Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29.03.2023 сторони зареєстрували шлюб, що був зареєстрований Володимирецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою як його матір`ю та перебуває на її утриманні. Як стверджує позивачка у мотивувальній частині позовної заяви, наразі сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Водночас, позивачка, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, здійснює догляд за малолітньою дитиною, в силу чого не можу працювати і забезпечувати себе та дитину усім необхідним. Відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання позивачки як дружини. Також позивачка у позові зазначає про те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, є військовослужбовцем, отримує щомісячне грошове забезпечення, має стабільний дохід, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 13.01.2026 року. Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 11.02.2026 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позиція учасників провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає в частині сплати аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі одна тисяча п`ятсот гривень щомісячно. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ: Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 29 березня 2023 року уклали шлюб, який зареєстрований Володимирецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №37, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.9) Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 12.11.2025 Виконавчим комітетом Сереховичівської сільської ради, сорони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Також у судовому засіданні була досліджена копія витягу з реєстру територіальної громади №2023/005744679 від 28.07.2023, зі змісту яких суд встановив, що місцем реєстрації проживання позивачки [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до копії довідок від 20.11.2025 року №741-7002350168 та від 21.11.2022 року № 741-5002335835 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання [PERSON] та [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.11,13). Відповідно до копії довідки від 16.12.2025 року №365, виданої виконкомом Сереховичівської сільської ради, [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з [ADDRESS] , проживає в [ADDRESS] , з 19.11.2025 року разом з сином [PERSON] , [INFO] . (а.с.12) Із копії витягу з реєстру територіальної громади №2025/013126600 від 09.09.2025 року, зі змісту яких суд встановив, що місцем реєстрації проживання відповідача [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.14). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу означеної норми матеріального права суд дійшов висновку, що право дружини на утримання виникає в разі сукупності таких юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що спільна дитина сторін не досягла трьох років та проживає з позивачкою. При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ст. 84 СК України, для задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері малолітньої дитини) незалежно від цієї обставини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Так, право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Враховуючи встановлені вище обставини, а також зважаючи на матеріальний стан відповідача, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання позивачки в розмірі, який буде відповідати реальним фінансовим можливостям відповідача. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне. Як встановлено ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно довідки № 0320-2026-0000698 від 18.02.2026 року, виданої ГУ ДПС України у Волинській області на виконання ухвали суду, особа [PERSON] за період з грудня 2024 року по червень 2025 року та у грудні 2025 року отримував заробітну плату як військовослужбовець, а за серпень 2025 року отримав дохід як самозайнята особа. Відповідно до матеріалів справи, середньомісячний дохід відповідача складає 103 077,00 грн. без вирахування податків. Позивачкою в позовній заяві зазначено стягнення аліментів у розмірі1/6 (однієї шостої) всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що у грошовій формі у середньому складає 17 179,50 грн. З 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328 гривень. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач доказів надання допомоги дружині як матері малолітнього дитини або неможливості її утримувати з поважних причин, або відомостей про незадовільний стан здоров`я, або підтвердження того, що на його утриманні знаходяться інші особи, суду не надав. На підставі зібраних доказів судом встановлено, що позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дружини (матері малолітньої дитини), а також інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання позивачки як дружини в розмірі 1/10 (однієї десятої) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. На переконання суду, встановлення саме такого розміру аліментів буде забезпечувати належний баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. У зв`язку з цим, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері малолітньої дитини до досягнення нею трирічного віку підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 79 СК України передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1331,20 грн. як за вимогу майнового характеру, яка підлягала сплаті при зверненні до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved