Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Суть справи Представник позивача 26 березня 2026 року звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком. Просить суд встановитифакт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимогимотивує тим,що 21 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . На даний час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Фактично сімейні відносини між ними припинилися Донька [PERSON] постійно проживає з Позивачем, перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, створено належні умови для їх спільного проживання. Звертає увагу суду, що він повністю утримує дитину та опікується її інтересами та потребами, особисто займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері. Мати дитини - [PERSON] , не приймає участі у вихованні та утриманні їхньої спільної доньки [PERSON] та проживає окремо від них закордоном. Звернення Позивача до суду необхідне йому для оформлення документів для соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також для реалізації його прав передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дитину. Тому просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] , [INFO] , неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії суду та учасників справи Ухвалою судді від 08 травня 2024 року відкрито провадження у справі з розглядом у загальному позовному порядку, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.04.2025 року закрито підготовче засідання та цивільну справу призначено до розгляду по суті. 23 травня 2024 року від представника виконавчого комітету надійшла заява про розгляд справи без участі. 27 травня 2024 року від представника Міністерства оборони України Вологжаніної Оксани Дмитрівни надійшов відзив на позов у задоволенні позовних вимог просила відмоваити, посилаючиь на необґрунтованість позовної заяви та не доведеність доказами. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені обставини 21 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №79. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Центрально Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області Висновки суду Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову з наступних підстав. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20) вказано, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (частина 2 статті 141 СК України). Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). Позивач, звертаючись в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньї доньки [PERSON] , не зазначив безпосередню мету встановлення такого факту. Посилання позивача на необхідність реалізації різних соціальних цілей,а також для отримання соціальних послуг або документів, саме по собі не свідчить про наявність у нього особистого права, яке безпосередньо порушується чи оспорюється відповідачем. Слід зауважити, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто, від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі № 462/5368/16-ц зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог, тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст. 150 СК України, а їх права щодо виховання дитини закріплені у ст. 151 СК України. Так, за приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За положеннями ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 157 СК України визначає порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні та утриманні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання та утримання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Позивач в позовній заяві зазначив, що дитина проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні та самостійному вихованні, проте жодного доказу на підтвердження вказаного до суду надано не було. За положеннями ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів того, що відповідачка ухиляється від виховання спільної доньки [PERSON] [INFO] , а відтак в задоволенні позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , слід відмовити за недоведеністю. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed