Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

06.11.2025р. [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що являється донькою відповідача. Після припинення шлюбних відносин між батьками, [PERSON] сплачував аліменти на її утримання до досягнення повноліття. На теперішній час позивач зарахована на навчання та навчається на денній формі за спеціальністю «Архітектура та містобудування» в університеті [PERSON] , термін навчання з 01.09.2025 по 30.06.2029р. Відповідач проходить службу у об`єднаній штурмовій бригаді Національної поліції України «Лють», отримує гідну заробітну плату, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки до закінчення нею навчання без значного погіршення свого матеріального стану. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила стягнути зі свого батька [PERSON] на її користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно на час навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. Ухвалою від 24.11.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачу роз`яснено його право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, 05.12.2025р. подала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за зареєстрованою адресою його місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 25, 46). Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України). Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи по якій він є стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу його проживання та відсутності від нього повідомлень про зміну даної адреси. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого позивач в своєму клопотанні не заперечувала. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.02.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.11.2011р. стягнуто з [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття на користь матері [PERSON] . Стягнення аліментів розпочати з 18.07.2011р. з часу звернення до суду. Статтею 199 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, право на утримання після повноліття дитини виникає за умови продовження нею навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Однак відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання, тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною. Зі змісту довідки №1088 від 01.10.2025р. вбачається, що [PERSON] навчається на 1 курсі Університету [PERSON] на денній формі навчання за спеціальністю «Архітектура та містобудування» (наказ про зарахування №57/с від 11.08.2025р.) Термін навчання для здобуття ОС «Бакалавр» з 01.09.2025 по 30.06.2029р. Навчання студента здійснюється за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Стипендія не нараховується. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, судом в даній справі встановлено, що [PERSON] сплачував аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] до досягнення нею 18-річного віку. Після досягнення [PERSON] повноліття, стягнення аліментів було припинено. Наразі позивач навчається на денній формі навчання в Університеті Короля Данила, стипендію не отримує, не працює, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Фінансовий стан позивача не дозволяє їй самостійно забезпечити всі свої матеріальні потреби, а тому вона потребує матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач, в порушення вимог ст. 12, 81 ЦППК України, доказів відсутності в нього фінансової змоги надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці на період її навчання, суду не надав, своїх заперечень проти задоволення позовних вимог в жоден спосіб не виразив. Таким чином, з урахуванням зазначених обставин, а також виходячи з відповідності розміру аліментів, які просить стягнути позивач для забезпечення її потреб, вимогам законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 06.11.2025 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є учасником бойових дій, а тому останній звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Таким чином, судові витрати в даній справі підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. На підставі викладеного та

Outcome: approved