Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитування, що становить 27 393,72 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір № 77753345, за умовами якого відповідачу надано грошову позику в розмірі 1 223 грн зі сплатою процентів в розмірі 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 22/02/2022, за яким на користь ТОВ «Вердикт Капітал» відступлено право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77753345. 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77753345. 28 серпня 2025 року укладено договір № 28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77753345. Таким чином ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 77753345. 07.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" (Первісний кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір № 5081182. 26.07.2024 укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, включно із договором №5081182. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №5081182. Станом на 29.09.2026 заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості 27 393,72 гривень, а саме: 1) за договором № 77753345 від 16.09.2021 в розмірі 4 143,72 гри., з яких: - 1 223,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); - 2 920,52 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами. - 0,20 грн - нараховані 3% річних. 2) за договором № 5081182 від 07.12.2021 в розмірі 23 250,00 грн., з яких: - 6 000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); - 16 650,00 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами; - 600,00 грн - сума заборгованості за комісіями. Посилаючись на вказані обставини, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами в розмірі 27 393,72 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. 06.11.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю мотивуючи тим, що факт отримання кредитних коштів за договорами № 77753345 від 16.09.2021 на суму 1223,00 грн та №5081182 від 07.12.2021 на суму 6000,00 грн не підтверджений. Надані документи - довідка ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000030298/ТНПП від 19.05.2025 щодо договору № 77753345 та квитанція LiqPay ID 1844921078 щодо договору № 5081182 - не є належними та достатніми доказами фактичного зарахування грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] та № [NUMBER] . Зазначені документи свідчать лише про ініціювання та обробку платіжної операції фінансовим посередником (платіжною системою), однак не підтверджують факт остаточного зарахування коштів на рахунок отримувача. Недоведеність права вимоги позивача (відсутність належних доказів відступлення права вимоги та повідомлення боржника). Просив застосувати позовну давність до частини позовних вимог: позов подано орієнтовно у жовтні 2025 року. Аналізуючи строки виконання зобов`язань за договорами та дати нарахування процентів, заявляє про сплив спеціальної позовної давності в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України) до вимог про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування, які за своєю правовою природою є неустойкою (фінансовою санкцією) за прострочення виконання зобов`язання. 12.11.2025 на адресу суду від директора ТОВ «Факторинг Партнерс» Ярослави Сердійчук надійшла відповідь на відзив в якій вона просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі мотивуючи тим, що 16.09.2021 між ТОВ БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ") та [PERSON] укладено Договір №77753345, а 07.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 5081182, підписані одноразовими ідентифікаторами та відповідають ст..11-12 Закону України «Про електронну комерцію». Доводи відповідача про неукладення ним електронних договорів вважає надуманими. Вважає, що відсутні підстави для застосування позовно давності, посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 04.05.2026. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Отже, строк позовної давності не сплив. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачу за зареєстрованим місцем проживання надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, яку він отримав особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Крім того відповідач вчасно повідомлений про місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті, однак відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився. Судом встановлено, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77753345. За умовами вказаного договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору визначено параметри та умови позики, а саме: суму позики - 1 223 грн.; строк позики/строк договору 30 днів; проценту ставку (базову) на день - 1,99%; дата надання позики - 16 вересня 2021 року; дата повернення позики (останній день) - 16 жовтня 2021 року; знижену процентну ставку/день, яка застосовується відповідно до умов програми лояльності в розмірі 0,01%; процентну ставку за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,70% на день, яка не застосовується в період карантину; пеню у розмірі 2,70% на день, яка не застосовується в період карантину; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 3,71%; орієнтовна загальна вартість позики - 1226,67 грн. Відповідно до п. 5 договору позичальник підписанням цього договору підтвердив, що: ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; ознайомився на сайті з офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (TM «MYCREDIT»); до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Вказаний договір позики підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Додаток № 1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 77753354 від 16 вересня 2021 року містить таблицю обчислення загально вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Вказаний додаток до договору також підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом також досліджено правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», затверджені наказом директора ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» № 12/08/2021 від 12 серпня 2021 року. Зокрема п. 6.5 вказаних правил передбачено, що у разі неповернення/повернення не у повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти в розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Відповідно до довідки ТОВ Фінансова компанія «Фінекспрес» ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 16 вересня 2021 року здійснило переказ грошових коштів [PERSON] в розмірі 1 223 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 77753354 від 16 вересня 2021 року, складеного ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованість [PERSON] за договором позики становить 4 143,72 гри., з яких:- 1 223,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту);- 2 920,52 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами. - 0,20 грн - нараховані 3% річних. Також судом встановлено, що 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 22/02/2022 за умовами якого клієнт - первісний кредитор обов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором та договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 22-02/2022 від 22 лютого 2022 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] за договором № 77753354 в сумі 4 143,72 гри., з яких:- 1 223,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту);- 2 920,52 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами; - 0,20 грн - нараховані 3% річних. Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявних у матеріалах справи актів прийму-передачі за договором факторингу № 22-02/2022 від 22 лютого 2022 року та платіжного доручення № 333740001 від 23 лютого 2022 року. Тим самим суд встановив, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 77753345 від 16 вересня 2021 року. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт капітал», заборгованість [PERSON] за договором позики № 77753345 від 16 вересня 2021 року становить 4 143,72 гри., з яких 1 223,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 2 920,52 грн - 3% річних в розмірі 0,20 грн. Також 07 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» (Первісний кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір №5081182. Пунктами 1.1.-1.4. Договору № 5081182 кредитодавець (ТОВ «МІЛОАН») зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі -кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 6 000.00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 07.12.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 06.01.2022. Згідно із п.п. 1.5.1.-1.5.2., п.п.1.6., 1.7. Договору № 5081182 комісія за надання кредиту: 2 600.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 2 250.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього Договору. Як вбачається із Довідки про ідентифікацію клієнта [PERSON] за договором №5081182, цей договір підписано відповідачем 07.12.2021 з використанням електронного підпису в формі одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону [NUMBER] , вказаний [PERSON] в Анкеті-заяві. Факт належного виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань за кредитними договорами, а саме надання [PERSON] коштів у розмірі 6 000,00 грн відповідно до умов Договору № 5081182, доведено з огляду на довідку, видану LIQPAY про успішність перерахування 07.12.2021 коштів у розмірі 6 000,00 грн. на номер банківської картки [NUMBER] , належний [PERSON] . Як доказ наявності заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 250,00 грн, заявленому у позові, позивач надав суду відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №5081182, видану ТОВ «Мілоан» (далі - Відомість). З відомості вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором про споживчий кредит складає 23 250,00 грн., з яких 6 000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 16 650,00 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами; - 600,00 грн - сума заборгованості за комісіями. Доказів належного виконання зобов`язань за обома кредитними договорами, контррозрахунків заборгованості відповідачем не надано. Із інформації АТ КБ «Приватбанк», наданої на вимогу суду, слідує, що платіжні картки [NUMBER] та 4149499372317477 належить [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , за ним закріплений фінансовий номер телефону [NUMBER] , на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжними картками [NUMBER] та 4149499372317477. Надано роздруківку операцій, здійснених по картах 51687573859005643 та 4149499372317477. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ізст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього Кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений в електронній формі. Його дійсність відповідачем у встановленому законом порядку не спростована. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в даному випадку відбулась заміна кредитора, а саме: до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшли права ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ Мілоан», а тому позивач має право вимагати від [PERSON] стягнення заборгованості. Позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, інформацію про отримання коштів позичальником [PERSON] , наявність заборгованості та перехід права вимоги про стягнення такої від первісного кредитора до правонаступника. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає доведеним, що 16.09.2021 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого на підставі договорів факторингу є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір №77753345, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 1 223,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою за користування кредитними коштами 1,99 % в день. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, то у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яка в подальшому за договорами факторингу перейшла до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс». Разом з тим, вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 223,00 грн., а також 730,13 грн. процентів за користування кредитом (1 223 грн. * 1,99 % /100 *30 днів =730,00 грн.), а всього 1 953,13 грн. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами в розмірі 2 920,52 грн, однак не надав суду жодних доказів щодо підстав та способу нарахування заборгованості за відсотками у пред`явленому розмірі. Окрім того, 07.12.2021 між первісним кредитором ТОВ «Мілоан», правонаступником якого на підставі договорів факторингу є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір №5081182, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою за користування кредитними коштами 1,25 % в день. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, то у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором ТОВ «Мілоан», яка в подальшому за договорами факторингу перейшла до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс». Разом з тим, вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000,00 грн., а також 2 250,00 грн. процентів за користування кредитом (6 000 грн. * 1,25 % /100 *30 днів =2 250,00 грн.), а всього 8 250,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами в розмірі 16 650,00 грн., однак не надав суду жодних доказів щодо підстав та способу нарахування заборгованості за відсотками у пред`явленому розмірі. Суд звертає увагу позивача на те, що припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове поверненння кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах, тобто у випадку подальшого прострочення виконання зобов`язання, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми боргу в розмірі 10 203,13 грн. Позивач серед іншого просить стягнути комісію, але, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування комісії в сумі 600,00 грн є такою, що не відповідає вимогам законодавства, а відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Водночас, як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Що стосується клопотання відповідача [PERSON] щодо звільнення його від сплати процентів та штрафних санкцій в порядку ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, суд зазначає наступне. Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. В свою чергу, кредитні договора відповідачем були укладені у 2021 році, також відсотки нараховувались в межах строку договорів, тобто кредитний договір 77753345 був укладений 16.09.2021 строком на 30 днів, кредитний договір 5081182 був укладений 07.12.2021 року строком на 30 днів. Отже в задоволенні даного клопотання слід відмовити. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, враховуючи наступне. Позовна давність згідно зі ст. 256 ЦПК України - це встановлений законом строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки і може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦПК України). Відповідно до ст. 261 ЦПК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, за змістом статей 256, 261ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. 16.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір №77753345 до 16.10.2021. В даному випадку строк позовної давності мав би закінчитись 16.10.2024. Також, 07.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №5081182 до 07.01.2022. В даному випадку строк позовної давності мав би закінчитись 07.01.2025. Разом з тим, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 01.07.2023 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 завершено дію карантину. В той же час, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом ПрезидентаУкраїни №64/2022 із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Згідно з п. 19 Прикінцевих таперехідних положень Цивільного кодексуУкраїни у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З огляду на викладене, доводи відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із даним позовом до суду не відповідають положенням чинного законодавства, а тому не можуть бути підставою для відмови в позові. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 804 грн 20 коп за вимоги за кредитним договором №77753345 від 16.09.2021, також з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за вимоги за кредитним договором №5081182 від 07.12.2021 в розмірі 1 804 грн 20 коп. Що стосується відшкодування відповідачем позивачу витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 13 000 грн, то слід зазначити наступне. Судом досліджені договір №02-07/2024 від 02.07.2024, заявку №1360 про надання правничої допомоги, витяг з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025, за яким вартість допомоги складає 13 000 грн. Дані докази, на переконання суду, є належними та допустимими щодо обґрунтування витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 4 841,20 грн.

Outcome: partial