Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бойчук Надія Василівна, звернулась у січні 2026 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що 02.02.2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя у позивача та відповідача, [INFO] народився син [PERSON] . На даний час з різних причин відповідач не здійснює постійної та системної участі у фактичному утриманні сина та в повсякденній турботі про нього. Основний тягар догляду, виховання, організації побуту та забезпечення потреб дитини несе позивач, яка самостійно створює належні умови для життя дитини та її розвитку. Зазначає, що у сина, враховуючи його вік, об`єктивно є наявні щоденні обов`язкові і безперервні потреби, які не можуть бути відкладені та проігноровані. Йдеться про регулярне придбання продуктів харчування, сезонного та повсякденного одягу і взуття, засобів особистої гігієни, побутових речей, необхідних для належного догляду за дитиною. Окрім базових потреб дитина має здібності та інтереси, які потребують розвитку відповідно до її віку. Також, дитина як і більшість дітей дошкільного віку періодично хворіє простудними та вірусними захворюваннями, потребує регулярного медичного нагляду, у тому числі стоматологічного. Позивач зазначає, що відповідач перебував у ЗСУ та має можливість здійснювати трудову діяльність та отримувати дохід. Також відповідач має у власності нерухоме майно. У відповідача немає інших неповнолітніх дітей та утриманців, яких відповідач зобов`язаний забезпечувати матеріально. Просить, стягувати з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в твердій грошовій грошовій сумі в розмірі 12 000 грн. та стягнути витрати на професійну правничу допомогу. 16.02.2026 року заперечуючи проти позову представник відповідача подала до суду заяву про поновлення строків на подання відзиву та відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач, разом із сином виїхала за межі України у 2022 році та на даний час постійно проживає на території Канади. Вказує, що відповідач систематично надсилав кошти на карту позивача та інколи на карту їхньої спільної доньки [PERSON] , яка також проживає на території Канади, з вказаним призначенням платежу «для сина на потреби». Кошти на утримання сина відповідач надсилав регулярно в період з 2022 року по 2023 рік в середньому 30 000 - 40 000 грн. в місяць, а в період з 2023 року по 2025 рік, в середньому у сумі 10 000 15 000 грн. в місяць. Даний факт вказує, що відповідач належним чином виконував свій батьківський обов`язок, не ухилявся від утримання дитини та діяв добросовісно та в межах своїх реальних фінансових можливостей. Зазначає, що відповідач звільнений з військової служби у ЗСУ, оскільки отримав травму за час проходження військової служби на території бойових дій. 26.01.2026 року відповідач подав заяву на призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи, де пенсія буде складати 12 125 грн. Позивач просить стягнути 100% від суми доходу відповідача на даний час, що є неспівмірним з реальним доходом відповідача. Просить задоволити частково позов та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина близько 6 000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. 26.02.2026 року представник відповідача подала заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, в якій зазначила що витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. неспівмірні зі складністю справи та обсягом наданих послуг, оскільки справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, не є складною, не потребувала проведення експертиз та значного обсягу доказів та процесуальних дій. Просила, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 6 000 грн. до 3 000 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак її представник подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її та відповідача участі, з урахуванням поданих нею доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою 1 звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про одруження, 02.02.2002 року [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №89. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.8). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.10.2020 року (а.с.9). Малолітній [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що стверджується витягом з реєстру територіальної громати (а.с.20) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого, власником квартири за вказаною адресою є [PERSON] (а.с.13). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 гривень Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач ознайомлений із позовною заявою та визнав позовні вимоги частково, про що зазначив у відзиві. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є особою з інвалідністю, внаслідок військової служби під час воєнних дій, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Отже, враховуючи те, що відповідач частково визнає позовні вимоги, інших аліментних зобов`язань не має, зважаючи на реальний майновий стан відповідача, стан його здоров`я, встановлену інвалідність ІІІ групи, він є учасником бойових дій, відсутність доходу у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця та очікуваний розмір пенсії, який не перевищує 12 000 грн. на місяць, а також беручи до уваги визначений законом рекомендований мінімальний розмір аліментів у сумі 3 500 грн., суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. (шість тисяч гривень) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, позивач та відповідач не позбавлені права звернення до суду у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки, позов подано до суду 20 січня 2026 року, про що свідчить відмітка суду, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню з 20 січня 2026 року. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що до матеріалів справи стороною позивача долучено договір про надання правової (правничої) допомоги від 07.01.2026 року, акт виконаних робіт від 12.01.2026 року в якому зазначено перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги в розмірі 6 000 грн. та квитанцію №222526 від 12.01.2026 року про оплату на суму 6 000 грн. за надання правничої допомоги згідно з договором від 07.01.2026 року. За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат. На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними, а їх розмір належно обґрунтований стороною позивача, проте виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, складність та категорію справи, а також те, що відповідач є учасником бойових дій, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 3 000 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, згідно із п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідач є учасником бойових дій (УБД), він також звільняється від сплати судового збору за п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial