Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договорам. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 71243537 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 8500 грн строком на 30 днів з умовою сплати процентів у розмірі 0,4% в день, комісії за надання кредиту 15% від суми кредиту, а саме 1275 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. В подальшому між позичальником та позикодавцем 18.05.2025 року та 17.06.2025 року укладались додаткові угоди, внаслідок яких строк кредитування змінився на з 30 на 67 днів (до 17.07.2025 року), а денна процентна ставка з 0,4% на 1%. Відповідач неналежним чином виконував своїх зобов`язань, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 13169,97 грн, з яких: 4506,70 грн - тіло кредиту, 3162 грн - проценти, 1275 грн - комісія, 4226,27 - проценти за понадстрокове користування. 16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 13169,97 грн, з яких: 4506,70 грн - тіло кредиту, 3162 грн - проценти, 1275 грн - комісія, 4226,27 - проценти за понадстрокове користування. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. В тексті позову та заяві від 10.12.2025 року позивач заявив розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Позов надійшов до суду 19.11.2025 року. 01.12.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунки суми заборгованості; відомості про визначення банку за номером картки; копію договору про надання коштів у кредит № 71243537 від 12.05.2025 року з додатком № 1; копію додаткової угоди № 14962366 від 18.05.2025 року з додатком № 1; копію додаткової угоди № 15171180 від 17.06.2025 року з додатком № 1; копію довідки про ідентифікацію; копія повідомлення ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» від 16.10.2025 року; копію інформації щодо транзакції АТ «ТАСКОМБАНК»; копію договору факторингу від 16.10.2025 року з додатком; копію реєстру прав вимог; копії платіжних інструкцій від 20.10.2025 року; копію договору про надання правничої допомоги від 25.08.2025 року з додатками; копію витягу з акту № 6ФП приймання-передачі правничої допомоги від 23.10.2025 року; копію акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; копію платіжної інструкції від 27.10.2025 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики № 71243537 в електронній формі, за яким, кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 8500 грн строком на 30 днів з умовою сплати процентів у розмірі 0,4% в день. Додатковими угодами від 18.05.2025 року та 17.06.2025 року строк кредитування продовжений з 30 до 67 днів - до 17.07.2025 року, а денна процентна ставка змінена з 0,4% до 1% в день. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою була визначена в 4 % в день за кожен день понадстрокового користування. 16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 13169,97 грн, з яких: 4506,70 грн - тіло кредиту, 3162 грн - проценти, 1275 грн - комісія, 4226,27 - проценти за понадстрокове користування. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За такого укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором № 71243537 від 12.05.2025 року становить 13169,97 грн, з яких: 4506,70 грн - тіло кредиту, 3162 грн - проценти, 1275 грн - комісія, 4226,27 - проценти за понадстрокове користування. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією по вказаному вище договору в сумі 8943,70грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за понадстрокове користування, то суд ходить наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. При цьому, відповідно до договору № 71243537 від 12.05.2025 року (з додатковими угодами) та розрахунку строк кредитування становив 67 днів, тобто до 17.07.2025 року і на вказану дату заборгованість за процентами становила 3162 грн. Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З цього слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми. При вирішенні питання щодо можливості нарахування таких процентів після завершення строку кредитування як передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16, а саме - для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Так, пункти 10.5, 10.5.1 договору передбачають можливість нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом у разі порушення строків його повернення, розміщені у розділі 10 «Відповідальність сторін, порядок вирішення спорів». Пункт 1.26. договору дає визначення терміну «проценти за понадстрокове користування кредитом» - грошові кошти, що нараховуються на залишок суми кредиту у передбачених договором випадках за невиконання позичальником умов договору. Тобто таке нарахування є саме заходом відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання. З врахуванням описаного вище, спрямованості змісту п.10.5, 10.5.1. договору, його розміщення в тексті договору та принципу contra proferentem суд тлумачить положення таким чином, що передбачені в ньому проценти є мірою відповідальності, передбаченою ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за процентами в межах строків кредитування, тобто до 17.07.2025 року включно та відповідно до розрахунку заборгованості борг по процентам на вказану дату становив 3162 грн. Загалом за договором № 71243537 від 12.05.2025 року підлягає стягненню заборгованість в сумі 8943,70грн, з яких: 4506,70 грн - тіло кредиту, 3162 грн - проценти, 1275 грн - комісія, тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 68 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1647,23 грн. (2422,40 грн. х 68 %). Також згідно зі ст. 141 ЦК України вказані витрати також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 68%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3060 грн. (4500 грн. х 68%). На підставі викладеного та

Outcome: partial