Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення штрафних санкцій за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.03.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Біловар І.О. та зареєстрований в реєстрі за №655 (надалі - договір позики), за яким позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 60000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути суму позики у строк до 26.03.2022 року. Відповідно до п.2 договору позики позивач передав повністю готівкою у грошовій одиниці долари США, перед підписанням договору позики. Згідно з умовами п.8 договору, неустойка складає 1% від суми заборгованості за кожен місяць прострочки. Відповідач жодні грошові кошти по договору позики не повернула, чим допустила прострочення своїх грошових зобов`язань з повернення позивачу грошових коштів за договором позики. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції в розмірі 18000,00 доларів США. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2025 ухвалено заочне рішення, відповідно до якого вимоги позовної заяви [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] штрафні санкції в розмірі 18 000,00 (вісімнадцять тисяч) доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7436,43 (сім тисяч чотириста тридцять шість гривень сорок три копійки) гривень. Ухвалою суду від 24.07.2025 скасовано заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2025 року, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.08.2025 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому зазначив, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики. При цьому неустойка та інші платежі, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання відповідних зобов`язань, підлягають списанню кредитодавцем. Заявлені позивачем вимоги про стягнення 1 % від суми заборгованості за кожен місяць прострочення за період з 26 березня 2022 року по 07 жовтня 2024 року у сумі 18 000,00 доларів США суперечать зазначеним положенням закону, оскільки нарахування неустойки здійснено за період дії воєнного стану. Крім того, заперечує наявність невиконаних зобов`язань перед позивачем та вказує на необхідність доведення позивачем дійсних намірів сторін при укладенні договору позики, факту передання грошових коштів у розмірі 60 000,00 доларів США, а також наявності у позивача оригіналів належних доказів. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та покласти судові витрати на позивача. 04.09.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та такими, що не спростовують заявлені позовні вимоги. Посилання на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є помилковим та таким, що підлягає вузькому тлумаченню. На думку позивача, зазначена норма має винятковий характер і не може тлумачитися як безумовне та повне звільнення боржника від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої договором. У поясненнях наголошено, що договір позики укладено 26 березня 2019 року, тобто до запровадження воєнного стану, при цьому сторони добровільно погодили всі істотні умови договору, зокрема розмір та порядок нарахування неустойки у разі прострочення виконання зобов`язання. Строк повернення позики було визначено до 26 березня 2022 року, а тому відповідач, укладаючи договір, усвідомлювала правові наслідки його невиконання. Також у додаткових поясненнях зазначено, що тлумачення відповідача фактично спрямоване на уникнення будь-якої відповідальності за тривале невиконання грошового зобов`язання та суперечить принципам добросовісності, розумності й справедливості. У зв`язку з наведеним представник позивача просив суд долучити подані пояснення до матеріалів справи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 20.11.2025 року від представника відповідача надійшли пояснення, у яких зазначив, що під час судового засідання позивач заперечував проти застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спірного договору позики, укладеного між фізичними особами. Водночас представник відповідача вважає такі доводи необґрунтованими. З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2019 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 60 000,00 доларів США зі строком повернення до 26.03.2022 року. Договором передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Позивач просить стягнути неустойку за період з 26 березня 2022 року по 07 жовтня 2024 року в сумі 18 000,00 доларів США. Представник відповідача послався на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану та протягом тридцяти днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому неустойка та інші платежі, нараховані з 24 лютого 2022 року, підлягають списанню кредитодавцем. У своїх поясненнях представник відповідача навів правові висновки Верховного Суду, зокрема, викладені у постановах від 28 листопада 2024 року у справі № 756/8788/22, від 09 грудня 2024 року у справі № 362/985/23, від 29 січня 2025 року у справі № 755/13068/23, а також від 11 липня 2025 року у справі № 346/277/23, у яких зазначено, що дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюється на договори позики, у тому числі укладені між фізичними особами, а нарахування 3 % річних, інфляційних втрат чи неустойки за період після 24 лютого 2022 року є неправомірним. На підставі наведеного представник відповідача вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки, нарахованої за період дії воєнного стану. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши позицію сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] 26.03.2019 року отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 60000,00 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 26.03.2022 року, що підтверджується договором позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Біловар І.О. та зареєстрований в реєстрі за №655 (а.с.8-9). Згідно п.8 договору позики, у разі несвоєчасного повернення позики, відповідач зобов`язався сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1 % від суми заборгованості, за кожен місяць прострочки. Станом на 26 березня 2022 року - дату повернення позики за договором, позичальник [PERSON] позику не повернула. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновідомим є факт, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який триває на час розгляду позовної заяви та неодноразово продовжувався. Суд враховує, що законодавець на рівні акту цивільного законодавства (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню) і такий обов`язок припиняється без його виконання. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення неустойки (штрафів) за прострочення виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за договором позики в розмірі 18 000,00 доларів США, оскільки заявлена до стягнення у судовому порядку неустойка в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягає списанню позикодавцем (позивачем у справі). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі у зв`язку із відмовою в позові слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed