Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

31.08.2021 КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за централізоване опалення в розмірі 29392,92 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що підприємство по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання населення, яке зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію та гарячу воду, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Згідно довідки КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Відповідачі є споживачами теплової енергії, яку надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачують, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.03.2016 по 01.06.2021 за централізоване опалення в розмірі 29392,92 грн. Відповідачам було направлено лист щодо заборгованості з вимогою добровільно сплатити борг. Однак заборгованість у добровільному порядку сплачено не було. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь вказану суму заборгованість, а також понесені судові витрати в розмірі 2270 грн. сплачеого при подачі позову судового збору. 30.01.2025 представником позивача було подано позовну заяву про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії (уточнену після скасування заочного рішення від 22.02.2022) в якій вказує, що 20.12.2024 за результатами перегляду заочного рішення від 22.02.2022 прийняте у справі заочне рішення було скасоване. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощенного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні, призначеного на 12.02.2025. У зв`язку з тим, що відповідачі ігнорують свій обов`язок зі сплати послуг за послугу з теплопостачання, борг збільшився, тому , на підставі частини 3 статті 49 ЦПК України, представник позивача вважає за необхідне уточнити позовні вимоги, а саме: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] за період з 01.03.2016 по 01.01.2023 заборгованість у сумі 38213,53 гривень, з яких: за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 37880,46 грн. за період з 01.03.2016 по 01.01.2023; за абонентське обслуговування в розмірі 333,07 за період з 05.11.2021 по 01.01.2023 року; стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 01.01.2023 по 01.01.2025, яка становить 12 394,11 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судовий збір 2270 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення судом не заперечує. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] відзив на позов (уточнений) не подав. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву (уточнену) до суду не подала, але подала пояснення на уточнені позовні вимоги, в яких зазначила, що із позовними вимогами не згодна, вважає себе неналежним відповідачем, у зв`язку з тим, що в квартирі не проживає, не є власником квартири, послуги з постачання теплової енергії не отримує, тому не вважає, що зобов`язана їх сплачувати. Також відповідач [PERSON] вважає неналежним доказом довідку надану представником позивача про зареєстрованих осіб за адресою: в квартирі [ADDRESS] . Відповідач заявляє клопотання про застосування позовної давності до суми заборгованості, з позовними вимогами не згодна, вважає, що сплачувати комунальні послуги зобов`язаний саме власник [PERSON] , просить суд відмовити у задоволені позовних вимог відносно себе. Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2022 задоволено позов КПТМ «Криворіжтепломережа» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за централізоване опалення в розмірі 29392,92 грн. за період з 01.03.2016 по 01.06.2021. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір у розмірі по 1135 грн., з кожного. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.12.2024 скасовано заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2022 р. за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтею 5 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні. Довідкою особового рахунку № [NUMBER] за адресою в квартирі [ADDRESS] наданою представником позивача до уточненої позовної заяви, в якій відображається актуальна інформація щодо зареєстрованих осіб по особовому рахунку Зазначена інформація про місце реєстрації відповідача [PERSON] відповідає та підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання за відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради від 09.11.2021 [PERSON] зареєстрована за адресою в квартирі [ADDRESS] з 04.12.2012 року (а.с.5,25, 125). Тому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] щодо недопустимості довідки наданої представником позивача, як недопустимого доказу реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , тим більше, вказана реєстрація місця проживання відповідачем не спростована, доказів, що відповідач [PERSON] вживала заходи для зняття чи зміни місця реєстрації також суду не надано. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 04.12.2012 по 10.01.2023 року; відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 20.03.2012 по теперішній час (а.с.5,25,26,125). Згідно розрахунку заборгованості наданого представником позивача до уточненої позовної заяви в квартирі [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість за період з 01.03.2016 по 01.01.2023 у розмірі 38213,53 гривні, з яких плата за абонентське обслуговування складає 333,07 грн (з 05.11.2021 по 01.01.2023), послуга з постачання теплової енергії 38213,53 (з 01.03.2016 по 01.01.2023), відповідач [PERSON] має заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01.01.2023 по 01.01.2025 12394,11 гривень. Спір виник між сторонами щодо заборгованості за послугу з теплопостачання за період з з 01.03.2016 по 01.01.2025. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017, втр. чинн. 01.05.2019) установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 20 частиною 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017, втр. чинн. 01.05.2019) встановлено, що споживач зобов'язаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (втрата чинності від 01.05.2022; далі Правила 2005), опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 (набрали чинності з 04.09.2019) регулювались відносини з надання послуг теплопостачання з 04.09.2019 року(далі «Правила 2019 року»). Згідно з п. 18 Правил 2005 року оплата послуг повинна була здійснюватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п. 35-36 Правил 2019 року розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць; оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором; за бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів; споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Згідно з п. 37 Правил 2019 року споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (введений в дію 01.05.2019), індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Відповідно до п.1, п.5, ч.2, статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини 1 статті 9 ЗУ Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.13 Конституції України, власність зобов`язує. Статтями 319 та 322 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. Сам факт відсутності укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги, а лише позбавляє його можливості скористатися в повному обсязі правами споживача, передбаченими Законом «Про захист прав споживачів», на отримання послуг вчасно та відповідної якості згідно з умовами укладеного договору. Позивачем були надані послуги з постачання теплової енергії відповідачам [PERSON] та [PERSON] , однак останні належним чином не виконували своїх зобов`язань по оплаті за отриману теплову енергію, у зв`язку з чим, у відповідачів [PERSON] та [PERSON] ,. утворилася заборгованість за централізоване опалення за період з 01.03.2016 по 01.01.2023 в розмірі 38213,53 гривні. (а.с.122-123; у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за період з 01.01.2023 по 01.01.2025 12394,11 гривень). Факт наявності заборгованості, а також правильність розрахунку заборгованості по уточненій позовній заяві за житлово-комунальні послуги, законність тарифів та розміру нарахування послуг у встановленому законом (ст.ст.12, 81 ЦПК України) порядку під час розгляду справи відповідачами не спростовано, контррозрахунку заборгованості не надано, відзив на позовну заяву (уточнену) не подано, а тому суд не входить в обговорення правильності нарахування сум заборгованості. Відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про застосування строку позовної давності. Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з 31.08.2018 року по 01.01.2025 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Судом враховано, що первісний позов КПТМ «Криворіжтепломережа» подано 31.08.2021 року, строк позовної давності становить три роки, період для стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії з відповідачів [PERSON] та [PERSON] становить з 31.08.2018 по 01.01.2023; з відповідача [PERSON] з 01.01.2023 по 01.01.2025. Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період виникнення З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами не в повному обсязі виконувались зобов`язання щодо оплати за надані послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у останніх виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі за період з 31.08.2018 року по 01.01.2025 року, тому позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» підлягають частковому задоволенню. За ст. 141 ЦПК суд також стягує з відповідачів витрати позивача з оплати судового збору в розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам в суммі 1745,18 гривень.

Outcome: approved