Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що 13.03.2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТПЛЮС" та [PERSON] укладено кредитний договір № 174812, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 12000, 00 грн. 16.04.2025 року між ТОВ «ФК "КРЕДИТПЛЮС" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 16042025, відповідно до якого ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 174812 від 13.03.2025 року. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, станом на день звернення із позовом до суду має заборгованість в розмірі 14283,40 грн., яка складається з наступного: 9052,68 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 3630,72 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, 400,00 грн. заборгованість по комісії, 1200,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Тому позивач ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість в розмірі 13083,40 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору та за надання професійної правничої допомоги. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, та відкрито провадження у справі. Представник позивача ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" в судове засідання не з`явився, у поданій до суду позовній заяві просить розглянути справу без участі представника товариства, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася в установленому порядку. Відзив на позов до суду не подала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 13.03.2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТПЛЮС" та [PERSON] укладено кредитний договір № 174812, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 12000, 00 грн. 16.04.2025 року між ТОВ «ФК "КРЕДИТПЛЮС" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 16042025, відповідно до якого ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 174812 від 13.03.2025 року. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, станом на день звернення із позовом до суду має заборгованість в розмірі 14283,40 грн., яка складається з наступного: 9052,68 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 3630,72 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, 400,00 грн. заборгованість по комісії, 1200,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом Украiни «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутних послуг кредитодавцем i третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням етектронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примiрнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реестрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реестрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення вiд особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, якай зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторiн». Також, приписами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.7 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 1050 ЦК України зазначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Судом встановлено, що 13.03.2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТПЛЮС" та [PERSON] укладено кредитний договір № 174812, у формі електронного документа з використанням електронного підпису е6f7e822, відповідно до якого сума (загальний розмір) кредиту становить 12000,00 грн. надається в наступному порядку: у розмірі 9000,00 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у розмірі 3000.00 грн. шляхом погашення заборгованості за комісією, строком на 84 дні, з 13.03.2025 року по 05.06.2025 рік. Тип процентної ставки фіксована, річна процентна ставка становить 390 %. Комісія за надання кредите становить 3000 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення кредитного договору за ставкою 25 % загальної суми кредиту за рахунок кредиту. Договір про споживчий кредит № 174812 від 13.03.2025 року містить електронний підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором е6f7e822. 16.04.2025 року між ТОВ «ФК "КРЕДИТПЛЮС" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 16042025, відповідно до якого ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 174812 від 13.03.2025 року. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 174812 від 13.03.2025 р. станом 01.11.2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» повідомило, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 174812 від 13.03.2025 р. за період з 03.09.2025 р. по 01.11.2025 р. становить 13 083,40 грн., яка складається із 9052,68 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 3630,72 грн. прострочена заборгованість за процентами, 400 грн. прострочена заборгованість за комісією. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, станом на момент подання позову до суду має заборгованість за договором в розмірі 13 083,40 грн., яка складається із 9052,68 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 3630,72 грн. прострочена заборгованість за процентами, 400 грн. прострочена заборгованість за комісією. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачка після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, до погашення заборгованості заходів не вживає, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь 13 083,40 грн., яка складається із 9052,68 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 3630,72 грн. прострочена заборгованість за процентами, 400 грн. прострочена заборгованість за комісією, та штрафні санкції в розмірі 1200 грн., а всього 14 283,40 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені, штрафів/штрафних санкцій в сумі 1200 грн. суд дійшов таких висновків. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 рокує Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та діє дотепер. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій в сумі 1200 грн задоволенню не підлягають, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 174812 від 13.03.2025 р. у розмірі 13 083,40 грн., яка складається із 9052,68 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 3630,72 грн. прострочена заборгованість за процентами, 400 грн. прострочена заборгованість за комісією. Відповідачка власного розрахунку заборгованості не надала та не надала суду доказів погашення кредитної заборгованості, відзиву на позовну заяву до суду також не надійшло. Вказаний позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного між сторонами договору, докази на його спростування матеріали справи не містять. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, додаткової угоди № 25771371618 від 11.09.2025 р. до договору про надання правничої допомоги від 10.09.2025 року, протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги від 10.09.2025 року, витрати на правничу допомогу склали 7000 грн 00 коп. Так, витрати на професійну правничу допомогу складаються: вивчення матеріалів справи: 2 год - 1000,00 грн; складання позовної заяви: 2 год - 5000,00 грн; підготовка адвокатського запиту: 1 год - 500,00 грн; складання клопотання про витребування доказів: 1 год - 500,00 грн Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 91,6% (13083,40 : 14283,40 х 100), з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме судовий збір у сумі 2218,92 грн. (2422,40 х 91,6%) та витрати на правову допомогу у сумі 6412 грн. (7000 х 91,6%). Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial