Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» 11.06.2025 звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просив стягнути на його користь заборгованість за надані послуги, що надавалась на адресу: [ADDRESS] , з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 1394,31 грн за послуги з постачання теплової енергії, за період з 01.11.2014 по 31.03.2015; з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 79256,72 грн, а також 2046,00 грн інфляційні втрати; 767,45 грн 3% річних. Матеріали позовної заяви сформовані і системі «Електронний суд» та підписані представником позивача Суржаном Романом Дмитровичем, який діє на підставі довіреності, та в порядку самопредставництва (а.с.19, 177-178). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що КП «Харківські теплові мережі» як теплопостачальна організація, відповідно до законодавства, надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будівників м. Харкова. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова КП «Харківські теплові мережі» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав від 02.06.2025, за період з листопада 2014 року по березень 2015 року власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] ; а з 11.03.2015 по цей час власником цієї квартири є [PERSON] на підставі договору дарування від 11.03.2015 № 523, посвідченого приватним нотаріусом Гаражою І.П. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати отриманих послуг станом на 01.05.2025 у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 1394,31 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2014 по 31.03.2015. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати отриманих послуг станом на 01.05.2025 у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у сумі 79256,72 грн, з яких: 67000,88 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.05.2015 по 30.04.2025; 802,20 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 9323,84 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.05.2015 по 30.04.2025; 596,40 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 1157,02 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 30.04.2025; 376,38 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 30.04.2025. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги відповідачу [PERSON] нараховані інфляційні втрати в сумі 2046,00 грн та три відсотки річних у сумі 767,45 грн. 23.06.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача витребувано: у П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори відомості та належним чином засвідчені копії документів щодо особи відповідача [PERSON] , на підставі яких їй було видано свідоцтво про право на спадщину р.№ 2-551 від 13.04.1999, зокрема щодо успадкування нею квартири [ADDRESS] ; у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаражи Ірини Петрівни відомості та належним чином засвідчені копії документів щодо особи відповідача [PERSON] , на підставі яких їй посвідчено договір дарування серії та номер 523 від 11.03.2015 та зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.44-45). 28.07.2025 суд постановив ухвалу про витребування від Другої Харківської міської державної нотаріальної контори відомості та належним чином засвідчені копії документів щодо особи відповідача [PERSON] , на підставі яких їй було видано свідоцтво про право на спадщину р.№ 2-551 від 13.04.1999, зокрема щодо успадкування нею квартири [ADDRESS] (а.с.61). 16.09.2025 суд постановив ухвалу про витребування: від Харківського обласного державного нотаріального архіву відомості та належним чином засвідчені копії документів щодо особи відповідача [PERSON] , на підставі яких їй посвідчено договір дарування серії та номер 523 від 11.03.2015 та зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] ; від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.89). 06.10.2025 суд постановив ухвалу про залишення без руху позовної заяви КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та повідомив позивача про необхідність виправлення недоліків позовної зави шляхом надання суду доказів надіслання відповідачу [PERSON] на адресу місця реєстрації останньої копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів, з урахуванням положень ст. 43 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали (а.с.141). Сторона позивача усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, та суд 08.10.2025 постановив ухвалу про продовження судового розгляду справи (а.с.146). 13.10.2025 суд постановив ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, та відклав підготовче засідання у справі задля повторного виклику сторін та надіслання відповідачу [PERSON] судової повістки на адресу її місця реєстрації (а.с.150-151). 10.11.2025 суд постановив ухвалу про повернення без розгляду відповідачу [PERSON] заперечення на позовну заяву (а.с.157-159,164). 01.12.2025 суд постановив ухвалу про відкладення, за заявою відповідача, підготовчого засідання (а.с.167,169). 07.01.2026 суд на місці постановив ухвали про долучення до матеріалів справи: витребувану від Другої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 121/99 [PERSON] , який помер [INFO] , що надійшла до суду 05.08.2025; витребувані від Харківського обласного державного нотаріального архіву копії документів, що надійшли до суду 03.10.2025 (а.с.74-84, 102-139). 07.01.2026 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.181-182). 03.02.2026 суд постановив ухвалу про відкладення, за заявою відповідача, судового засідання (а.с.187,190). У поданому до суду 02.02.2026 клопотанні відповідач, серед іншого, просила додатково переглянути підготовче засідання. Однак, у судовому засіданні 26.02.2026 сторона відповідача просила залишити це клопотання без розгляду. Отже, суд на місці постановив ухвалу та залишив це клопотання без розгляду. 26.02.2026 суд на місці постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи заяву про застосування строків позовної давності та письмові пояснення на позовну заяву, що надійшли до суду 25.02.2026, сформовані в системі «Електронний суд» 25.02.2026 та підписані представником відповідача адвокатом Карпухіним Д.Ю., який діє на підставі ордеру. У заяві про застосування строків позовної давності представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості: в розмірі 67000,88 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.05.2015 по 10.06.2022; в розмірі 9323,84 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.05.2015 по 10.06.2022, з підстав пропущення строку позовної давності. У письмових поясненнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] не згодна із заявленими позовними вимогами, оскільки вона є власником квартири з 11.03.2015, а з листопада 2014 року по березень 2015 року власником квартири була [PERSON] . Жодних доказів реального постачання теплової енергії КП «Харківські теплові мережі», здійснення технічного та аварійного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку, надання послуги з абонентської плати, та споживання відповідачем таких послуг не надано. На думку представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Представник позивача [PERSON] 11.09.2025 та 15.12.2025 подав до суду заяви, в яких просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.86,176). В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Карпухін Д.Ю. позов не визнали з підстав зазначених у письмових поясненнях. Просили відмовити у позові та застосувати строк позовної давності. Повідомили, що відповідач не зверталася до позивача з заявами, або скаргами на неналежне виконання позивачем своїх обов`язків та/або про відсутність дій щодо обслуговування внутрішньобудинкових мереж теплопостачання. Скарг на не неналежно надані позивачем послуги сторона відповідача у судовому засіданні теж не висловлювала. Суд, заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 2-551, виданого П`ятою ХДНК 13.04.1999. З 11.03.2015 вказана квартира належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування №523 від 11.03.2015, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гаража І.П., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.07.2025 (а.с.17). [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть №9478 від 15.07.2013 (а.с.100). 18.03.2014 П`ятою ХДНК видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, р. № 5-134, на спадщину, що складається з квартири [ADDRESS] , після померлої [PERSON] (а.с.104). Згідно з копією договору дарування квартири від 11.03.2015, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П., р. № 523, [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.103). Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 06.10.2025, наданої на електронний запит суду, місце проживання [PERSON] , [INFO] з 26.07.2005 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.140). Статтею 162 ЖК України установлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. За змістом частин 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З 01.12.2021 на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 у багатоквартирних будинках набрав чинності індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 31.10.2021 року (а.с.6,8,9). Відповідно до п. 4 зазначених Індивідуальних договорів, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Згідно з п. 5 Індивідуальних договорів Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цими договорами. Розрахунковим періодом відповідно до п. 32 Індивідуальних договорів є календарний місяць. Відповідно до п. 34 Індивідуальних договорів споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Пунктами 51, 52 Індивідуальних договорів передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 51). Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52). Виходячи з положень п.4 Індивідуальних договорів датою їх акцептування є 01.12.2021 року, тобто факт отримання послуг. Також, з 01.07.2022 набрали чинності Публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та Публічний договір з технічного обслуговування, та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, які опубліковані на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01.06.2022 (а.с.7,10). Згідно з п. 2 Публічних договорів договір вважається укладеним між виконавцем та споживачами багатоквартирного будинку через 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця (https://www.hts.kharkov.ua), якщо протягом цього періоду власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, не повідомили виконавця про свою відмову від укладання договору. Відповідно до п. 4 зазначених договорів фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуг. Згідно з п. 5 Публічних договорів виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та умовах, визначених цим Договором. Пунктами 13, 14, 15 Публічних договорів передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць (п. 13). Плата за послугу включається до єдиного рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у разі наявності) (п. 14). Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за отримані послуги (п. 15). Згідно з пунктами 30, 31 Публічних договорів договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 30). Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, цей договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 31). Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідач [PERSON] з 11.03.2015 є споживачем послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, які надає позивач на адресу нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності: [ADDRESS] . Однак, відповідач, отримуючи надані їй послуги, вказані послуги своєчасно не оплачує, у зв`язку з чим, як вбачається з відомостей про нарахування та оплату на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , нарахована заборгованість у розмірі: 67000,88 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з травня 2015 року по квітень 2025 року; 9233,84 грн за послугу з постачання гарячої води за період з травня 2015 року (фактично з січня 2022 року) по квітень 2025 року; 1157,02 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з липня 2022 року по квітень 2025 року; 376,38 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з липня 2022 року по квітень 2025 року; 802,20 грн - за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з червня 2022 року по квітень 2025 року; 596,40 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з червня 2022 року по квітень 2025 року (а.с.12-15). За змістом п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Отже, враховуючи наведене, відповідач, яка є споживачем житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, що надавалась позивачем на адресу нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності, за вимогами чинного законодавства має сплачувати за надані послуги опалення (постачання теплової енергії) навіть у разі не проживання за цією адресою. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 760/28001/14-ц, згідно пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого Київською міською радою 28 березня 2002 року за № 409/1843, перерахунок за фактично надані житлово-комунальні послуги здійснюється за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї. Також, у постанові від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц Верховний Суд виклав наступний висновок: позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується картками фактичної собівартості утримання будинку за вказаною адресою; розрахунком належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення за тарифами. Доводи касаційної скарги щодо не надання належної якості житлово-комунальних послуг та у зв`язку із цим, завищеного розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялись від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами надано не було. Доказів (посилань на докази), що відповідач із заявами до позивача для здійснення перерахунку за надані послуги у зв`язку з фактичним не проживанням за місцем знаходження нерухомого майна, не споживання таких послуг, або ненадання таких послуг позивачем та/або надання позивачем таких послуг неналежної якості, не надано; Сторона відповідача не надала суду жодних доказів (посилань на докази), які підтверджують ненадання відповідачу позивачем послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води або надання позивачем послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати; щодо звернення із заявами до позивача для здійснення перерахунку за надані послуги у зв`язку з фактичним не проживанням за місцем знаходження нерухомого майна, не споживання таких послуг; доказів про сплату заборгованості та контрозрахунку заборгованості відповідачем не надано. Отже, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази (в тому числі копії усіх відповідних публічних договорів), суд визнає наданий позивачем розрахунок заборгованості належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом на підтвердження існування у відповідача заборгованості у зазначеному у цьому розрахунку розмірі. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води боржнику [PERSON] за період з травня 2019 року по січень 2022 року нараховані інфляційні втрати в сумі 2046,00 грн та три відсотки річних у сумі 767,45 грн (а.с.16). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно зі ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц виснувала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено та наразі не скасовано. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (що діяли на час подання позову 11.06.2025) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, такий строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Суд зазначає, що згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що міститься в матеріалах справи, заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з травня 2015 року по грудень 2021 року фактично відсутня; нарахування за послугу з постачання гарячої води здійснювались позивачем, починаючи з січня 2022 року. Отже, заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 9323,84 грн за послугу з постачання гарячої води виникла виключно за період з січня 2022 року по квітень 2025 року включно. Суд за заявою сторони відповідача застосовує позовну давність до спірних правовідносин щодо стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, та відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених поза межами строку позовної давності за період з 01.05.2015 по 01.04.2017, в частині стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.05.2015 по 01.04.2017 включно у розмірі 8923 грн 25 коп. У цих спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, абонентської плати, з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на час подання позову (11.06.2025) не спливла. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 70333 грн 47 коп., з яких: 58077 грн 63 коп. за послугу з постачання теплової енергії за період з 02.04.2017 по 30.04.2025; 802 грн 20 коп. за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 9323 грн 84 коп. за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 30.04.2025; 596 грн 40 коп. за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 1157 грн 02 коп. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 30.04.2025; 376 грн 38 коп. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 30.04.2025, а також інфляційні втрати в сумі 2046 грн 00 коп. та три відсотки річних в сумі 767 грн 45 коп. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.05.2015 по 01.04.2017 включно у розмірі 8923 грн 25 коп. суд відмовляє у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що заявлено стороною відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати, пов`язані з розглядом справи (за отримання інформації з державного реєстру) у розмірі 80,00 грн, та витрати пов`язані з відправкою позивачем відповідачу [PERSON] позовної заяви з додатками у розмірі 150,00 грн (а.с.5,18,22,59,145). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (88,74%), та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2149 грн 64 коп., та витрати, пов`язані з розглядом справи (за отримання інформації з державного реєстру) у розмірі 70 грн 99 коп., витрати, пов`язані з поштовою відправкою позивачем відповідачу позовної заяви з додатками у розмірі 133 грн 11 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial