Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У цій заяві позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.04.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 354. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що сімейні відносини між парою не склалися, сформувались різні погляди на життя в цілому. Постійно панувало непорозуміння у всіх сферах ведення сімейного життя. Пара протягом тривалого періоду не проживає разом як подружжя. Спільних дітей сторони не мають. Тривалість негативних відносин між ними свідчить про остаточний розпад сім`ї, яка фактично перестала існувати. Позивач категорично заперечує поти надання строку на примирення. 11.09.2025 року ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва справу було направлено за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 22.10.2025 ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області справу було направлено за підсудністю до Таращанського міськрайонного суду Київської області. 19.11.2025 вказана справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області. Того ж дня справу, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано для розгляду судді Таращанського районного суду Київської області Невгаду О.В. 19.11.2025 суд відповідно до положень ч. 7 ст. 187 ЦПК України отримав інформацію з управління ЦНАП виконкому Таращанської міської ради на підтвердження реєстрації місця проживання відповідачки на території Таращанської ОТГ. 24.11.2025 суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків. 11.12.2025, у межах визначеного строку, до суду від позивача надійшла заява з додатками на виконання ухвали від 24.11.2025. Ухвалою суду від 12.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 05.01.2026. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву. У судове засідання 05.01.2026.року сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно (а.с. 53-57). Представник позивача - [PERSON] у прохальній частині позовної заяви прохала справу розглядати за відсутності позивача та його представника. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, жодних заяв чи клопотань від неї на адресу суду не надходило. Через неявку відповідачки судове засідання було відкладено на 23.01.2026, в яке відповідачка повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки до суду не повідомила (а.с. 63-65). У судове засідання 23.02.2026 року сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно (а.с. 68-71). Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка [PERSON] в судове засідання тричі не з`явилася, будучи належно повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, водночас, позивач не висловлював заперечень щодо заочного вирішення справи (а.с.2), - є всі передбачені законом підстави для заочного розгляду справи. Враховуючи позицію позивача, прийнявши необхідні заходи до виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.02.2026, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У зв`язку з ненаданням відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявним матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.04.2013 року у Деснянському відділі реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 354 (а.с. 8 на звороті). Причиною розірвання шлюбу є те, що відносини між сторонами не склалися, сформувались різні погляди на життя в цілому. Постійно панувало непорозуміння у всіх сферах ведення сімейного життя. Пара протягом тривалого періоду не проживає разом як подружжя, спільних дітей сторони не мають. Тривалість негативних відносин між ними свідчить про остаточний розпад сім`ї. Примирення та збереження шлюбу з відповідачкою позивач вважає неможливим. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених у судовому засіданні. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. У силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. В позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовий) розрахунок суми судових витрат складається із судового збору, який позивач прохає залишити за собою (а.с. 2). Враховуючи наведене,

Outcome: approved