Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 04 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла зазначена позовна заява, у якій ТОВ «Факторинг Партнерс» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами від 12 лютого 2022 року № 6985075 та від 08 лютого 2022 року № 97110 у розмірі 20437,54 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заборгованість утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс». Право вимоги заборгованості за кредитними договорами позивач отримав на підставі договорів факторингу, укладених з первісними кредиторами. Суд ухвалою від 29 вересня 2025 року відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішив проводити за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Копія ухвали від 29 вересня 2025 року направлена відповідачу на адресу реєстрації, однак рекомендоване повідомлення № R067018618610 повернувся без вручення з відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою», що з урахуванням пункту 4 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України вважається належним повідомленням про розгляд справи. Суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке. Між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] 08 лютого 2022 року, укладений Договір про споживчий кредит № 97110, за умовами якого, товариство надало відповідачу у кредит кошти у розмірі 13334 грн, строком на 900 днів, перший транш 10000,50 грн, другий транш 3333,50 грн з процентною ставкою за перший транш 286% річних, за другий транш 550% річних. За прострочення виконання зобов`язання більш ніж на 5 днів нараховується штраф у розмірі 150 грн. Разом з тим, того ж дня відповідач підписала паспорт споживчого кредиту. Кошти у розмірі 10000,50 грн перераховані на картку відповідача [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № СRD_386759 від 08 лютого 2022 року. Крім того, між ТОВ «Мілаон» та [PERSON] 12 лютого 2022 року укладений Договір про споживчий кредит № 6985075, за умовами якого, товариство надало відповідачу у кредит кошти у розмірі 3 000 грн, строком на 90 днів, з стандартною процентною ставкою 5% на день. Кредитні кошти перераховані відповідачу безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *90. Кошти у розмірі 3000 грн перераховані на картку відповідача 414962**90, що підтверджується квитанцією «LiqPay» № ID операції 1913065963 від 12 лютого 2022 року. Позивач набув право вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами на підставі договорів факторингу. Так, 22 січня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладений Договір факторингу № 28012025 за яким відступило на користь останнього права вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 97110 від 08 лютого 2022 року у розмірі 16695,04 грн. Також між ТОВ «Мілаон» та ТОВ «Факторинг партнерс» 25 липня 2024 року укладено договір факторингу № 25-07/2024, згідно з яким, до позивача перейшло право вимоги до відповідача заборгованості за Договір про споживчий кредит № 6985075 від 12 лютого 2022 року у розмірі 3742,50 грн. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатила заборгованість за кредитними договорами. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до приписів статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно із статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного України). Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України). За статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, оскільки на підставі договорів факторингу право вимоги заборгованості за кредитними договорами до відповідача відступлено на користь позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 20437,54 грн є обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити. Що стосується судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачка понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. Пунктом 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин другої, третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з цим, частиною третьою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року № 02-07/2024, заявка про надання юридичної допомоги від 01 липня 2025 року № 1017, витяг з Акта № 15 про надання юридичної допомоги від 31 липня 2025 року, прайс-лист. Водночас, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому витрати на правову допомогу необхідно зменшити до 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial