по справі № 161/2447/25, [PERSON] за вказаним вище фактом, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі заяви та наданих потерпілою стороною документів АТ «СК «АРКС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 24 719,20 грн. Оскільки транспортний засіб «Заз» реєстраційний № [NUMBER] , належить ПАТ «Теремно хліб», позивач просить стягнути з [PERSON] та ПАТ «Теремно хліб» суму страхового відшкодування 24 719,20 грн та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 16 грудня 2025 року від представника відповідача ПАТ «Теремно хліб» надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким у позові просив відмовити повністю з таких підстав. До позовної заяви не було додано жодного доказу, що підтверджує позовні вимоги, зокрема щодо договірних відносин між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] (відсутній Договір добровільного страхування наземного транспорту № 60659Га2п на який посилається позивач), заяви про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку (позивач посилається на страховий акт ARX4371801 від 24.02.2025 року), виплати коштів по даній заяві, копії постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2025 року по справі № 161/2447/25, розрахунку вартості завданого збитку транспортному засобу [PERSON] та інші докази, які є суттєвими для вирішення справи по суті. 17 грудня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додатків, зазначених у позовній заяві. Клопотання обґрунтоване тим, що разом із позовною заявою помилково долучено два рази докази направлення, та не надано додатки до позовної заяви. Відповідач [PERSON] у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що 29.01.2025 водій [PERSON] 29.01.2025 о 14:50 год. в м. Луцьку по вул. Рівненська, 89, керуючи транспортним засобом ЗАЗ LANOS, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом допустив зіткнення з транспортним засобом Renault Express, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився на світлофорі позаду нього. В результаті ДТП технічні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим було порушено вимоги п. 10.9 Привал дорожнього руху. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначені обставини встановлені у постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.02.2025 (Справа № 161/2447/25). Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП авто була застрахована у ПрАТ «СК «АРКС», згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту № 800468Га4б від 06.12.2024. На підставі заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт ARX4371801 від 24.02.2025 року. Виконуючи умови договору страхування, позивач сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 24 719,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1119096 від 25.02.2025. Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України, просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП [PERSON] завдані збитки у розмірі 24 719.20 грн. При цьому, позивач зазначає, що [PERSON] працює водієм в Приватному акціонерному товаристві «ТЕРЕМНО ХЛІБ», відповідно водій виконував трудові обов`язки, керуючи автомобілем «Заз» реєстраційний № [NUMBER] . Водночас судом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлено, що власником автомобіля «Заз», [NUMBER] , є відповідач - ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ», код ЄДРПОУ 05509694, юридична адреса: м.Луцьк, вул. Підгаєцька, 13б, Волинської області. Відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами вбачається, що відповідач [PERSON] з січня 2025 року по травень 2025 отримав заробітну плату як працівник ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ». Таким чином судом встановлено, що 29.01.2025 о 14:50 год. в м. Луцьку по вул. Рівненська, 89, водій [PERSON] , будучи працівником ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ», керуючи транспортним засобом ЗАЗ LANOS, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ», вчинив ДТП, а саме: допустив зіткнення з транспортним засобом Renault Express, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-108цс13 та відповідно до вимог статті 263 ЦПК України суд повинен враховувати дані правові висновки при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Судом встановлено та стверджується позивачем, як обґрунтування позовних вимог, що відповідач [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ». Згідно з ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивач - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2022 у справі № 727/182/21 (провадження № 61-11749св21). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.02.2022 у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20) зазначено: „різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком - франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2018 у справі № 910/12500/17). Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Тобто, аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту), укладеного із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець (вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 426/16825/16-ц). Таким чином, ПрАТ «СК «АРКС» набуло право вимоги до відповідача ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ», як до власника транспортного засобу, яким спричинено ДТП. Такий висновок суду узгоджується постановою Верховного Суду від 14.01.2025 року у справі № 592/7961/18, згідно з якою ВС виснує, що водій, який керував автомобілем на підставі трудового договору, не є суб`єктом, який несе цивільну відповідальність перед потерпілим (або його правонаступником/страховиком). Тягар відшкодування шкоди покладається на роботодавця володільця джерела підвищеної небезпеки (у даному випадку ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ»). Аргумент позивача щодо того, що [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, не змінює суб`єктний склад цивільної відповідальності. Протиправність дій водія (порушення ПДР) є підставою для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди, однак обов`язок виконати це зобов`язання закон покладає на роботодавця (ст. 1172 ЦК України). У подальшому роботодавець, який відшкодував шкоду, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (ч. 1 ст. 1191 ЦК України), але ці правовідносини виходять за межі даного спору. Виходячи з наведених норм права, шкода ( як матеріальна так і моральна шкода), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З огляду на те, що позивач звернувся з позовом до фізичної особи - працівника, а не виключно до юридичної особи - роботодавця, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову до [PERSON] . Оскільки відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду, судом його визнано винним у скоєнні такої, внаслідок ДТП потерпілому завдано збитки, позивачем здійснено виплату страхових відшкодувань потерпілому, тому до позивача перейшло право вимоги (в порядку суброгації) до відповідача ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ», водій якого керував транспортним засобом Товариства та скоїв ДТП. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ» відшкодування шкоди не відбулося, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, а тому з відповідача ПАТ «ТЕРЕМНО ХЛІБ» на користь позивача слід стягнути 24 603,65 грн. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині заявлених вимог до [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позов в цій частині пред`явлено до неналежного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2422,40 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: partial