Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У грудні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначила, що сторони перебували в шлюбі з 23.05.2006. Шлюб розірвано 21.05.2024. В шлюбі є син [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Навчально-науковому інституті агротехнологій та природокористування Вінницького національного аграрного університету на другому курсі спеціальності 201 Агрономія факультету агрономії, садівництва та захисту рослин на денній формі навчання. Термін навчання з 19.08.2024 по 30.06.2028 року. Батько не бере участі в утриманні сина, хоча [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Фактичні витрати на утримання сина складають: канцелярські витрати, придбання підручників та навчальних посібників - 2500 грн., витрати на харчування в день - 300 грн., проживання в гуртожитку (оплата здійснюється посеместрово), в 2025 році становила 3172 грн. за семестр, витрати на одяг - 10000 грн. на рік; витрати на проїзд - 850 грн. в місяць. Сторони не дійшли добровільної згоди щодо утримання сина на період його навчання, хоча їй відомо, що відповідач продовжує працювати та утримувати заробітну плату. Позивач просить суд стягувати з відповідача частину заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення сином навчання. Ухвалою судді від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідає положенню п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/18 (61-185-св23). Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24.11.2024 відділом реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області (а. с. 5). Сторони перебували в шлюбі, який розірвано 25 травня 2024 року на підставі рішення Теплицького районного суду Вінницької області у справі №144/509/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а. с. 13). Син сторін [PERSON] досяг повноліття та є студентом 2 курсу спеціальності 201 Агрономія факультету агрономії, садівництва та захисту рослин денної державної форми навчання, що підтверджується довідкою № 14 від 06.08.2025, виданою Навчально-науковим інститутом агротехнологій та природокористування Вінницького національного аграрного університету. Термін навчання з 19.08.2024 по 30.06.2028 року. (а.с. 8). На підтверження проживання в гуртожитку та проведення оплат надані угоди на проживання в студентському гуртожитку Вінницького національного аграрного університету та квитанції про оплату (а. с. 9 - 12). Доказів на підтвердження того, що повнолітній відповідач [PERSON] працевлаштований та отримує заробітну плату матеріали справи не містять. Згідно витягу Теплицької територіальної громади №2024/015113666 [PERSON] , [INFO] , з 25.07.2008 року зареєстрована: [ADDRESS] (а. с. 4). Згідно витягу Теплицької територіальної громади №2024/015113410 [PERSON] , [INFO] , з 19.11.2020 року зареєстрований: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки №171 від 02.10.2025, виданої Соболівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області, склад сім`ї [PERSON] , жительки [ADDRESS] , такий: [PERSON] , дочка, [INFO] ; [PERSON] , онука, [INFO] ; [PERSON] , син, [INFO] (а. с. 7). Між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст. 7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказувала на те, що батько [PERSON] відмовляється брати участь в утриманні сина. Їй відомо, що у відповідача фінансовий стан не змінився, він працює та має постійний заробіток, що дає змогу здійснювати виплату аліментів. Вказані обставини відповідач будь-якими доказами не спростував. Розглядаючи аргументи, наведені позивачем, суд виходить із наступного. Так, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 201 Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Положеннями ч. 3 ст. 180 СК України регламентовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Частиною першою статті 182 СК України регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, її матеріальне становище, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У судовому засіданні судом були з`ясовані наступні обставини, які в силу приписів статті 182 Сімейного кодексу України мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. Суд враховує, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] виповнилось 18 років, він навчається на денній формі навчання, не працевлаштований. Будь-яких доказів щодо відсутності у батька [PERSON] спроможності сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, матеріали справи не містять. Одночасно, суд звертає увагу на те, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела ті обставини, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу таку допомогу надавати. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Суд вважає, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в навчальному закладі, а, отже, існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, та приходить до висновку, що [PERSON] спроможний надавати допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі частки його доходу щомісячно, протилежне ним не доведено. Саме такий розмір аліментів є обґрунтованим та відповідатиме інтересам батька та повнолітнього сина, забезпеченню його рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Положенням ст. 191 Сімейного кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнявся від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1331 грн. 20 коп.

Outcome: approved