Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.01.2012 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. Не мають від шлюбу неповнолітніх дітей. Підставою для розірвання шлюбу є наявність різних поглядів на шлюб, на обов`язки подружжя в шлюбі. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Розірвати шлюб в органах ДРАЦС, відповідно до ст. 166 СК України він не має можливості, тому що відповідач не бажає писати спільну заяву. Ухвалою судді від 15 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, зазначив, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити. Справу просить розглянути у її відсутність. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 10 січня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.01.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 04. Позивачем зазначено, що між ним та відповідачем припинені сімейно-шлюбні стосунки у зв`язку з різними поглядами на життя, примирення та збереження шлюбу неможливо. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та відповідно до ст. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідачем доказів в спростування позиції позивача, викладених обставин та наданих доказів в обґрунтування вимог позовної заяви, суду не надано, своїм правом приймати участь при розгляді справи та надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, примирення не можливо, сімейно-шлюбні відносини остаточно припинені, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved