Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

19.07.2024 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса) про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 09 травня 2024 року Верхньодніпровський районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі № 173/898/24, щодо стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19.03.2024. За зверненням відповідача до суду із заявою про видачу судового наказу Верхньодніпровський районним судом Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року видано судовий наказ по справі № 173/1353/24 про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.04.2024. За доводами позивача, що на даний час порушуються норми Сімейного кодексу України, а саме ч. 5 ст. 183 СК України, якою законодавчо встановлений розмір аліментів на двох дітей, так як з Позивача одночасно стягуються аліменти на утримання двох дітей, що народжені від одного шлюбу у загальному розмірі 50 %, по 25 % на кожну дитину. Також позивач зазначає, що має ще одну неповнолітню дитину від першого шлюбу та рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2015 з Позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді [PERSON] . Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 06.08.2024 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання. Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 484 від 17.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді [PERSON] у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 16 липня 2025 року справу прийнято до свого провадження зі стадії підготовчого розгляду. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача та третьої особи Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли окремо заяви про розгляд справи без участі їх представника. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі зазначаючи на їх необґрунтованість. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2017 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , від якого сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Згідно з копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] [PERSON] має також сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого записано [PERSON] . 09 травня 2024 року Верхньодніпровський районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі № 173/898/24, щодо стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19.03.2024, що підтверджується копією відповідного наказу. 14 червня 2024 року Верхньодніпровський районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі № 173/1353/24 про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.04.2024, що підтверджується відповідною копією судового наказу. Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти у розмірі частини з усіх видів доходу. Відповідно до Інформаційної довідки про виконавче провадження, на підставі судового наказу, виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження ВП № 75083956 та ВП № 5591814, що відкрите на підставі дубліката виконавчого листа, виданого 30 листопада 2017 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає судовий наказ, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів. Аналізуючи зміст ст. 181, 192 СК України, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з відповідачем, що не спростовано останньою, а отже даний факт є встановленим. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Представником третьої сторони Другим Правобережним ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса) надано інформацію про наявність двох виконавчих проваджень на момент розгляду справи, щодо стягнення з позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та виконавчого провадження, відкритого на підставі судового наказу, виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі частини усіх видів доходу на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Посилання позивача на постанову Верховного суду від 10.10.2023 у справі № 682/2454/22-ц є не релевантним у випадку застосування правовідносин, що склалися в даному випадку, оскільки позивачем не надано доказів в їх сукупності для застосування норми ст. 192 ЦПК України, так як вказаною постановою розглянуто правовідносини в частині зменшення розміру аліментів через погіршення матеріального стану, погіршення чи поліпшення стану здоров`я чи зміни сімейного стану. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що на момент винесення судового наказу щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , не було враховано те, що Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року винесено наказ про стягнення аліментів з позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а також факту перебування на його утриманні ще однієї дитини від першого шлюбу сина [PERSON] , [INFO] . Так, з матеріалів справи вбачається, що стягувач аліментів [PERSON] подала до суду заяву про винесення наказу про стягнення аліментів у розмірі частини з заробітку позивача вже після того, як на її користь з позивача судом було винесено наказ про стягнення аліментів у розмірі частини заробітку (доходу). При цьому судом не було враховано наявність попереднього судового наказу та судового рішення, що призвело до сукупного стягнення з позивача частини його заробітку (доходу) на користь одного стягувача та частини на користь іншого стягувача. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, чинним законодавством України, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, й аліментні зобов`язання, визначено мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів та встановлює верхню максимальну межу для суми аліментів, що стягуються на користь дитини з її батька чи матері у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Однак, як вбачається з матеріалів справи, з позивача за судовими наказами та рішенням суду стягуються аліменти на утримання трьох дітей у розмірі частини від заробітку (доходу) на кожну дитину, що в загальному розмірі становить 75 відсотків від доходу платника аліментів, що є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема положень Сімейний кодекс України та Закон України «Про виконавче провадження», якими встановлено граничний розмір відрахувань із заробітної плати боржника. Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. У зв`язку з цим, суд зважає, що оскільки вирішення питання щодо стягнення з позивача аліментів на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] здійснювалося у наказному провадженні, то в силу порядку розгляду даної категорії справ, судом не могло бути враховано наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, виходячи із специфіки прийняття такого виду рішення як судовий наказ, який виноситься без участі сторін та без можливості долучити додаткові докази. З цих підстав, суд вважає доводи сторони позивача обґрунтованими та сприймає вказану обставину як свідчення зміни його сімейного стану у розумінні ч. 1 ст. 192 СК України. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначені обставини свідчать про необхідність врахування загального розміру аліментних зобов`язань платника, принципу співмірності та вимог законодавства щодо граничного розміру відрахувань із доходу, оскільки встановлення аліментів у частці від доходу на кожну дитину окремо не повинно призводити до надмірного фінансового навантаження на платника аліментів та порушення балансу прав та інтересів сторін. Також, позивач просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що стягуються з нього на підставі судового наказу виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області по справі №173/898/24 від 09 травня 2024 року та припинити стягнення аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області по справі №173/1353/24 від 14 червня 2024 року. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити в частині припинення стягнення аліментів за вказаними судовими наказами, оскільки вимога про зменшення розміру аліментів не передбачає припинення стягнення останніх, оскільки такі правовідносини мають триваючий характер і можуть бути припинені виключно у випадках, прямо передбачених законом. Відповідно до положень СК України обов`язок батьків щодо утримання дитини діє до досягнення нею повноліття або до настання інших обставин, визначених законом як підстави припинення аліментного обов`язку. Звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів є способом зміни умов виконання такого обов`язку, а не його припинення. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про припинення обов`язку позивача утримувати дітей. Таким чином, підстави для повного припинення стягнення аліментів відсутні, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до частини задоволених вимог.

Outcome: partial