Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

14 листопада 2025 року [PERSON] звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеною заявою, у якій просив оголосити [PERSON] , [INFO] , померлою; днем смерті [PERSON] , [INFO] , вважати [INFO] . Заява мотивована тим, що батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] 30 червня 1992 року шлюб між ними було розірвано. Мати заявника [PERSON] , [INFO] , зловживала алкогольними напоями. Після розлучення батьків заявник з братом залишились проживати разом з батьком, тому що мати продовжувала зловживати спиртними напоями. Квартира за адресою: [ADDRESS] була продана, кошти батьки розділили порівну, батько заявника купив будинок за адресою [ADDRESS] , де і мешкає по теперішній час. Мати заявника (з її слів) переїхала до подруги на ім`я [PERSON] . Де саме мешкала мати, заявнику не відомо. Останнє місце реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] . Мати заявника [PERSON] інколи приходила до синів (один два разу в 3-4 місяця), але це було нерегулярно, вона ніколи не цікавилась їх життям та потребами. В 2004 році заявник умовив та зробив [PERSON] паспорт серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ ДГУ УМВД України від 05.10.2004 року, але вона відмовилась його забирати та залишила у заявника. Останній раз, 22.10.2005 році, [PERSON] приходила подивитись на онуку [PERSON] , [INFO] , на день народження. Більше її ніхто, ніде та ніколи не бачив. Достовірно відомо, що весь цей час вона мешкала на вулицях району Західний міста Дніпро. Приблизно у кінці травня 2006 року заявник дізнався від малознайомих людей, що його мати померла приблизно в період з листопада 2005 року травень 2006 рік біля будинку [ADDRESS] . Поспілкувавшись з мешканцями будинку [ADDRESS] , заявник не отримав жодної інформації, тому що там мешкають нові власники, а подруга на ім`я [PERSON] теж померла. В розшук та/або в інші державні органи він не звертався будучи впевненим, що мати померла та похована як невстановлена особа. Виходячи з вищенаведеного, моментом з якого обчислюється трьохрічний строк є 22.10.2005 року, тобто день отримання останніх відомостей про безвісно відсутньої [PERSON] . Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2025 року витребувано в Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію про перетин громадянкою України [PERSON] , [INFO] , державного кордону України з 01.01.2005 року по теперішній час; в Державній міграційній службі України інформацію про поточну адресу реєстрації місця проживання в Україні [PERSON] , [INFO] ; з Державної податкової служби України відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2005 року по теперішній час. У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] народився у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано 30 червня 1992 року (а.с. 15). Згідно з відповіддю Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 14 листопада 2025 року № 6373, за період з листопада 2005 року по травень 2006 року до Новокодацького (Ленінського) відділення ДСУ «Дніпропетровське бюро судово-медичної експертизи» не надходив труп [PERSON] , [INFO] , та не надходив труп невідомої жінки з вул. Сочинська в м. Дніпрі (а.с. 18). У відповіді ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 07 листопада 2025 року зазначено, що за наявними відомостями ІКС «Інформаційний портал НП» в період з листопада 2005 року по травень 2006 року зареєстровані факти щодо смерті труп [PERSON] , [INFO] , відсутні (а.с. 29). У відповідь на ухвалу суду Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надіслано лист від 19 листопада 2025 року, у якому зазначено, що відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією [PERSON] з 08 листопада 2017 року по 19 листопада 2025 року в Базі даних не виявлено (а.с. 50). Згідно з відповіддю Державної податкової служби України від 27 листопада 2025 року станом на 25 листопада 2025 року у Державному реєстрі відсутні відомості про джерела та суми виплачених доходів та утриманих податків, отриманих від податкових агентів, [PERSON] за період І кварталу 2005 року по жовтень 2025 року (а.с. 56-57). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Указана норма містить декілька окремих випадків, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Як зазначив заявник оголошення [PERSON] померлою необхідно йому для реєстрації факту її смерті, а також отримання права на виплати сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця [PERSON] . Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що давно не бачили [PERSON] , востаннє бачили її в 2005 році, місцезнаходження її невідоме. Свідок [PERSON] зазначила, що з [PERSON] не знайома, зі слів свого чоловіка чула, що [PERSON] померла. Разом з тим, заявником не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про смерть [PERSON] у жовтні 2005 року. Належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Суд, враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, які б давали достатні підстави для задоволення вимог про оголошення [PERSON] померлою, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви [PERSON] про оголошення [PERSON] померлим. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed