Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що 05.05.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] , було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту продукту «NewShort» № 762685, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 4 500,00 грн, а останній зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. В свою чергу, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів та відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 28 353,12 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 4 205,40 грн; заборгованість за процентами - 24 147,72 грн. 01.02.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 01022024-1, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. Враховуючи викладене вище, просить стягнути з [PERSON] , вказану суму заборгованості за кредитним договором та понесені ними судові витрати. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.75). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому просив зменшити розмір процентів та зменшити чи відмовити у стягнення витрат на правову допомогу, в подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.70-72, 76). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що 05.05.2023 відповідач [PERSON] за допомогою ІТС товариства уклав з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту продукту «NewShort» № 762685, відповідно до умов якого, товариство зобов`язалось надати клієнту кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 4 500,00 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту визначених договором. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 47 541,10 % річних. Орієнтована загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 40 140,00 грн. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на поточний рахунок споживача з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , договір підписаний електронним підписом відповідача 05.05.2023 (а.с.9-20). Відповідач електронним підписом підписав паспорт споживчого кредиту та графік платежів (а.с. 19 зворот-20). Довідкою про ідентифікацію виданої ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», підтверджено акцепт договору клієнта [PERSON] (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), який направлявся на номер телефону [NUMBER] (а.с.32). Факт перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 05.05.2023 о 15.02 год. на суму 4 500,00 грн, підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 20.10.2025, яке відповідно до договору укладеного між ним та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про переказ грошових коштів № ФЛ-П-21/05-25 від 27.05.2021 надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку (а.с.33) та інформацією АТ КБ «Приват Банк» від 05.02.2026 (а.с.73). Розмір заборгованості відповідача [PERSON] , підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 762685 від 05.05.2023 станом на 01.02.2024, відповідно до якого його заборгованість становить 28 353,12 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 4 205,40 грн; заборгованість за процентами - 24 147,72 грн (а.с.33 зворот-38). 01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (фактор), укладено договір факторингу № 01022024-1, згідно умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.39-43), серед яких вимоги до відповідача [PERSON] , на загальну суму 28 353,12 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, передачу якого зафіксовано в акті прийому передачі реєстру боржників за цим договором факторингу (а.с.44). Відповідно до копії платіжної інструкції № 74877 від 01.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 10122024-1 від 01.02.2024 в сумі 2 528 538,65 грн (а.с.45). 12.12.2025, позивачем, на адресу реєстрації [PERSON] направлялась досудова вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.45 зворот). Згідно копії платіжної інструкції № 39788 від 12.12.2025, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн (а.с.1). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.п.5, 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , відповідно до укладеного в електронній формі між ним та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 762685 від 05.05.2023, отримав кредит у розмірі 4 500,00 грн, строком на 360 днів, зобов`язався повернути його та сплачувати проценти на умовах та в строку визначені договором. Однак, свої зобов`язання за договором не виконав, не вніс платежі у строки і розмірах, встановлених договором, чим істотно порушив його умови, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 28 353,12 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 4 205,40 грн; заборгованість за процентами - 24 147,72 грн. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором. При цьому, суд погоджується з позицією відповідача, викладеній у відзиві, та вражає, що заборгованість за відсотками, яку позивач просить з нього стягнути значно перевищує суму основного боргу, з огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення процентів за користування кредитом у сумі 24 147,72 грн, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, обмежити розмір процентів за користування кредитом до 15 000,00 грн. Виходячи з викладеного вище, позов слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке набуло право вимоги до відповідача згідно договору факторингу № 10122024-1 від 01.02.2024, 19 205,40 грн, з яких: тіло кредиту - 4 205,40 грн; нараховані відсотки - 15 000,00 грн. У стягненні з відповідача заборгованості за відсотками у більшому розмірі суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналізуючи норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у справі 686/28627/18 від 27.07.2022 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» 01.07.2025 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 (а.с.46), в Акті № 831 наданих послуг від 08.12.2025 зафіксовано вартість наданих адвокатським бюро послуг (а.с.47). Однак, вищезазначені документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи складність справи (яка є малозначною) та виконаної адвокатом роботи, яка полягала тільки в підготовці позовної заяви, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково та з урахуванням заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та вважає, за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 207, 526, 626, 628, 633, 638, 639, 1050,1054 ЦК України та

Outcome: partial