Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит-Капітал" (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором № 741471 про надання споживчого кредиту по продукту "New Short" від 24.04.2023 року (надалі - кредитний договір) у розмірі 28904,00 грн та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклав кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі-Кредит" (надалі - кредитор). Кредитор свої обов`язки виконав - надав кредит. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу, який і набув право вимоги. 21 січня 2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд не визнавав явка сторін обов`язковою. За клопотанням позивача витребував від АТ КБ«ПРИВАТБАНК» фінансові та інші документи, які мають значення для правильного вирішення справи. 03 лютого 2026 року АТ АТ КБ«ПРИВАТБАНК» виконало вимогу суду та надало витребувані документи та інформацію. Судове засідання, призначене на 16 лютого 2025 рік, суд відклав на 03 березня 2026 рік, оскільки це була перша неявка відповідача. Відзиву не подав. В судове засідання, призначене на 03 березня 2026 рік, сторони не з`явилися. Позивач повідомлений про дату час та місце судового засідання через електронний суд. Просив розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду 16 лютого 2026 року, оскільки попередня судова повістка повернулася з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою» ( трекінг R067085791416). Суд також повідомляв відповідача про судове засідання через електрону пошту та СМС повідомлення на засоби зв`язку, зазначені в позовній заяві. Електронне сповіщення на електронну пошту відповідач отримав 16.02.2026 року. Суд вжив всі можливі заходи, однак в судове засідання, сторони не з`явилися. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 24.04.2023 року кредитор та відповідач уклали кредитний договір, кредитор зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. (пункт 1.3.) на строк 350 днів (пункт 1.4.). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни ( дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці, обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит ( надалі - графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Тіло кредиту позичальник мав повернути 08.04.2024 року ( додаток № 1). Стандартна процентна ставка становила 2,2% в день та застосовувалася у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору ( п. 1.5.1.). Мета отримання кредиту: споживчі ( особисті) потреби (п.1.6.). Перед укладенням договору було здійснено електронну ідентифікацію відповідачки для входу в особистий кабінет, відповідно до п.1.1. кредитного договору та з метою надання фінансових послуг ( п.1.15.)Кошти кредиту мали надаватися у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідача з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] (п. 2.1.). Дата надання кредиту: 24.04.2023 року або 25.04.2023 року ( п. 2.2.). Кредитний договір містить і інші умови, пов`язані з його укладенням та виконанням. Відповідач підписав договір електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором P236) 24.04.2023 року. Код P236 відправлений кредитором на номер телефону позичальника [NUMBER] . Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі на умовах, визначених кредитним договором (п.4.4.). 24.04.2023 року відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором P236 підтвердив, що ознайомився та отримав паспорт споживчого кредитування. Відповідач був ідентифікована відповідно до п. 1.1. шляхом перевірки правильності введення коду P236 на номер мобільного телефону [NUMBER] , вказаний ним при вході в особистий кабінет на сайті кредитора. На виконання п. 1.3. кредитного договору позивач перерахував кошти відповідачу в розмірі 4000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] з використанням послуг з переказу коштів ТОВ »Пейтек», що підтверджується копією його листа від 20.10.2025 року №20251020-2760. АТ КБ«ПРИВАТБАНК» підтвердило, що на ім`я відповідача емітовано карту № [NUMBER] , на яку 24.04.2023 року зараховано кошти в сумі 4000,00 грн, що підтверджується листом АТ КБ«ПРИВАТБАНК» від 27.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260106/69152-БТ. Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором, станом на 01.02.2024 рік становить 28904,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4000,00 грн та по процентам - 24904 грн. Відповідач погашень не здійснював. Проценти нараховані з 24.04.2023 року до 01.02.2024 року включно. 01 лютого 2024 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 01022024, за яким новий кредитор набуває права вимоги та сплачує за відступлення прав вимоги фінансування на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1.). Права вимоги переходить до нового кредитора після підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників за формую додатку 2 цього договору та виконання позивачем вимог пункту 7.2. (сплата фінансування) договору факторингу ( п. 6.2.3.). В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 01.02.2024 року № 01022024 та новий кредитор сплатив фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 74875 від 01.02.2024 року. Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким, є предметом розгляду у цій справі позивач набув 01.02.2024 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 01.02.2024 року № 01022024. 05.12.2025 року позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою №23358744. Повідомив відповідача про набуття права вимоги за кредитним договором та реквізити для сплати боргу, попередив про застосування інструментів примусового стягнення заборгованості. Позивач зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якої є кредитування, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідач підписав кредитний договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. Кредитор виконав належним чином взятий на себе обов`язок надати кредит, що підтверджується листом АТ КБ«ПРИВАТБАНК» від 27.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260106/69152-БТ. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по основному боргу та процентам, оскільки відповідач не надав доказів щодо їх погашення, а здійснений розрахунок відповідає умовам договору. Проценти нараховані відповідно до обумовленої відсоткової ставки -2,2 % в день в межах строку кредитування - 24.04.2023 року до 01.02.2024 включно. Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 28904,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4000,00 грн та по процентам - 24904 грн. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив 2 422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 09 грудня 2025 року. Позовні вимоги задоволені повністю в розмірі 28904,00 грн, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача у розмірі 2422,40 грн. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. Відповідач не подавав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141ЦПК України ( див. постанову Верховного Суду по справі № 369/576/22 від 28 червня 2023). Суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положенняхст. 627 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України), принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому уст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 910/15191/19). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, основні засади (принципи) цивільного судочинства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивач надав копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, укладений між ним та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі керуючого партнера Усенка М.І., акта № 571 наданих послуг від 08.12.2025 року та детального опису наданих послуг від 08.12.2025 року. Відповідно до цього акта виконавцем надано, а клієнтом прийнято послуги, згідно з договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 відносно відповідача за кредитним договором на суму 8000,00 грн. Указану суму складають: усна консультація клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - тривалістю 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - тривалістю 2 год.; погодження правової позиції клієнта у справі - тривалістю 30 хв.; складання позовної заяви, з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв. подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт. Суд зазначає, що такі складові надання професійної правової допомоги, визначені адвокатом, як усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, ознайомлення з матеріалами кредитної справи та погодження правової позиції клієнта у справі охоплюються послугою з підготовки та подання позовної заяви і не підлягають виокремленню ( подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21). Суд констатує, що спір, який є предметом розгляду у цій справі, для професійного правника є незначної складності, відноситься до категорії малозначних та типових справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. АО «Апологет» надає позивачу послуги правового характеру в таких категоріях спорів на постійній основі ( про що свідчить договір про правову допомогу), позовна заява є типовою, не містить складного та глибокого аналізу законодавства чи практики Верховного Суду, не містить детальних пояснень розрахованих сум заборгованості, їх відповідності умовам кредитного договору, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень є явно завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги необхідних та достатніх для підготовки та складання позовної заяви в такій категорії справ. При цьому, представником позивача жодним чином не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених ним. Отже,

Outcome: approved