Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

позивач ПрАТ СК «УСГ» через адвоката Сечко С.В. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у розмірі 14100 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 31 травня 2024 року о 20 год. 25 хв. у м. Львів на вул. Б. Хмельницького, 291 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував потерпілий, за наслідками якої постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.06.2024 року по справі №466/6217/24 відповідача [PERSON] визнано винуватим та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. Крім того, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 04.10.2024 року по справі №463/6533/24 відповідача [PERSON] визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу та позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік. За наслідками звернення потерпілого із повідомленням про ДТП від 01.06.2024 року та із заявою про виплату страхового відшкодування від 12.06.2024 року, вищевказана ДТП визнана страховим випадком, за яким позивач 25.06.2024 виплатив страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу в розмірі 14100,00 грн. При цьому, оскільки відповідач [PERSON] скоїв дану ДТП, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що в силу приписів пп. «а» п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає право позивачу після здійснення страхової виплати на зворотну вимогу до відповідача про стягнення страхового відшкодування у розмірі 14100 грн., яке було сплачено на користь потерпілого. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою судді від 16.01.2026 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач [PERSON] своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установлений судом строк та спосіб не скористався. Ураховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20 грудня 2023 року між позивачем ПрАТ СК «УСГ» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що вбачається із страхового поліса № ЕР-218524909, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , строком до 20.12.2024 року. Крім того, як установлено судом, що 31 травня 2024 року о 20 год. 25 хв. у м. Львів на вул. Б. Хмельницького, 291, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не регагував на її зміну, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] , завдавши транспортному засобу механічні пошкодження, чим порушив п. 1.5, п. 12.1, п. 13.1, п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України. Вищевказані обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2024 року в справі №466/6217/24, що набрала законної сили 07.07.2024, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. в дохід держави, а тому в силу частини шостої статті 82 ЦПК України вказані фактичні обставини не підлягають доказуванню. Крім того, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 04.10.2024 року по справі №463/6533/24, що набрала законної сили 14.10.2024, відповідача [PERSON] визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. та позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що 31 травня 2024 року о 20 год. 25 хв. у м. Львів на вул. Б. Хмельницького, 291, він керував транспортним засобом марки «Renault», реєстраційний номер [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння (огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці ДТП із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820», прилад ARHЕ-0212, тест №2468, результат огляду 0,75% (проміле), подія фільмувалась на бодікамеру №474227), чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. В силу частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, у відповідності до якого відповідача у цій справі [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, якими установлені вищевказані обставини пригоди за участю відповідача, що згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають, зокрема, що вищевказане ДТП мало місце із вини саме відповідача [PERSON] , який також вчинив дане ДТП у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, як слідує із матеріалів справи, що 01 червня 2024 року потерпілий від указаного вище ДТП [PERSON] звернувся до позивача ПрАТ СК «УСГ» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 12 червня 2024 року потерпілий [PERSON] подав до ПрАТ СК «УСГ» заяву про виплату страхового відшкодування, за результатами яких позивач ПрАТ СК «УСГ» склав Страховий акт №ОСЦВ-3492 від 25.06.2024, після чого позивач виплатив потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 14 100,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №72419 від 25.06.2024 року (згідно вищевказаного Страхового акту №ОСЦВ-3492 від 25.06.2024). Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). В силу приписів підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). За таких обставин, оцінюючи надані позивачем та досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення повністю, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 14 100,00 грн., у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце із вини відповідача, який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що в силу приписів пп. «а» п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає право страховику після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника (відповідача у цій справі). Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3028 грн., а тому враховуючи задоволення цього позову, такий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved