Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

03.07.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача неправомірно отриману пенсію в розмірі 11183,75 грн., сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Відповідно до пункту 1 підпунктів 1, 5 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості та в інших випадках, передбачених Законом. Органи Пенсійного фонду України згідно із статтею 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Територіальні органи Пенсійного фонду України припиняють виплату пенсії, зокрема на підставі відповідної інформації від уповноважених установ, отриманої ними в результаті виконання своїх функціональних обов`язків. Розмір та підстави для виплати пенсії у такому разі переглядаються відповідно до цього закону. Відповідно до пункту першого частини першої, частини третьої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості. У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та здійснюється виплата пенсії, розмір та підстави для виплати пенсії у такому разі переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних. Листом від 13.03.2024 №19-20/13/-815 Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров?я України» повідомлено головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що розширеною експертною комісією закладу від 31.01.2024 була проведена медико-соціальна експертиза щодо дослідження обґрунтованості та законності встановлення інвалідності міжрайонною Київської МСЕК та скасовано інвалідність [PERSON] з 19.09.2023. Враховуючи вищевикладене, право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058 у [PERSON] відсутнє. Таким чином, по пенсійній справі [PERSON] за період з 19.09.2023 по 29.02.2024 виникла переплата пенсії у розмірі 11183 грн. 75 коп. Відповідна сума є надміру сплаченою та підлягає обов`язковому поверненню на рахунок Пенсійного фонду України пенсіонером добровільно або стягуються в судовому порядку. 17.09.2024 листом №2000-0401-8/165021 [PERSON] було повідомлено про виникнення переплати та необхідність повернення коштів на розрахунковий рахунок Пенсійного фонду України. На момент звернення до суду кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не надходили. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2025, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 16). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 18). 08.12.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника [PERSON] адвоката Мазюка О.М. на позов ГУ Пенсійного Фонду України до [PERSON] , в якому просив у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України до [PERSON] про надмірно виплачену пенсію відмовити повністю, у зв`язку з його невідповідністю фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону та поданням до неналежного відповідача; у залученні третіх осіб - відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю такого залучення та відсутністю будь-якого спору між відповідачем і цими особами; судові витрати покласти на Позивача (а.с. 64-69). На обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що [PERSON] з 20.09.2023 отримував пенсію по інвалідності ІІ групи на підставі акту медико-соціальної експертизи, виданого міжрайонною Київською МСЕК м. Харкова. 13.03.2024 Державним закладом «Центральним МСЕК МОЗУ» у м. Києві було винесено рішення про «невизнання його інвалідом» (скасування інвалідності), яке було направлено до ГУ ПФУ в Харківській області. На підставі цього рішення ПФУ ухвалив рішення № 204750017878 від 27.03.2024 про припинення пенсії та вважає, що виплати, які були здійснені до цього [PERSON] , є «надмірними» й підлягають поверненню. Позов Головного управління Пенсійного фонду України ґрунтується на твердженні, що пенсія за інвалідністю, виплачена [PERSON] за період з 20.09.2023 до 13.03.2024, була «надмірно виплаченою», оскільки у 2024 році Центральним МСЕК у м. Києві було ухвалено рішення про припинення його інвалідності. Відповідач заперечує позов у повному обсязі, оскільки кожне твердження позивача спростовується конкретними документами, наявними у матеріалах справи, включно з тими, які сам позивач долучив до позову. Рішення Центрального МСЕК про припинення інвалідності [PERSON] було визнано незаконним та скасовано рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 у справі № 520/13521/24. Вказане судове рішення є чинним та обов`язковим для виконання всіма органами державної влади, у тому числі Пенсійним фондом. ГУ ПФУ в Харківській області не був стороною у справі щодо оскарження рішення ДЗ «ЦМСЕК МОЗУ», а отже не має жодних повноважень ставити під сумнів, ігнорувати або тлумачити на власний розсуд рішення ХОАС від 01.04.2025. Після скасування незаконного рішення МСЕК право [PERSON] на інвалідність вважається відновленим, а отже відновленим є і право на пенсійні виплати у спірний період. 31.07.2025 [PERSON] повторно встановлено інвалідність (ІІІ група), що підтверджується витягом з акту, виданим командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, та чинним пенсійним посвідченням. У відповідях ПФУ на адвокатські запити за 2025 рік фактично визнається повторне призначення пенсії [PERSON] , що остаточно підтверджує відсутність підстав для визнання виплат «надмірними». Отже, право [PERSON] на пенсію існувало до, під час і після спірного періоду, а підстави для припинення цього права були визнані судом незаконними. Крім того, [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі. В обґрунтування цієї тези зазначає, що позов ГУ ПФУ подано до неналежного відповідача, оскільки жодна з передумов цивільно-правової відповідальності фізичної особи у цій справі не доведена. ГУ ПФУ в Харківській області (позивач) не встановив і не довів вини [PERSON] , що є обов`язковим елементом при вимогах до суду про стягнення «надмірно» виплаченої пенсії. Так, позовна заява не містить жодного твердження про те, що [PERSON] подавав недостовірні відомості; вводив орган ПФУ в оману; приховував будь-які обставини; зловживав правом на отримання пенсії. ПФУ не встановив і не довів жодної форми вини [PERSON] . Без встановлення вини фізична особа не може бути належним відповідачем у справі про стягнення коштів (ст. 614 ЦК України). Єдиним джерелом спірних наслідків, про що вказано в позовній заяві ПФУ, було незаконне рішення ДЗ «ЦМСЕК МОЗУ», а не дії [PERSON] . Єдиною підставою для вимоги про повернення, так званої, «надмірно виплаченої пенсії», на яку спирається ПФУ, є рішення ДЗ «Центрального МСЕК у МОЗУ» про припинення інвалідності [PERSON] , яке визнане незаконним Харківським окружним адміністративним судом від 01.04.2025 і скасовано судовим рішенням. Отже, якщо ПФУ вважає, що йому завдано шкоди у зв`язку із «надмірно виплаченою пенсією», то джерелом цієї шкоди є незаконне рішення суб`єкта владних повноважень ДЗ «ЦМСЕК МОЗУ» у м. Києві, а не дії пенсіонера [PERSON] , який добросовісно отримував пенсію. В позовній заяві немає будь-якого посилання на те, що ПФУ звертався з вимогами до МСЕК про відшкодування шкоди у зв`язку із «незаконним» рішенням, щодо встановлення інвалідності [PERSON] 20.09.2023. З метою повернення «незаконних пенсійних виплат» ПФУ не подавав позову до МСЕК, не заявляв вимог про відшкодування шкоди до органу, який прийняв незаконне рішення, не ініціював притягнення МСЕК до відповідальності. Натомість ПФУ обрав процесуально хибний шлях перекладання наслідків «незаконного» адміністративного рішення на фізичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень. Таким чином, відповідно наданих суду документів [PERSON] не приймав незаконних рішень; не впливав на діяльність МСЕК; не мав повноважень змінювати або припиняти власний статус інвалідності. Отже, позов заявлено до неналежного відповідача, що є самостійною та безумовною підставою для відмови у його задоволенні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 21.10.2025 на електрону адресу суду надійшла заява начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєвої Г. про згоду на заочний розгляд справи від 20.10.2025, в якій просила розглядати справу без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за наявними документами в матеріалах справи. У разі неявки відповідача на судові засідання, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не заперечує проти прийняття Київським районним судом м. Харкова заочного рішення по справі №953/6908/25 (а.с. 40). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мазюк О.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялися своєчасно та належним чином, 26.01.2026 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника [PERSON] адвоката Мазюка О.М. про проведення судового засідання без участі сторони відповідача, в якій просить провести судове засідання у справі №953/6908/25 за позовом ГУ ПФУ до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої пенсії без участі сторони відповідача, за наявними у справі матеріалами; відмовити в задоволенні позовної заяви про надмірно виплачену пенсію (а.с. 100). В судове засідання представник третьої особи КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно копії виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Міжрайонної Київської медико-соціальної експертної комісії від 20.09.2024, [PERSON] , [INFO] , мав другу групу інвалідності з 19.09.2023 по 01.10.2024, на підставі загального захворювання (а.с. 8). Згідно довідки ДЗ «Центральної медико-соціальної експертної комісії» Міністерства охорони здоров`я України №14 про невизнання інвалідом, [PERSON] 31.01.2024 заочно оглянутий ДЗ «Центральної медико-соціальної експертної комісії» Міністерства охорони здоров`я України і за результатами не визнаний інвалідом з 19.09.2023 (а.с. 6). Відповідно до копії рішення ГУ ПФУ в Харківській області Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Відділу перерахунків пенсії №1 від 27.03.2024 №204750017878, під час розгляду матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що за результатами опрацювання за принципом екстериторіальності заяви від 10.10.2023, наданих документів та виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 42 ААВ №694341 (рішення міжрайонної Київської медико-соціально експертної комісії від 20.09.2023 № 794) про визнання [PERSON] особою з інвалідністю II групи загального захворювання з 20.09.2023 по 30.09.2024. Рішенням головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.10.2023 №204750017878 [PERSON] призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058 з 19.09.2023 по 30.09.2024. Листом від 13.03.2024 №19-20/13/-815 Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» повідомлено головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про проведення медико-соціальної експертизи в межах кримінального провадження №12023220000000867 щодо обгрунтованості встановлення групи інвалідності [PERSON] , за результатами якої 31.01.2024 було скасовано рішення міжрайонної Київської медико-соціальної експертної комісії від 20.09.2023 №794 та [PERSON] не було визнано особою з інвалідністю з 19.09.2023 (довідка про невизнання особою з інвалідністю №14). Враховуючи вищевикладене, право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058 у [PERSON] відсутнє (а.с. 14). Для вирішення питання щодо утримання виявленої переплати позивачем Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області було направлено [PERSON] повідомлення, в якому пропонувалось повернути виявлену переплату на рахунок управління (а.с. 7). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 адміністративний позов [PERSON] до ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» про визнання протиправними та скасування рішення задоволено частково; визнано протиправними та скасовано висновок медико-соціальної експертизи Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» №214/1 від 31.01.2024, яким скасовано рішення Міжрайонної київської медико-соціальної експертної комісії КЗОЗ «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації №794 від 19.09.2023 про встановлення [PERSON] ІІ групи інвалідності терміном на 1 рік, загальне захворювання; скасовано довідку Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про невизнання [PERSON] інвалідом ІІ групи №14 від 31.01.2024 (а.с. 71-80). Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.09.2025 №2000-0202-8/135478, адресованого адвокату Мазюку О., листом від 06.06.2025 №2000-0307-8/86874 головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області направлено запит до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» стосовно дійсності рішення міжрайонної Київської медико-соціальної експертної комісії від 20.09.2023 №794 про визнання особою з інвалідністю [PERSON] , що необхідно для вирішення питання поновлення виплати пенсії по інвалідності [PERSON] . До головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 05.08.2025 надійшло в порядку електронної інформаційної взаємодії з електронної системи до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 (зі змінами), рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 31.07.2025 №65/25/1328 на [PERSON] про встановлення 3 групи інвалідності загального захворювання з 31.07.2025. Питання продовження [PERSON] пенсії по інвалідності згідно з рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 31.07.2025 №65/25/1328 може бути розглянуто після отримання від Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» відповіді на лист головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.06.2025 №2000-0307-8/86874 щодо дійсності рішення міжрайонної Київської медико-соціальної експертної комісії від 20.09.2023 №794 про визнання особою з інвалідністю [PERSON] . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області підготовлено повторний запит до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» стосовно дійсності рішення міжрайонної Київської медико-соціальної експертної комісії від 20.09.2023 №794 про визнання особою з інвалідністю [PERSON] . Питання первинного призначення пенсії по інвалідності на підставі рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 31.07.2025 №65/25/1328 може бути розглянуто при зверненні [PERSON] з заявою про призначення пенсії та необхідними документами у спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (а.с. 89-90). Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 08.10.2025, [PERSON] є пенсіонером по інвалідності 3 групи, загальне захворювання, термін дії 31.08.2026 (а.с. 81). В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б)загального захворювання ( втому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі за текстом Порядок № 22-1). У розділі ІІ Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії. Згідно із п. 2.2. до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, тобто документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; документи про стаж; індивідуальні відомості про застраховану особу, додані органом, що призначає пенсію; відомості про місце проживання особи. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК (абзац 2 п. 2.2. Порядку № 22-1). Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо особа не з`явилася для проведення оцінювання (повторного оцінювання) повсякденного функціонування особи у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому мало бути проведено оцінювання (повторне оцінювання) повсякденного функціонування такої особи. Частиною 3 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі якщо строк оцінювання повсякденного функціонування особи пропущено особою з інвалідністю з поважних причин або у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності поновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не більш як за три роки, якщо експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи визнає її за цей період особою з інвалідністю. Згідно зі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», територіальні органи Пенсійного фонду України наділені правом своїми рішеннями припинити виплату пенсії у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. У постанові від 12.10.2021 в справі №910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Відтак, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. Як виснував Верховний Суд України у справі №6-91цс14 (постанова від 02.07.2014), до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019, прийнятій у справі №753/15556/15-ц та Верховний Суд в постанові від 06.03.2019, прийнятій у справі №607/4570/17-ц, виснували, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої. У постанові від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, позивачем під час розгляду даної справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання відповідачем [PERSON] до органів Пенсійного фонду України завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності. Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача [PERSON] , його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02.07.2014, прийнята у справі №6-91цс14). Як зазначив Європейський суд з прав людини в пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05.02.2018, прийнята у справі № 556/1231/17). Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню. Крім того, судом також враховано зміст рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 (справа №520/13521/24) яким визнано протиправними та скасовано висновок медико-соціальної експертизи Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» №214/1 від 31.01.2024, яким скасовано рішення Міжрайонної київської медико-соціальної експертної комісії КЗОЗ «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації №794 від 19.09.2023 про встановлення [PERSON] ІІ групи інвалідності терміном на 1 рік, загальне захворювання; скасовано довідку Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про невизнання [PERSON] інвалідом ІІ групи №14 від 31.01.2024 (а.с. 71-80). Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 (справа №520/13521/24) набрало законної сили 02.05.2025. Більш того, згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 08.10.2025, [PERSON] знов призначено пенсію по інвалідності 3 групи, загальне захворювання, терміном дії 31.08.2026 (а.с. 81). Відтак, матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню. При цьому суд зазначає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав до задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання вказаного позову до суду підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed