Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

У грудні 2022 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 210610-37513-2 від 10.06.2021 року. Позов мотивовано тим, що 10.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») та відповідачем укладено кредитний договір в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору відповідач отримав кредит у сумі 2500 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та процентів у підвищеному розмірі у разі порушення строків повернення кредиту. Позивач зазначає, що кредитні кошти були перераховані відповідачу на платіжну картку, однак останній зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 17.06.2021 між первісним кредитором та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Станом на 14.12.2022 заборгованість, за розрахунком позивача, становить 8043,47 грн, що складається з: - 2500 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 1650 грн - проценти за користування кредитом; - 3893,47 грн - проценти, нараховані після спливу строку кредитування. Позивач просить стягнути зазначену суму та судові витрати у розмірі 2481,00 грн - судового збору та 9000 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 20.02.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач подав відзив на позов, у якому позов визнав частково - у частині 4150 грн, заперечивши проти решти вимог, а також просив зменшити витрати на правничу допомогу позивача. Позивач подав відповідь на відзив. Судом встановлено, що 10.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем укладено кредитний договір № 210610-37513-2 в електронній формі (а.с.19-21). Факт укладення договору підтверджується матеріалами справи та доказами використання відповідачем одноразового ідентифікатора (а.с. 26). Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у сумі 2500 грн строком до 10.07.2021 зі сплатою процентів 2,2 % за кожен день користування кредитом. Факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується наданими позивачем документами (а.с. 18) та випискою по рахунку відповідача [PERSON] , наданого суду на ухвалу про витребування доказів (а.с.96-97). 17.06.2021 між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, що підтверджується відповідними доказами та витягом з акту приймання-передачі прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшли права кредитора за договором (а.с. 60-68). Відповідач кредитні кошти у встановлений строк не повернув. У відзиві відповідач визнав заборгованість у розмірі 4150 грн, що складається з тіла кредиту та процентів за користування кредитом у межах строку кредитування. У відзиві відповідач визнав наявність заборгованості у розмірі 4150 грн, що суд враховує під час оцінки доказів у справі. Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить з такого. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони подають докази безпосередньо до суду, а позивач повинен подати докази разом із позовною заявою. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, встановлення обставин справи має здійснюватися на підставі належних, допустимих і достовірних доказів. Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися в електронній формі. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту отримання відповіді про прийняття пропозиції. Факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів підтверджено належними доказами. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у зв`язку з чим позивач є належним кредитором. Згідно статей 526, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Оскільки відповідач кредит не повернув, з нього підлягає стягненню: 2500 грн - основний борг; 1650 грн - проценти за користування кредитом за період з 10.06.2021 по 10.07.2021. Відповідно до умов п. 3.3 кредитного договору у разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти у підвищеному розмірі, визначеному договором, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим суд враховує, що строк кредитування за договором закінчився 10.07.2021 року, після чого відповідач зобов`язання з повернення кредиту не виконав, у зв`язку з чим настало прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти як плату за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а у подальшому правовідносини сторін переходять у сферу охоронних правовідносин, що регулюються положеннями статті 625 ЦК України. Отже, після 10.07.2021 року нарахування процентів у розмірі, передбаченому п. 3.3 кредитного договору, не може розглядатися як проценти за користування кредитом у розумінні статті 1048 ЦК України, а може мати правову природу відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Водночас позивач заявив вимоги про стягнення процентів за п. 3.3 договору із посиланням на частину другу статті 625 ЦК України, однак вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних як заходів відповідальності за прострочення грошового зобов`язання не заявляв, розрахунку таких сум суду не надав. Крім того, позивачем не доведено правову природу заявлених до стягнення сум як неустойки (штрафу чи пені) у розумінні статей 549-551 ЦК України та не надано належного розрахунку такої неустойки. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача 3893,47 грн процентів, нарахованих відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 11.07.2021 року по 29.08.2021 року, відсутні, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у сумі 4150 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони залежно від результатів розгляду справи, зокрема пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн, що підтверджується матеріалами справи. Суд враховує, що спір виник унаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Незважаючи на часткове задоволення позову, саме неправомірна поведінка відповідача стала підставою виникнення спору, тому суд дійшов висновку про покладення судового збору на відповідача у повному обсязі. Позивач також заявив витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн, на підтвердження яких надано договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг № 11 від 18.10.2022 та платіжне доручення про оплату послуг (а.с.77-79). Згідно з актом, адвокатом виконано підготовку позовної заяви та клопотання про витребування доказів - 8000 грн, а також складання адвокатського запиту - 1000 грн. Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом, ціною позову та значенням справи. Суд враховує, що дана справа є типовою категорією спорів про стягнення заборгованості за кредитним договором, не є справою з підвищеною складністю, розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, обсяг процесуальних документів є стандартним, у зв`язку з чим заявлений розмір витрат є завищеним. З урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивача до 5000 грн. Разом з тим відповідачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, на підтвердження яких надано відповідні докази (а.с.110-112). Оскільки позов задоволено частково, відповідач, на думку суду, має право на відшкодування витрат розмірі 1000 грн.. З урахуванням взаємозаліку витрат на правничу допомогу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця витрат у розмірі 4000 грн. Враховуючи викладене та к еруючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 629, 1048, 1050, 512, 514 ЦК України, суд, -

Outcome: partial