Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

І. Суть спору Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що 20.07.2024 року о 14 год. 41 хв. [PERSON] , керуючи комбайном ДОН 1500 Б, днз. [NUMBER] у с. Литовеж Володимирського району Волинської області, рухаючись по польовій дорозі між земельними ділянками, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з комбайном НИВА СК-5, днз. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який молотив ячмінь на земельній ділянці. Внаслідок ДТП обидва комбайни отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 18.09.2024 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивач, на підставі довіреності від 31.07.2024 року, має право на отримання шкоди завданої комбайну НИВА СК-5, днз. [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника, або особи, яка правомірно володіла комбайном ДОН 1500 Б, днз. [NUMBER] , забезпечена не була. Будь-які договори страхування відповідальності за шкоду завдану комбайном ДОН 1500 Б, днз. [NUMBER] , не укладалися. Відповідно до висновку експертизи № 1403 від 28.08.2024 року вартість матеріального збитку. Завданого власнику пошкодженого комбайна НИВА СК-5, днз. [NUMBER] , збігається із сумою вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і становить 47 412,80 грн. Крім того, в результаті ДТП позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Нововолинська ЦМЛ» із травмами голови, де йому було діагностовано струс головного мозку від 20.07.2024 року. Відтак, просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Разом з тим, у позовній заяві позивач заявив до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн, витрати на лікування 554,62 грн, витрати на проведення експертизи 20 000,00 грн, судовий збір 2 422,00 гривень. З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву слідує, що відповідач [PERSON] із позовними вимогами позивача не згідний, оскільки пошкодження транспортного засобу позивача відбулося через те, що останній викрав посіви ячменю, які посадженні відповідачем на полі, належному гр-ці [PERSON] , здійснені за згодою власника поля. Фактично пошкодження комбайна відбулося внаслідок затримання комбайна, яким керував позивач, на місці вчинення правопорушення. Дії відповідача були спрямовані на припинення протиправних дій позивача, які виразились у викраденні урожаю посівів ячменю відповідача, останнім вчинялись дії, пов`язані з безумовним правом особи на самозахист своїх цивільних прав. Фактично [PERSON] вчинялись дії для припинення зазіхання на його майно та межі такої необхідної оборони не були перевищені. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що не зобов`язаний відшкодовувати шкоду позивачу, оскільки вона спричинена при здійсненні самозахисту від посягання на майно відповідача. Крім того, відповідач не згідний з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, виходячи з того, що позивачу було відомо про те, що він вчиняє протиправні дії по заволодінню майном відповідача, зокрема, урожаю посівів ячменю, однак він цілеспрямовано вчиняв такі дії. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, на переконання відповідача, позивач повинен був розуміти, що власник майна має право вчиняти дії, спрямовані на захист свого майна, однак продовжував їх вчиняти. Також відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутнє обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди. Крім того, у відповідача викликає сумнів законність керування позивачем зернозбиральним комбайном, який був пошкоджений, оскільки з копії посвідчення тракториста, доданого до матеріалів справи, неможливо зробити висновок про те, чи мав позивач право керувати зернозбиральним комбайном. За таких обставин, беручи до уваги, що відповідачем правомірно вчинялись дії при здійсненні самозахисту від посягання на його майно, він не зобов`язанний відшкодовувати шкоду позивачу, а тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] по відшкодуванню збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Представник відповідача адвокат Герасимчук Л. Р. підтримала позицію свого довірителя, та просила визнати його дії по відношенню до позивача правомірними в стані самозахисту та необхідної оборони без перевищення її меж, та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з урахуванням ст. 1169 ЦК України. ІІ. Позиція учасників справи Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Інтереси позивача [PERSON] у судовому засіданні представляє адвокат Улибін-Вельгус В.В., який в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав у повному обсязі та просив такий задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зміст якої викладено у розділі І цього рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, зміст якого викладено у розділі І цього рішення. Представник відповідача адвокат Герасимчук Л. Р. заперечила щодо задоволення позову у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, зміст якого викладено у розділі І цього рішення. ІІІ. Процесуальні дії у справі 30.10.2025 заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Герасимчук Людмили Романівни про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13.05.2025 у справі [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди скасовано та призначено справу до підготовчого розгляду. Ухвалою від 17.12.2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 25.02.2026 року позивач не прибув, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин підстави для відкладення розгляду справи відсутні. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, 20.07.2024 року о 14 год 41 хв. [PERSON] , керуючи комбайном ДОН 1500 Б, днз. [NUMBER] у с. Литовеж Володимирського району Волинської області, рухаючись по польовій дорозі між земельними ділянками не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з комбайном НИВА СК-5, днз. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який молотив ячмінь на земельній ділянці. Внаслідок ДТП обидва комбайни отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Дії [PERSON] за порушення п. 12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 18.09.2024 року, яка набрала законної сили 01.10.2024 року. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений транспортний засіб комбайн НИВА СК-5 днз. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Як свідчать матеріали справи, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника комбайна ДОН 1500Б днз. [NUMBER] на дату ДТП застрахованою не була, тому потерпіла сторона звернулася до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок зазначеної ДТП. Листом № 3-01а/36453 від 28.08.2024 року МТСБУ надало відповідь [PERSON] (а.с. 67) зазначивши, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню на умовах, передбачених ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на те, що закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. А комбайн не є наземним транспортним засобом в розумінні Закону, і, відповідно, обов`язку у МТСБУ зі сплати відшкодування за шкоду, заподіяну таким пристроєм, - не виникає. Вартість відновлювального ремонту комбайну СК-5 НИВА днз. [NUMBER] , відповідно до висновку експертизи № 1403 від 28.08.2024 року, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 47 412,80 гривень. Внаслідок ДТП, що сталася позивач перебував на лікуванні. Згідно з випискою амбулаторного хворого № 1245549 (а.с. 37) [PERSON] рекомендовано приймати ряд ліків, які останній придбав відповідно до копії чеку № 61810 від 30.07.2024 року (а.с.18) на суму 554,62 грн. Позивачем додатково понесені витрати на послуги проведення експертизи в розмірі 20 000, 00 гривень, що підтверджується копією квитанції від 13.08.2024 року (призначення платежу: висновок експерта СК-5 НИВА), рахунком-фактурою ФОП [PERSON] за проведення висновку експерта на суму 20 000,00 грн., Договором про надання платних послуг з проведення експертизи (дослідження) колісних транспортних засобів, укладеного 07.08.2024 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Відповідач заперечує проти позову з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, зміст якого наведено у розділі І цього рішення, наполягаючи, що він вчиняв дії при здійсненні самозахисту від посягання на його майно, а тому він не зобов`язанний відшкодовувати шкоду позивачу. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду В даному випадку склалися не страхові правовідносини, а правовідносини щодо відшкодування завданої шкоди, які регулюються загальними нормами цивільного права. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст.16 Цивільного кодексу України. За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чвстиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо вимог про відшкодування майнової шкоди суд зазначає, що відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії винної особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про адміністративне правопорушення Іваничівським районним судом Волинської області встановлено вину [PERSON] , яка, зокрема, доведена протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 196658 від 31.07.2024 р., схемою місця ДТП, що є додатком до цього протоколу, в якій зафіксовано розташування транспортних засобів на момент зіткнення, а також зазначені дані щодо пошкоджень транспортних засобів; письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , потерпілого [PERSON] та іншими матеріалами справи. Враховуючи наведені обставини, суд вважає встановленим, що з вини відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано майнової шкоди у виді пошкодження комбайна СК-5 НИВА днз. [NUMBER] . Всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України [PERSON] не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме, що 20.07.2024 року о 14 год 41 хв. в с. Литовеж Володимирського району Волинської області позивач вчиняв протиправні дії по заволодінню майном відповідача, зокрема, урожаю посівів ячменю, а відповідач вчиняв дії під час здійснення самозахисту від посягання на його майно. Відтак підстав для застосування ст.1169 ЦК України у суду немає, оскільки пояснення відповідача зводяться до вираження власної думки і власного бачення зазначених подій та обставин, проте не підтверджені будь-якими доказами. Щодо права позивача вимагати відшкодування шкоди, суд зазначає, що у постанові ВС КЦС 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18), зазначено, що «п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну». У матеріалах справи наявна довіреність від 31.07.2024 року від імені власника [PERSON] , якою він уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в державним та інших підприємствах і установах та організаціях при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням (продажем, обміном), передачею в оренду, заставу у відповідності до договору доручення, належного йому комбайна зернозбирального, марки СК-5 «НИВА», 1985 р.в., заводський номер № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . За цією довіреністю [PERSON] вправі у випадку спричинення т/з пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим т/з під час користування (керування) т/з як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, іменні угоди про вішкодування заподіяної шкоди, одрежувати та сплачувати за такими угодами грошові суми, згідно із калькуляцією або за домовленістю, отримувати страхові виплати, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням наданих повноважень (а.с.35). Отже, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди. Позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір майнової шкоди, відповідачем не надано доказів помилковості чи неправильності даного розрахунку, тому суд приймає зазначені докази як належні та такі, що не спростовані відповідачем. Дослідженими доказами підтверджується вина відповідача [PERSON] у заподіянні [PERSON] майнової шкоди у розмірі 47 412,80 грн, дії [PERSON] були неправомірними і між такими діями винної особи та шкодою, завданою [PERSON] дорожньо-транспортною пригодою, в зв`язку із пошкодженням комбайна СК-5 НИВА днз. [NUMBER] , є безпосередній причинний зв`язок. Твердження відповідача про те, що він не зобов`язанний відшкодовувати шкоду позивачу не ґрунтується на вимогах закону. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення реалізації права позивача на відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, на підставах, передбачених законом, та стягнення з [PERSON] 47 412,80 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Також внаслідок ДТП позивач поніс додаткові витрати, викликані необхідністю лікування, зокрема на придбання ліків (аспаркам, гофен, магнебам) було витрачено власних коштів на загальну суму 544,62 грн, що підтверджується відповідним чеком (а.с.18). Відповідач добровільно такі витрати позивачу не відшкодував, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 554,62 гривень понесених останнім витрат на лікування. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 4, 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Необхідною підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність наступних умов: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1167 ЦК України. Відповідно до положень п. 9 Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 виснувано, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Згідно із правовою позицією, яка відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: partial