Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

у вересні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, присуджених на підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05.12.2018 у справі № 548/2127/18. Заявлені вимоги мотивує тим, що 25 лютого 2017 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1 599 грн на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 06 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року шлюб було розірвано. З моменту видачі виконавчого листа № 548/2127/18 від 18.12.2018 року та відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Хорольського відділу ДВС ГТУЮ у Лубенському районі Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідач злісно ухилявся від сплати аліментів, офіційно ніде не працював, отримувані доходи приховував. З метою належного забезпечення створення умов для фізичного, духовного, соціального розвитку дитини, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача пеню за заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 38871,69 грн. 05 вересня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02 лютого 2026 року від [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог після уточнення розрахунку пені за період з листопада 2018 року до вересня 2025 року у розмірі до 1 653 759,73 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, належно була повідомлена про дату, час, місце проведення судового засідання. До суду подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належно. Правом на відзив не скористався. Згідно із частиною другою статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами у справі. Суд відповідно до статті 280 ЦПК України може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з відсутністю учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку частини другої статті 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.02.2017 (а. с.11). Від спільного подружнього у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.2017 (а. с.12). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2018 року № 548/2127/18 з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 599 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 06 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 13). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 14 -15). Згідно із довідкою про склад сім`ї, наданою відділом "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Хорольської міської ради №09.08/1116 від 07.07.2025, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , братом [PERSON] , невісткою [PERSON] та племінником [PERSON] ( а. с. 18). Відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідкою, виданою в/ч [NUMBER] від 05.07.2025 №1793/195/597 (а. с. 19). Згідно із довідкою, виданою Хорольським відділом ДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 45 від 05.06.2025, та розрахунком, доданим до довідки про заборгованість [PERSON] по виконавчому листу № 548/2127/18 по аліментах станом на 01.06.2025 складає 114 215,07 грн (а. с. 16 -17). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У висновках, викладених у Постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) Верховний Суд вкотре підкреслює, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатною особою, може надавати допомогу в утриманні своєї дитини, у зв`язку з чим вважає, що у справі позивачем обґрунтовано доведено наявність підстав про зміну способу стягнення аліментів та визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2025, виданим Хорольським відділом ДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість по виконавчому листу 548/2127/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1599 щомісячно, починаючи з 06.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття, заборгованість станом на 01.06.2025 становить 114,215,07 грн. За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Один із батьків, із якого присуджені аліменти, зобов`язаний сплачувати їх, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до боржника передбаченої законом відповідальності. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2021 року у справі №636/3546/17). Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Як передбачено статтею 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) може бути стягнута з особи, яка є винною в ухиленні (простроченні) сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. У разі несплати аліментів у поточному місяці з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць множиться на кількість днів заборгованості та на 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Такі висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 січня 2022 року (справа №711/679/21) зазначив, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється втому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. У цій же постанові Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць, оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» (в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України) означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. З доданого до заяви про збільшення позовних вимог від 02.02.2026 розрахунку пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2018 до вересня 2025 року пеня становить: за 2018 рік - 74478,75 грн; за 2019 рік - 447,096,39 грн; за 2020 рік - 377076,18; за 2021 рік - 370023,99 грн; за 2022 рік - 180447,97 грн; за 2023 рік 96981,93 грн; за 2024 рік 96739,50 грн; за 2025 рік станом на вересень 2025 - 10915,02 грн, а всього 1683759,73 грн ( а. с. 64-67). Суд перевіривши розрахунок позивача пені за несплату аліментів за вказаний період, бере його до уваги, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позову в частині стягнення неустойки (пені) з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 114 215,07 грн за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial