Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У липні 2022 року до суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову вказував, що судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.06.2022 року стягнуто з нього на користь [PERSON] , коштів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третини) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 10 травня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. У даний час син [PERSON] проживає разом з позивачем за місцем реєстрації, донька сторін проживає разом із матір`ю за місцем її фактичного проживання. Просив припинити примусове стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , оскільки у зв`язку з тим, що дитина постійно проживає з батьком та на його утриманні, підстав для стягнення коштів на користь матері дитини немає та визначити інший розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання [PERSON] , [INFO] , а саме в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 10 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою судді від 18 липня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Ухвалою суду від 20.09.2022 зупининено провадження у справі позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та зміну розміру аліментів до набрання законної сили рішенням у цивільній № 524/2549/22 за об`єднаними в одне провадження позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення місця проживання дитини. 14 червня 2023 року на підтаві розпорядження №454 щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу судових справ справу передано судді Нестеренко С.Г. Ухвалою суду від 01 березня 2024 року за клопотанням позивача [PERSON] поновлено провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 22 травня 2024 року зупинено провадження у даній цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та зміну розміру аліментів у зв`язку з об`єктивною неможливостю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, а саме цивільної справи № 524/2549/22 за об`єднаними в одне провадження позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення місця проживання малолітньої дитини - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи у вказаній цивільній справі. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 вересня 2025 року в цивільній справі за об`єднаним в одне провадження позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення місця проживання дитини набрало законної сили 31 жовтня 2025 року. Ухвалою суду від 17.11.2025 року відновлено провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, позов підтримали, просили розглянути без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надали заяву. Відповідач [PERSON] не прибула в судове засідання повторно в черговий раз, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомила та не подавала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відзив на позовну заяву до суду не подавала. Суд дійшов висновку, що згідно ст. 280 ЦПК України необхідно провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , що постає із свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 17.10.2014 року, та [PERSON] , [INFO] , що постає із свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 07.08.2020 року. 03.06.2022 року суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі за № 524/2570/22 за заявою [PERSON] було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь коштів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно. 21.06.2023 року суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі за № 524/3591/23 за заявою [PERSON] було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на його користь коштів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно. Судові накази перебувають на примусовому виконанні. Ухвалою суду від 20 липня 2022 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 69289176 з виконання судового наказу № 524/2570/22, виданого 03.06.2022 року Автозаводським районним судом м.Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів (аліментів) на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] розмірі 1/3 (однієї третини) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менш % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи : травня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. За заявою позивача [PERSON] , поданою за місцем роботи 28.07.2022 року, з його заробітної плати утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . З 24 квітня 2022 року малолітній син сторін у справі [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його утриманні, неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 вересня 2025 року в цивільній справі за об`єднаним в одне провадження позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення місця проживання дитини, яке набрало законної сили 31 жовтня 2025 року, визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] , [INFO] . Позивач, посилаючись на обставини, що син сторін [PERSON] , [INFO] проживає з ним, на утриманні матері не перебуває, просив припинити стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина та зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та стягувати аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 10.05.2022 року. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 ст. 273 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Вирішуючи даний спір, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів з позивача, зважаючи на те, що відповідач не проживає разом з сином. При цьому позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати рішення суду та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача. Аналогічна позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 у справі № 711/8561/16-ц та від 23 грудня 2019 у справі № 648/2062/18. Відповідно до правил ст. 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13 має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. Таким чином, у даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде припинення стягнення з нього аліментів за судовим наказом, який було видано 03.06.2022 року суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі за № 524/2570/22 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання 2-х дітей в частині щодо коштів на утримання сина. Припинення стягнення з позивача аліментів з 10 травня 2022 року (часу подання позову до суду) буде відповідати інтересам його малолітнього сина, з огляду на те, що останній проживає з квітня 2022 року разом з батьком, з яким визначене місце його проживання органом опіки та піклування та судом, та який (батько), відповідно, здійснює догляд за ним та виховання, і вказані кошти будуть витрачатись на його матеріальне забезпечення, лікування, потреби, догляд тощо. Щодо вимог позивача про визначення розміру коштів (аліментів) на утримання дочки, суд зазначає наступне. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справі № 715/2073/20 звернуто увагу на пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На підставі викладеного, суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визначити (змінити) розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом, який було видано 03.06.2022 року суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі за № 524/2570/22 за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів на утримання 2-х дітей, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 10 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 травня 2022 року. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у зазначеному розмірі. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: approved