Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4-й поверх, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236 (далі позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням позовної заяви у новій редакції) зазначалося, що 23 грудня 2020 року між АТ «Банк форвард» та [PERSON] було підписано кредитний договір (оферту) № 200316631, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито рахунок для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за кредитним договором та надано кредит в сумі 59400,00 грн. на строк 1462 дні, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме відкрив рахунок та перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору, що підтверджується виписками за кредитним договором. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200316631 від 23 грудня 2020 року становить 75891,97 грн., а саме: - заборгованість за тілом кредиту 32910,82 грн.; - заборгованість за відсотками 5,71 грн.; - заборгованість за комісією 42975,44 грн. 25 липня 2024 року АТ «Банк форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно вищевказаного договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Банк форвард», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 200316631 від 23 грудня 2020 року. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № 200316631 від 23 грудня 2020 року у розмірі 75891,97 грн. та понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07 липня 2025 року від представника відповідача Шелудько О.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого сторона відповідача заперечувала проти позовних вимог з огляду на наступне. Так, відповідно до практики Верховного Суду та вимог законодавства, банку необхідно було вживати заходів досудового врегулювання спору, зокрема направлення відповідачу досудової вимоги, проте стороною позивача не надано доказів направлення такої досудової вимоги відповідачу. Крім цього, стороною позивача не надано суду ані Договору банківського обслуговування, ані Умов банківського обслуговування, про які зазначено у кредитному договорі, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці умови, про які зазначено у кредитному договорі, розумів відповідач та погодився із ними. Надані суду виписки з особового рахунку відповідача не підтверджують факт перерахування грошових коштів банком відповідачу та не є належним доказом цьому. Крім цього, наданий суду розрахунок заборгованості відповідача не є первинним бухгалтерським документом та не підтверджує факту отримання відповідачем грошових коштів. Також, представник відповідача [PERSON] звертала увагу суду, що при відступленні права вимоги у витязі із Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами не вказано станом на яку дату нараховано вказану у ньому заборгованість, всі суми коштів, які були сплачені боржником та інші відомості з приводу кредитної заборгованості. З поміж іншого, представник відповідача Шелудько О.О. вказує на те, що нарахована позивачем кредитна заборгованість по комісії у розмірі 42975,44 грн. від суми кредиту є такою, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Крім цього, представник відповідача Шелудько О.О. вказувала, що заявлені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. є завищеними та не відповідають складності даної справи. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми законодавства та практику Верховного Суду, представник відповідача Шелудько О.О. просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути із позивача витрати за надання правової допомоги. 20 листопада 2025 року від представника позивача Усенка М.І. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній заперечував аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву. Так, позивачем направлялися досудові вимоги з метою врегулювання спору. Також, відповідач, підписуючи кредитний договір, своїм підписом засвідчив про те, що до підписання кредитного договору ознайомився та отримав всі супутні документи, у яких викладені істотні умови кредитного договору. Крім цього, відповідно до практики Верховного Суду, виписки по карткових рахунках є належним доказом надання грошових коштів у кредит, а відповідач, який частково сплачував кредитну заборгованість, своїми діями теж це підтвердив. Відступлення права вимоги за спірним кредитним договором від первісного кредитора до позивача перейшло у відповідності до вимог законодавства, а нарахована кредитна заборгованість по комісії відповідає умовам кредитного договору. З приводу витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача Усенко М.І. зазначав про те, що заявлена стороною позивача сума таких витрат у розмірі 7000,00 грн. відповідає обсягам виконаної роботи та складності справи. У свою чергу, сторона відповідача вказує на те, що витрати на правову допомогу відповідача складають 6000,00 грн., що не відповідає складності справи та виконаній роботі, оскільки представником відповідача було тільки підготовлено відзив на позовну заяву. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми законодавства та практику Верховного Суду, представник позивача Усенко М.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. 07 січня 2026 року від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких остання вважала, що нарахована кредитна заборгованість по комісії не відповідає умовам Закону України «Про споживче кредитування». Так, у спірному кредитному договорі не вказано переліку супутніх та додаткових банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, за що встановлено щомісячну сплату комісії. Крім цього, долучені до позовної заяви виписка по особовому рахунку та розрахунок заборгованості відповідача мають певні розбіжності та з них не можливо встановити належний розмір заборгованості. Разом з тим, із наданих стороною позивача доказів, вбачається, що відповідачем було частково погашено кредитну заборгованість: 31975,34 грн., яка погашена у рахунок тіла кредиту та 44436,50 грн., яка погашена у рахунок комісії. Відтак, неправомірна стягнута із відповідача комісії у значній мірі перевищує суму заборгованості по тілу кредиту, а тому у відповідача наявна переплата за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми законодавства та практику Верховного Суду, представник відповідача Шелудько О.О. просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути із позивача витрати за надання правової допомоги. У судовому засіданні представник відповідача Максимів М.В. заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки первісним кредитором та стороною позивача неправомірно було стягнуто кредитну заборгованість по комісії, яка у значній мірі перевищує заборгованість відповідача по тілу кредиту. Таким чином, у відповідача наявна переплата по спірному кредитному договору. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач 23 грудня 2020 року звернувся до АТ «Банк Форвард» з пропозицією (офертою) укласти кредитний договір № 200316631, назва продукту: Коко-Кещ «The best», та просила видати йому кредит у розмірі 59400,00 грн. на таких умовах: строк кредиту - 1462 дні з 23 грудня 2020 року до 23 грудня 2024 року; ставка по кредиту (на строкову частину основного боргу) - 0.01 % річних; ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу): 0,00001 % річних; разова комісія - 0.00 грн.; щомісячна комісія 1776,06 грн. [PERSON] просив банк на умовах, викладених в цій оферті, Умовах надання та обслуговування кредитів АТ «Банк Форвард», зазначених в розділі «Кредитний договір», укласти з ним кредитний договір, у рамках якого: відкрити рахунок у валюті гривні, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за кредитним договором (далі - рахунок). Номер рахунку зазначений в графі «Рахунок для погашення заборгованості» розділу «Кредитний договір» ІБ; надати йому кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума Кредиту» Розділу «Кредитний договір» шляхом зарахування суми Кредиту на Рахунок. Оферта підписана особисто [PERSON] АТ «Банк Форвард» акцептував вказану оферту та 23 грудня 2020 року видав [PERSON] кредит у розмірі 59400,00 грн. шляхом безготівкового зарахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджується випискою по рахунку відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №200316631 від 23 грудня 2020 року заборгованість відповідача становить 75891,97 грн., а саме: - заборгованість за тілом кредиту 32910,82 грн.; - заборгованість за відсотками 5,71 грн.; - заборгованість за комісією 42975,44 грн. Так, факт отримання відповідачем грошових коштів у кредит не заперечується його представником у додаткових поясненнях у справі. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 25 липня 2024 року між АТ «Банк Форвард» (Банк) та позивачем (Новий кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач зобов`язався сплатити АТ «Банк Форвард» суму фінансування, АТ «Банк Форвард» зобов`язався відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами відповідно до Реєстру боржників. Згідно з п. 2 Договору права вимоги переходять до ТОВ «Кредит-Капітал» у день укладення цього Договору, але не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів відповідно до п. 4 Договору. Пунктом 4 Договору встановлено, що за відступлення прав вимоги Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у розмірі 69 349 284,90 грн (ціна Договору). Платіжною інструкцією від 23 липня 2024 року підтверджується сплата позивачем АТ «Банк Форвард» ціни Договору у повному обсязі. Згідно з договором факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу з Реєстру договорів до Договору про відступлення прав вимоги у вказаному Реєстрі за № 22756 зазначено відомості про [PERSON] , номер кредитного договору 200316631, дата договору 23 грудня 2020 року, заборгованість за тілом кредиту 32910,82 грн, заборгованість за відсотками 5,71 грн, заборгованість за комісією 42975,44 грн, загальний залишок заборгованості 75891,97 грн. Відповідно до досудової вимоги від 09 червня 2025 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою негайно сплатити заборгованість у розмірі 75891,97 грн. Відповідно позивач вважає, що саме у такому обсязі до нього від АТ «Банк Форвард» перейшло право вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 25 липня 2024 року. З матеріалів справи вбачається, що за тілом кредиту АТ «Банк Форвард» станом на 25 липня 2024 року нарахував відповідачу заборгованість у розмірі 32910,82 грн., за відсотками 5,71 грн., за комісією 42975,44 грн. Так, кредитним договором № 200316631 від 23 грудня 2020 року, укладеним між АТ «Форвард Банк» та відповідачем, передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1776,06 грн. Однак, у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги банку включено до обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року, передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто по суті умови кредитного договору щодо комісії включають у себе ті послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які банк зобов`язаний був відповідачу надавати безоплатно. Щодо надання відповідачу інших, крім передбачених ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» безоплатних послуг за обслуговування кредитної заборгованості, то позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що такі послуги відповідачу дійсно надавалися. Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Отже, суд приходить до висновку, що, оскільки у кредитному договорі банк включив до переліку послуг, які входять в обслуговування кредитної заборгованості ті послуги, які зобов`язаний надавати безоплатно, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Встановленням в кредитному договорі щомісячної сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1776,06 грн на місяць, внесено істотний дисбаланс в договірні права та обов`язки на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими. Позивач в порушення норм статей 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами правомірність нарахування комісії в розмірі 42975,44 грн. Разом з тим, як вбачається із наданих стороною позивача виписок по особовим рахункам відповідача [PERSON] , останній у погашення кредитної заборгованості сплачував первісному кредитору 42625,44 грн.; 1776,06 грн.; 35,00 грн., які були зараховані у оплату заборгованості по комісії. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32910,82 грн та за відсотками у розмірі 5,71 грн, суд приходить до висновку, що сплачені ним кошти на погашення кредиту у розмірі 44436,50 грн АТ «Банк Форвард» неправомірно зарахував на погашення комісії, тоді як вони повинні були бути зарахованими на погашення відсотків та тіла кредиту і їх розмір є на 11519,97 грн більшим розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами. А тому відповідач виконав свої зобов`язання перед АТ «Банк форвард» станом на 25 липня 2024 року. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати по справі залишаються за позивачем. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed