Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

До Хаджибейського районного суду м. Одеси звернулася Одеська міська рада з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальова Лідія Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис від 24.11.2016 року № 11893 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,8 кв.м., житловою площею 9,1 кв.м., що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 25.11.1993 року № 29634, право власності на яку зареєстровано 29.12.1993 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, у книзі 57пр на стор. 36 під реєстровим № 370. 23.05.2017 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 1-305 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , на підставі заяви [PERSON] . У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою, що розглядалася в порядку окремого провадження, за участю заінтересованої особи Одеської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем (справа № 521/13175/19). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року у справі № 521/13175/19 заяву [PERSON] задоволено, встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2010 року по 24.11.2016 року. 19.05.2020 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальовою Лідією Іванівною видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-305, та того ж дня проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Не погоджуючись із таким рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року у справі № 521/13175/19, Одеська міська рада 04.12.2019 року звернулась до Одеського апеляційного суду із відповідною апеляційною скаргою. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.12.2020 року у цивільній справі № 521/13175/19 апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.05.2020 року, видане державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальовою Лідією Іванівною, зареєстроване в реєстрі за № 1-305, визнати відумерлою спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з [PERSON] на користь Одеської міської ради судові витрати. 02.08.2023 року вказана позовна заява надійшла до канцелярії суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 року, справа передана для розгляду судді Плавичу І.В. Ухвалою суду від 07.08.2023 року суддею Плавичем І.В. заявлено самовідвід при розгляді цивільної справи № 521/19439/23. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 09.08.2023 року справа № 521/19439/23 розподілена для подальшого розгляду судді Леонову О.С. Ухвалою суду від 10.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальова Лідія Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 10.08.2023 року заяву представника Одеської міської ради про забезпечення позову у справі № 521/19439/23 за позовом Одеської міської ради до[PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальова Лідія Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Ухвалою суду від 12.09.2023 року клопотання представника Одеської міської ради про витребування доказів у справі № 521/19439/23 задоволено, витребувано від Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . 18.01.2024 року на виконання ухвали до канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 306/2020, заведена до майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до Наказу № 1-в/тр/с від 18.01.2024 року судді Леонову О.С. надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2024 року справу № 521/19439/23 розподіллено для подальшого розгляду судді Роїку Д.Я. Ухвалою суду від 06.02.2024 року прийнято до провадження цивільну справу № 521/19439/23 за позовом Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальова Лідія Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння та призначено підготовче судове засідання на 13.03.2024 року об 13 год. 00 хв. 13.03.2024 до канцелярії суду надійшла заява відповідача [PERSON] про відкладення підготовчого судового засідання та надання можливості скористатися правовою допомогою адвоката. 16.07.2024 року до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача, в якій просив провести підготовче судове засідання за його відсутності та не заперечував щодо закриття підготовчого судового засідання. 02.09.2024 року до канцелярії суду надійшла заява відповідача [PERSON] про відкладення судового засідання у зв`язку із перебування за межами України. 17.10.2024 року до канцелярії суду надійшла заява третьої особи державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Михальової Л.І. про розгляд справи за її відсутності. 21.02.2024 року канцелярії суду надійшла заява відповідача [PERSON] про відкладення судового засідання у зв`язку із перебування за межами України. 04.12.2024 року до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача, в якій представник Одеської міської ради просив провести підготовче судове засідання за відсутності та не заперечував щодо закриття підготовчого судового засідання. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі № 521/19439/23 за позовом Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальова Лідія Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння та призначено справу до розгляду по суті на 28.01.2026 року об 11 год. 30 хв. В судове засідання призначене на 28.01.2026 року об 11 год. 30 хв. сторони не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином. Від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності. В судове засідання призначене на 26.02.2026 року об 10 год. 30 хв. сторони не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином. Від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михальова Лідія Іванівна в судове засідання не з`явилась, надавала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 521/19439/23 відповідач [PERSON] копію позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження отримала 04.03.2023 року, що підтверджується відповідною заявою від 13.03.2023 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис від 24.11.2016 року № 11893 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 25.11.1993 року № 29634. 17.09.2019 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/13175/19 встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2010 року по 24.11.2016 року. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Одеська міська рада 04.12.2019 року звернулась до суду апеляційної інстанції з відповідною апеляційною скаргою. Однак, під час розгляду справи № 521/13175/19 в суді апеляційної інстанції, державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михальовою Лідією Іванівною на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.05.2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-305 та проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] (РНОНМ: 2067984751101, номер відомостей про речове право: 36540825). Постановою Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року у справі № 521/13175/19 апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 року у справі № 385/321/20 звернуто увагу, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). Оскільки рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року у справі № 521/13175/19, на підставі якого видано свідоцтво про право на спадщину за законом, скасовано, а [PERSON] не зверталася з позовними вимогами на підтвердження свого права на спадкування після смерті [PERSON] в будь-якому іншому судовому проваджені чи з зустрічними позовними вимогами в даному судовому проваджені, суд приходить до висновку що свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.05.2020 року, виданедержавним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михальовою Лідією Іванівною на ім`я [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за № 1-305, підлягає визнанню недійсним відповідно до положень ст. 1301 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Відповідно до статті 335 ЦПК України, у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури (постанови Верховного Суду від 14.02.2023 року у справі № 712/14171/21, від 25.07.2023 року у справі № 204/3252/21, від 22.04.2024 року у справі № 205/5655/21, від 17.07.2024 року у справі № 522/1364/20, від 10.07.2024 року у справі № 521/15714/22). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що до органу місцевого самоврядування може переходити спадкове майно в силу закону, хоча органу місцевого самоврядування не є спадкоємцем ані за законом, ані за заповітом. Причому ч. 1 ст. 1277 ЦК України передбачає власне обов`язок, а не право органу місцевого самоврядування подати відповідну заяву до суду. Як вбачається з листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.05.2023 року № 207/01-10, за адресою: [ADDRESS] , станом на 04.05.2023 року жодна особа не зареєстрована. Також, вказаним листом проінформовано, що за вищевказаною адресою була зареєстрована та знята з реєстрації місця проживання, у зв`язку зі смертю, [PERSON] , [INFO] , дата зняття з реєстрації 05.01.2017 року. Оскільки, в даному випадку відсутні спадкоємці після смерті [PERSON] , які в передбачений цивільним законодавством спосіб прийняли спадщину та постановою Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року у цивільній справі № 521/13175/19, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року скасовано, право [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] не підтверджено належним чином, суд вважає, що спадщина після смерті [PERSON] підлягає визнанню відумерлою. Отже, враховуючи, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала спадкодавцю на праві власності, тобто, входила до складу спадщини, а також зважаючи на відсутність спадкоємців, які прийняли спадщину за законом чи за заповітом, вказане майно підлягає визнанню відумерлою спадщиною та передачі у власність територіальної громади міста Одеси. Тобто, спадкове майно, яке залишилось без визначеного законом правонаступника (спадкоємця), повинно перейти у власність до певного суб`єкта цивільних правовідносин, і в конкретних обставинах справи, за допомогою правового механізму визнання спадщини відумерлою, суд забезпечує перехід такого права до органу місцевого самоврядування. Щодо позовних вимог Одеської міської ради про витребування майна з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради суд зазначає наступне. Оскільки, відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна із чужого незаконного володіння переходить до спадкоємців власника, а у випадку їх відсутності територіальній громаді. Перехід відумерлого майна у комунальну власність надає право територіальній громаді на повне розпорядження ним. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим, статтею 1280 ЦК України передбачено, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію. Таким чином, на момент звернення Одеської міської ради з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого на підставі судового рішення, яке в подальшому скасовано судом апеляційної інстанції, Одеська міська рада має право на витребування спірного об`єкта нерухомого майна, так як воно збереглося в натурі у [PERSON] та не було відчужене третій особі. У постанові Верховного Суду від 02.10.2024 року у справі № 522/2960/20 наведено висновок, що захист інтересу територіальної громади щодо відумерлої спадщини може здійснюватися з використанням механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, якщо є підстави для визнання спадщини відумерлою та майно не було відчужено іншій (третій) особі. Висновок Верховного Суду щодо витребування майна, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.12.2018 року у справі № 522/2110/15-ц та від 15.05.2019 року у справі № 522/7636/14-ц. У практиці Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), наприклад, рішеннях ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014 року напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним, чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. З огляду на характер спірних правовідносин, обставини справи, правові норми, втручання держави в право відповідача на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ. Так, витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статей 387, 388, 396 ЦК України, у зв`язку з визнанням спірної квартири відумерлою спадщиною (ст. 1277 ЦК України) та визнанням права власності територіальної громади міста Одеси на спірну квартиру (ст. 392 ЦК України). Крім того, з огляду на положення статтей 1, 2, 6, 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак, первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. При цьому нерухоме майно, що є у комунальній власності територіальних громад, це одна зі складових матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям нерухомого майна, що має бути у власності територіальної громади міста Одеси, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) вибуття майна з власності територіальної громади цьому суспільному інтересу не відповідає. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку, що витребування нерухомого майна у відповідача [PERSON] не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном. На підставі викладеного, враховуючи, що спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке скасовано в судовому порядку через його недійсність, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги Одеської міської ради про витребування спірного майна від [PERSON] . У позовній заяві позивач просить встановити порядок виконання рішення за яким після набрання законної сили рішення по справі, воно є підставою для державної реєстрації права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на зазначений об`єкт нерухомого майна. Відповідно до частини першої статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При вирішенні питання щодо встановлення способу та порядку виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про утруднення та неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку встановлення способу і порядку виконання рішення суд не може змінювати судове рішення по суті. На думку суду, під час виконання рішення суду про визначення спадщини відумерлою можуть виникнути труднощі, пов`язані з його виконанням через різне розуміння сутності такого рішення уповноваженими на те особами, зокрема, щодо того, чи є рішення про визнання спадщини відумерлою підставою для реєстрації права власності на таке майно за територіальною громадою міста Одеси. Задля уникнення труднощів, які можуть виникнути під час виконання рішення суду про визнання спадщини відумерлою, суд доходить до висновку про наявність підстав для встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого після набрання цим рішенням законної сили, воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь Одеської міської ради суми судового збору, сплаченого позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 8 256,00 грн.

Outcome: approved