Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

05.11.2025 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» Хлопкова М.С звернулася до Хмельницького місткрайонного суду Хмельницької області із вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 04.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір № 00-9889381 на суму 6 325,00 грн. Для отримання кредиту відповідач зареєструвалася на сайті кредитодавця та отримала доступ до особистого кабінету. У процесі реєстрації вона пройшла процедуру ідентифікації та верифікації, дотримуючись підказок відповідного сайту кредитодавця. Після цього ознайомилася з чинною редакцією Правил надання коштів у позику. На виконання умов кредитного договору 04.08.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Профітгід» на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитодавцем виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 14.05.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 14052025-МК/Юніт Капітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору виникла заборгованість в сумі 15 933,50 грн., яка складається з наступного: 6 325 грн. - за тілом кредиту, 6 858,50 грн. - за несплаченими відсотками за користування кредитом, 2 750,00 грн. - за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 року головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ КБ "ПриватБанк". 22 грудня 2025 року до суду надійшла інформація від АТ КБ «ПриватБанк» щодо виконання ухвали про витребування доказів. Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» не з`явився в судове засідання, при цьому в прохальній частині позовної заяви зазначив, щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає, однак просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку з незадовільним фінансовим станом. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору та приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9889381, за умовами якого відповідач отримала кредит у національній валюті у формі Кредитної лінії в сумі 5500 грн. строком на 360 днів (до 30.07.2025) на умовах, передбачених договором та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Договір підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Макс Кредит» було здійснено ідентифікацію клієнта [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за номером мобільного телефону [NUMBER] , з метою акцепту договору одноразовим ідентифікатором, про що свідчить довідка про ідентифікацію. Згідно з графіком платежів загальна вартість кредиту становить 35035,00 грн. Згідно з паспортом споживчого кредиту кредит надано у вигляді кредитної лінії на суму 5500 грн. строком на 360 днів, процентна ставка за кожен день становить 1,45%. Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також на її ім`я емітувались інші картки. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою за період з 04.08.2024 по 09.08.2024 - [NUMBER] був/є фінансовим та знаходиться в анкетних даних [PERSON] 04.08.2024 на банківську картку № [NUMBER] було зараховано грошові кошти у сумі 5500 грн. Інформація про зарахування коштів та їх використання міститься у виписці по картковому рахунку [PERSON] , наданій АТ КБ «ПриватБанк». Переказ кредитних коштів здійснювався за допомогою послуг ТОВ «Профіт Гід», про що свідчить підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів з додатком. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 00-9889381 від 04.08.2024, за період з 14.05.2025 по 01.10.2025 заборгованість становить 15 933,50 грн., яка складається з наступного: 6 325 грн. - за тілом кредиту, 6 858,50 грн. - за відсотками, 2 750 грн. - штрафні санкції. Згідно з розрахунком заборгованості заборгованість за тілом кредиту становить 5500 грн., за відсотками 6858,50 грн., комісія 825 грн., штрафні санкції - 2750 грн. 14.05.2025 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «МАКС Кредит» укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, за умовами якого, згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 14.05.2025, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників клієнта від 14.05.2025, складений за формою згідно з Додатком до Договору, у тому числі. Згідно з реєстром боржників позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9889381, укладеним 04.08.2024 з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно із ч. ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). При цьому, на виконання вимог ч.1ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Із вказаних норм права та із аналізу письмових доказів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Частиною 1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Суд, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Дослідженими матеріалами справи підтверджено факт укладення кредитного договору № 00-9889381 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачкою [PERSON] та отримання відповідачкою кредитних коштів. При укладенні кредитного договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту та за відсотками в розмірі 1,5% денної процентної ставки. Таким чином факт укладення кредитного договору доведений наданими суду матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем доведено отримання права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 13183,50 грн., яка складається з наступного: 6325 грн. (5500 грн. тіло, 825 грн. комісія за надання кредиту), заборгованість за нарахованими процентами 6858,50 грн. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Також, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. В обґрунтування понесення та розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. позивач надав копії таких документів: договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02, додаткову угоду № 25770875329 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт прийому-передачі наданих послуг № 10/09/25-02 від 10.09.2025. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. У заяві про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачка просила зменшити заявлені позивачем витрати у зв`язку з її незадовільним фінансовим станом. Оцінивши надані документи та доводи на обґрунтування заявленої суми витрат на правничу допомогу, а також заперечення щодо їх розміру, з урахуванням рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсягу й обґрунтованості підготовлених та поданих адвокатом до суду документів і їх значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн. є неспівмірним. Суд враховує, що справа є типовою та нескладною, не містить значного обсягу доказів, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а позовну заяву подано через систему «Електронний суд». У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial