Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

ТОВ «Коллект центр» через свою представницю - за посадою Ткаченко М. М. із використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в сумі 56 320,00 грн. На обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір № 3157596. Укладеним договором сторони узгодили усі його істотні умови. Зокрема загальний розмір кредиту становить 8 000,00 грн, проценти за користування кредитом 6 000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним. Також визначена можливість збільшення строку кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. На виконання умов укладеного договору [PERSON] були перераховані грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн відповідно до умов укладеного договору. 13.01.2022 був укладений договір № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 3157596 від 30.09.2021, укладеному між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У подальшому, ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр» відповідно до укладеного договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором № 3157596 від 30.09.2021, укладеному між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Станом на момент звернення до суду загальний розмір заборгованості за договором становить 56 320,00 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) складає 8 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги складає 46 800,00 грн та заборгованість за комісією в сумі 1 520,00 грн. Наявна заборгованість відповідачем не погашена, що стало підставою звернення до суду, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 56 320,00 грн, а також відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача - адвокат Хатковий А. В. надав суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечував. На обґрунтування наявних заперечень зазначив, що умовами договору визначена, що загальний розмір кредиту становить 8 000,00 грн, кредит надається строком на 30 днів з 30.09.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування ним 30.10.2021. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15 520,00 грн. Комісія за надання кредиту 1 520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 6 000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тобто умовами договору передбачені умови нарахування відсотків лише у розмірі 6 000,00 грн. У свою чергу у поданому позові відповідачеві нараховані проценти у розмірі 46 800,00 грн, що не відповідає умовам укладеного договору. Відповідно до договору факторингу № 13-01/2022 від 13.01.2022 ТОВ «Мілоан» право вимоги за договором про споживчий кредит № 3157596, укладеним із [PERSON] , відступило ТОВ «Вердикт капітал». Факт передачі права вимоги підтверджує реєстр боржників, відповідно до якого на дату відступлення права вимоги сума боргу відповідача становила 39 520,00 грн, до складу якої входило 8 000,00 грн заборгованості зі сплати основної суми боргу, 30 000,00 грн заборгованості за відсотками та 1 520,00 грн заборгованості за комісією. А в подальшому ТОВ «Вердикт капітал» нарахувало додаткові відсотки на загальну суму 46 800,00 грн, що не відповідає умовам чинного законодавства. Право нарахування відсотків новим кредитором укладеним договором факторингу між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» не передбачено, відповідно такі умови договору не дають права правонаступнику ТОВ «Коллект центр» на їх стягнення. Також суду не надані докази на підтвердження факту укладення договору на визначений умовах відповідачем у справі [PERSON] , оскільки відсутні відомості, що відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту та правилами надання грошових коштів у позику. Крім того, документи, що підтверджують особу позичальника у матеріалах справи відсутні. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування коштів саме відповідачеві, оскільки надана квитанція від 30.09.2021 не відображає відомостей про особу отримувача коштів. Інші підтверджуючі перерахування коштів докази суду не надані. Також представник відповідача зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу є значно завищеним, неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Представниця ТОВ «Коллект центр» - за посадою Ткаченко М. М. подала суду відповідь на відзив. У поданій відповіді на відзив додатково зазначила, що ТОВ «Мілоан» не є банківською установою, перерахунок коштів був здійснений оператором платіжних послуг на підставі укладеного договору. Наявна квитанція підтверджує перерахунок коштів, тому твердження відповідача про те, що він їх не отримував, не заслуговують на увагу. Надані суду розрахунки загальної суми боргу відповідають умовам укладеного договору, надавати інші докази проведених нарахувань чинне законодавство не вимагає, оскільки небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по рахункам споживача. У свою чергу сама незгода із проведеним позивачем розрахунком є підставою для надання суду власного альтернативного розрахунку та не може бути підставою для відмови у позові. Продовження строку нарахування відсотків відповідає умовам укладеного договору, оскільки [PERSON] продовжував користуватися кредитними коштами, і така умовами визначена договором. Можливість нарахування відсотків за користування кредитними коштами не припинилася після відступлення права вимоги, оскільки відповідно до положень чинного законодавства заміна кредитора обумовлює набуття новим кредитором усіх прав та обов`язків первісного кредитора. За клопотанням представниці позивача - за посадою Ткаченко М. М. суд ухвалою від 10.12.2025 витребував додаткові докази. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 30.12.2025 суд постановив здійснювати розгляд даної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 28.01.2026 розгляд справи був відкладений у зв`язку із ненаданням суду витребуваних ухвалою від 30.12.2025 доказів. У визначений судом день та час розгляду справи учасники не з`явилися. Представниця позивача ТОВ «Коллект центр» - за посадою Ткаченко М. М. у позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Хатковий А. В. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд ураховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Під час розгляду справи судом установлено, що 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 3157596. Зазначений договір підписаний [PERSON] із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором F90228, час підписання 30.09.2021 15:29. На підтвердження ідентифікації клієнта суду надана довідка про ідентифікацію, якою підтверджено направлення одноразового ідентифікатора на номер телефону [NUMBER] . Також надана анкета-заява підтверджує внесення персональних даних саме відповідачем у справі, та хронологію дій під час подання заявки на кредитування. Відповідно до п. 1.1. договору товариство зобов`язалося на визначених договором умовах, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язувався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Загальний розмір кредиту становить 8 000,00 грн (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 1.3. кредит надається строком на 30 днів з 30.09.2021 (строк кредитування). У свою чергу дата повернення кредиту у сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30.10.2021, що обумовлено п. 1.4. договору. Пунктом 1.5. договору визначені загальні витрати позичальника за кредитом. Проте, детальний аналіз зазначеної умови договору дає підстави для висновку, що такий розмір загальних витрат має умовний характер та може мати місце у випадку дотримання сторонами умов цього договору, зокрема виконання позичальником обов`язку з повернення коштів у визначений п. 1.4. термін. Крім того, позичальник погодився, що ці розрахунки не будуть актуальними у випадку продовження строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Визначена пунктом 1.5.1. комісія за надання кредиту становить 1 520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 6 000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним (п. 1.5.2. договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. договору). Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору, що обумовлено пунктом 1.7 договору. Умовами пункту 2.3.1.2. визначені умови пролонгації договору на стандартних (базових) умовах, зокрема позичальник може збільшувати строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Тлумачення судом умов договору про споживчий кредит від 30.09.2021 дає підстави для висновку, що його умови є чіткими та зрозумілими, положення договору структуровані та доступні для ознайомлення, приховані умови відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку, що шляхом ознайомлення із умовами такого договору у його сторони наявна можливість визначення істотних умов у частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які становлять 2,5 % за кожен день користування та нараховуються за перші 30 днів користування; 5,0 % за кожен день за час фактичного користування протягом 60 днів, які обраховуються після завершення основного строку кредитування. З аналізу наданого суду розрахунку заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення) установлено, що усі проведені нарахування відповідають умовам укладеного договору, зокрема у день видачі кредитних коштів нарахована комісія за оформлення кредиту у розмірі 1 520,00 грн, після чого протягом 30 днів проводилися нарахування процентів згідно п. 1.5.2. договору, тобто за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування, після чого проводилися нарахування процентів згідно п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За таких обставин твердження сторони відповідача щодо порушення кредитодавцем вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження, оскільки під час розгляду справи судом установлено, що узгоджені сторонами умови користування кредитними коштами, зокрема строк та розмір і порядок нарахування процентів за користування, не мають характеру нечесної підприємницької практики. Доказів введення відповідача в оману чи наявності у діях кредитодавця елементів примусу, докучання або неналежного впливу, що могло істотно впливати на свободу вибору або поведінку споживача, суду не надано. Крім того суд ураховує, що наданою на виконання ухвали банківською випискою за період з 30.09.2021 до 02.10.2021 підтверджено отримання [PERSON] кредиту в сумі 8 000,00 грн разом із іншими кредитними коштами, що є безумовним підтвердженням цілеспрямованості його дій та усвідомлення усіх можливих наслідків. На виконання зобов`язань за укладеним договором кредитодавець здійснив переказ грошових коштів у сумі 8 000,00 грн на картковий рахунок позичальника [PERSON] , що під час розгляду справи підтверджено квитанцією ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», а також наданою на виконання ухвали суду випискою з карткового рахунку відповідача, відкритого у АТ «Універсал банк». З наданої виписки судом установлено, що кредитні грошові кошти в сумі 8 000,00 грн зараховані на картковий рахунок позичальника 30.09.2021 о 15:29:55, тобто майже відразу після підписання договору одноразовим ідентифікатором, після чого він розпорядився ними на власний розсуд, зокрема здійснив декілька грошових переказів. Належність вказаного карткового рахунку саме відповідачеві також підтверджено під час розгляду справі, що у повному обсязі спростовує доводи сторони відповідача у частині відсутності доказів отримання ним кредитних коштів. Також суд ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018, наведену у справі № 2-383/2010, відповідно до якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Ураховуючи факт укладення договору від 30.09.2021, а також відсутність заявлених [PERSON] вимог з метою оскарження договору у цілому чи його частини з метою доведення його протиправності, суд дійшов висновку, що заперечення сторони відповідача у цій частині суперечать матеріалам справи та нормам чинного законодавства, тому до уваги судом не приймаються. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні регламентовані статтею 512 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 1 частини 1 вказаної статті кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). На підставі частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 зазначено, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. Правова природа укладеного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору (Постанова ВП ВС від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20). У постанові ВП ВС від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 зазначене розмежування здійснено за декількома критеріями, перший з яких це мета укладення правочинів. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладений договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося відступити за плату право грошової вимоги у сумі 79 914 297,90 грн, а ТОВ «Вердикт капітал» зобов`язалося здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить первісному кредитору, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Після його укладення відповідно до платіжного доручення від 14.01.2022 ТОВ «Вердикт капітал» сплатило обумовлений договором розмір фінансування, після чого сторонами договору факторингу були підписані акти приймання передавання реєстру боржників. Таким чином, право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 3157596 від 30.09.2021, де боржником є [PERSON] , перейшло до ТОВ «Вердикт капітал», на підтвердження чого наданий додаток № 3 до договору факторингу від 13.01.2022. Відомості про передання права вимоги до боржника [PERSON] відображені у наданому додатку під № 1949. Відповідно до п. 2.5. договору факторингу фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. В подальшому 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» був укладений договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредиту № 3157596 від 30.09.2021 де боржником є [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 56 320,00 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 8 000,00 грн, та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 46 800 грн і комісії в сумі 1 520,00 грн. Аналізуючи доводи представника відповідача у частині незгоди із нарахуванням процентів новим кредитором до моменту відступлення права вимоги суд не погоджується із ними, що обумовлено таким. Зокрема, дослідженням наданого суду розрахунку заборгованості [PERSON] установлено, що такі нарахування проведені за період з 30.09.2021 до 29.12.2021. У свою чергу договір факторингу між первісним кредитором та новим кредитором ТОВ «Вердикт капітал» був укладений 13.01.2022, тобто поза межами строку проведення нарахувань. Тому заперечення відповідача у цій частині не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними. Таким чином під час розгляду справи судом установлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» за договором про споживчий кредит № 3157596 від 30.09.2021 в розмірі 56 320,00 грн, до складу якої входить тіло кредиту в сумі 8 000,00 грн, 46 800,00 грн нарахованих процентів та 1 520,00 грн комісії. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За таких обставин суд дійшов висновку, що між [PERSON] та первісним кредитором виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного у електронній формі договору, на виконання умов якого на картковий рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у визначеному умовами договору розмірі. Вказані грошові кошти відповідач отримав та розпорядився ними на власний розсуд. Через допущені [PERSON] порушення взятих на себе зобов`язань у частині погашення заборгованості за нарахованими процентами та повернення суми кредиту за ним рахується заборгованість, розмір якої під час розгляду справи підтверджено належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять заявлені позовні вимоги. За наслідком розгляду справи судом установлено наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статті 16 ЦК України, відповідно позов підлягає задоволенню. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати зі оплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу суд ураховує таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При зверненні до суду із даною позовною заявою позивачем наданий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу адвоката визначені у загальному розмірі 16 000 грн. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучена копія договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект центр» та АО "Лігал ассістанс"; копія заявки на надання юридичної допомоги № 2044 від 01.09.2025, копія витягу з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025. Стороною відповідача у поданому відзиві зазначено, що заявлені витрати на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, тому не погодився із визначеним розміром правничої допомоги. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу становить 200 % тіла кредиту та майже 30 % заявленої ціни позову, що на переконання суду не відповідає критерію співмірності таких витрат. Тому вони підлягають зменшенню зі стягненням з [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved