Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У січні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду із позовом до [PERSON] в якому зазначено, що 4 серпня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачем було укладено кредитний договір №4864108, відповідно до якого остання отримала кредит. Водночас 4 вересня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір позики №73727165 відповідно до якого відповідач отримала позику. Посилаючись на те, що [PERSON] умови договорів не виконує, а також на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вищевказаними договорами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 52781,19 грн, з яких заборгованість за договором позики №73727165 за основною сумою боргу 6500,00 грн, за відсотками 1950,00 грн, за пенею - 12460,50 грн, комісія - 897,00; заборгованість за кредитним договором №4864108 за основною сумою боргу 6119,46 грн, за процентами - 21754,23, за штрафами 3100,00 грн. 28 січня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відсотки, нараховані позивачем, значно перевищують тіло кредиту та не відповідають засадам справедливості та розумності. Крім цього в Україні діє воєнний стан та в цей період позичальник звільняється від відповідальності передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України. 17 лютого 2026 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що між кредитними установами та відповідачем було укладено договори про надання коштів у позику та кредит. При укладенні договорів сторони погоди всі суттєві умови, розмір позики, проценти за користування позикою та строк на який надаються грошові кошти. Договори укладені між сторонами в судовому порядку розірвані не були, отже позов підлягає задоволенню. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, що надані позивачем, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У пунктах 5, 6 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 4 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем договір № 4864108 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 8000.00 грн строком на 360 днів з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , погодили стандарту процентну ставку 1,50% в день, тип процентної ставки фіксована, знижену процентну ставку 0,01%. Договір та паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем з використанням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором. Згідно повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» №20250718-75 від 18 липня 2025 року 4 серпня 2024 року суму в розмірі 8000,00 грн перераховано на карту [NUMBER] . 16 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу №16072025, відповідно до якого кредитор (ТОВ «Лінеура Україна») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») прийняв у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і за договором №4864108, що підтверджується реєстром боржників №2 до цього договору. Долучений до матеріалів справи розрахунок свідчить про те, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за договором №4864108, в останньої виникла заборгованість у розмірі 30973,69 грн, з яких 6119,46 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 21754,23 грн - сума заборгованості за процентами, 3100,00 грн сума заборгованості по штрафним санкціям. 4 вересня 2024 року між ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики № 73727165, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 6500,00 грн строком на 30 днів, тобто до 3 жовтня 2024 року, процентна ставка за користування позикою до дня повернення позики 0,90% в день, тип процентної ставки фіксована, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1925,33%, орієнтовна загальна вартість кредиту 8255,00 грн. ( пункт 2 договору позики). Згідно пункту 6 договору позики позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених договором (пролонгація) на підставі поданого до позичкодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображається позичальнику в особистому кабінеті. 1 жовтня 2024 року між ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №13217660 до договору позики № 73727165, згідно якої продовжено строк користування позикою на 28 днів, встановлено дату повернення кредиту 31 жовтня 2024 року. 31 жовтня 2024 року між ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №13435374 до договору позики № 73727165, згідно якої продовжено строк користування позикою на 30 днів, встановлено дату повернення кредиту 30 листопада 2024 року. 1 листопада 2024 року між ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №13441132 до договору позики №73727165, згідно якої продовжено строк користування позикою на 30 днів, встановлено дату повернення кредиту 29 грудня 2024 року. 29 листопада 2024 року між ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №13650674 до договору позики № 73727165, згідно якої продовжено строк користування позикою на 30 днів, встановлено дату повернення кредиту 29 грудня 2024 року. 31 грудня 2024 року між ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №13882081 до договору позики № 73727165, згідно якої продовжено строк користування позикою на 30 днів., встановлено дату повернення кредиту 30 січня 2025 року, визначено орієнтовну загальну вартість кредиту 15795,00 грн. Договір, паспорт споживчого кредиту та додаткові угоди до договору підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 27 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого кредитор (ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») прийняв у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і за договором позики №73727165, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до цього договору. В долученому до матеріалів справи розрахунку зазначено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики №73727165, в останньої виникла заборгованість у розмірі 21807,50 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 6500,00 грн, за відсотками - 1950,00 грн, за пенею - 12460,50 грн, комісія - 897,00 грн. Відповідачем розрахунки заборгованості не спростовані, доказів належного виконання зобов`язань за договорами не надано. Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу за договором №4864108 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 6119,46 грн та заборгованості за основною сумою боргу за договором позики №73727165 в розмірі 6500,00 грн, а всього разом 12619,46 грн підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за відсотками за вищевказаними договорами з [PERSON] на користь позивача, суд зазначає наступне. Згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановлені договором. Матеріали справи містять докази, що за договором позики № 73727165 позичальник ініціював продовження строку користування позикою до 30 січня 2025 року та заборгованість по відсотках на вказану дату становить 1950,00 грн. За договором №4864108 про надання коштів на умовах споживчого кредиту згідно доданого до матеріалів справи розрахунку станом на 16 липня 2025 року заборгованість по відсотках становить 21754,23 грн, отже суд приходить до висновку, що відсотки нараховані в межах строку кредитування, їх розмір не спростований відповідачем, та підлягають стягненню з останньої в сумі 23704,23 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості по штрафах в розмірі 3100,00 грн за договором №4864108 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та заборгованості по пені в розмірі 12460,50 грн за договором позики №73727165, суд виходить з наступного. Згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки слід відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення комісії в розмірі 897,00 грн за договором позики №73727165, суд зазначає наступне. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Врахувавши те, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача комісії, оскільки з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та вважає за необхідне відмовити у задоволенні стягнення комісії з відповідача на користь позивача. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 36323,69 грн. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 2083,85 грн.

Outcome: partial