Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

19 вересня 2025 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що 04 грудня 1982 року між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис №13. Після реєстрації шлюбу позивачці було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу у сторін є двоє повнолітніх дітей. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося із-за різниці у поглядах на сімейне життя, із-за чого стосунки між подружжям розладилось, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З 9 січня 1989 року подружжя припинило підтримання шлюбних стосунків та ведення спільного господарства, відповідач забрав свої речі, виселився з будинку і виїхав в невідомому напрямку. На протязі тривалого часу позивач намагалася знайти будь-які дані про чоловіка та вирішити питання про припинення між ними шлюбу, але це не дало позитивних результатів. Вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 грудня 1982року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 13, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00054050021 від 08.10.2025 року вбачається, що 04 грудня 1982 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, номер актового запису № 13, зареєстрованого Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області. Від шлюбу у сторін є двоє повнолітніх дітей. Подружні відносини між сторонами припинені. Сторони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Основна причина розпаду сім`ї це втрата кохання та поваги один до одного. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім`я розпалась і існує формально, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Отже, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті та з врахуванням того, що позивач не просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1211 гривні 20 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved