Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Ясницької Н.О. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначила, що11.08.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10274-08/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит», які розміщені на веб-сайті товариства. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору. 24.12.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24122024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників до Договору факторингу, в тому числі до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 10274-08/2024 від 11.08.2024 в розмірі 66000,00 грн, з яких: 20000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 36000,00 грн сума заборгованості за процентами, 10000,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. Посилаючись на те, що після відступлення права грошової вимоги позивачу, [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 10274-08/2024 від 11.08.2024 в загальному розмірі 66000,00 грн. Ухвалою суду від 03.09.2025 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву. Поштове відправлення на ім`я відповідача [PERSON] з копією ухвали про відкриття провадження та матеріалами позовної заяви надіслане за адресою зареєстрованого місця проживання, що встановлена відповідно до інформації ЄДДР, повернулось до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Інформація про інші адреси відповідача у суду відсутня. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] через сайт Товариства https://avans.credit було укладено електронний Договір про надання фінансового кредиту № 10274-08/2024. Договір підписано відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора W3839. Відповідно до умов Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 20000,00 грн (п. 1.1). Кредит надається строком 120 днів. Дата погашення кредиту 08.12.2024 (п. 1.2). Умовами договору сторони погодили тип процентної ставки ? фіксована. Процентна ставка становить 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується у межах строку кредитування вказаного у п. 1.2 Договору (п. 1.4.1 Договору). Пунктом 1.4.2 Договору сторони домовились, що клієнт має право 04.09.2024 сплатити перший платіж відповідно до Графіку платежів з урахуванням знижки в розмірі 46,66 % та погоджується, розуміє і поінформований, що у разі невикористання ним права на отримання знижки він зобов`язаний сплатити перший платіж в розмірі визначеному Графіком платежів. Відповідно до п. 1.5 Договору детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Згідно з п. 1.6 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору. Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку прострочення терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, або його сплати не у повному обсязі, товариство у перший день прострочення нараховує клієнту штраф у розмірі 100 % від суми несплаченого у встановлені Графіком платежів строки платежу. Штраф нараховується за порушення по кожному платіжному (розрахунковому періоду) окремо. Загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Кредитодавець має право без згоди клієнта відступити право вимоги за договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим Договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення (п. 4.1.4 Договору). У Паспорті споживчого кредиту надана інформація споживачу до укладення договору про фінансовий кредит, а саме: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; загальні витрати за кредитом; орієнтовна загальні вартість кредиту для споживача; порядок повернення кредиту. Паспорт підписано електронним підписом [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора W3839. Перерахування відповідачу [PERSON] 11.08.2024 10:20:06 кредитних коштів в сумі 20000,00 грн підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.04.2025 про успішність операції з переказу 20000,00 грн на платіжну картку клієнта [NUMBER] від ТОВ «Аванс Кредит», номер транзакції в системі iPay.ua 477870198. 24.12.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Аванс Кредит» згідно реєстру боржників, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати ТОВ «Аванс Кредит» суму фінансування. Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначаються в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників за формою згідно Додатку № 2. З Додатку № 1 до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 вбачається, що під номером 899 значиться [PERSON] , заборгованість якого за договором № 10274-08/2024 від 11.08.2024 складає суму 66000,00 грн, до якої включено: 20000,00 грн суми заборгованості за основною сумою кредиту; 36000,00 грн сума заборгованості за процентами; 10000,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 10274-08/2024 від 11.08.2024, складеним ТОВ «Аванс Кредит» 24.12.2024 в день відступлення права вимоги, судом встановлено, що відповідачу [PERSON] було нараховано щоденні проценти за користування кредитними коштами за період з 11.08.2024 по 08.12.2024 включно. Також розрахунком підтверджено, що відповідачем протягом періоду, на який було надано кредитні кошти, не було внесено жодного платежу. Таким чином, у відповідності до п. 1.4.1 Договору нарахування процентів здійснювалось на суму кредиту 20000,00 грн за процентною ставкою 1,50 % в день за період з 11.08.2024 по 08.12.2024. У підсумковому значенні розрахунку первісний кредитор станом на 24.12.2024 визначив заборгованість у загальному розмірі 66000,00 грн, до якої включено: 20000,00 грн суми заборгованості за основною сумою кредиту; 36000,00 грн сума заборгованості за процентами; 10000,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; 2) електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною 1 ст. 634 ЦК України врегульовано, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Письмовими доказами доведено, що 11.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] через сайт Товариства https://avans.credit було укладено електронний кредитний договір № 10274-08/2024 на суму 20000,00 грн. Надання кредиту відповідачу [PERSON] здійснено в безготівковій формі шляхом переказу 11.08.2024 коштів на картку позичальника, яку він зазначив при укладанні кредитного договору, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» як технічного оператора платіжних послуг. Отже, зазначений вище договір є укладеним і за його умовами відповідач [PERSON] мав зобов`язання перед кредитодавцем ТОВ «Аванс Кредит» повернути кредит в сумі 20000,00 грн не пізніше строку, вказаного у п. 1.2 договору (120 днів) 08.12.2024, а також сплачувати проценти відповідно до умов договору та Графіку платежів, що є Додатком № 1 до договору. [PERSON] , отримавши від ТОВ «Аванс Кредит» кошти в сумі 20000,00 грн, кредит не повернув та не сплачував проценти, передбачені договором. Умовами договору сторони домовились про застосування стандартної процентної ставки у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами протягом строку дії кредитного договору. Представником позивача також долучено належні та допустимі докази, які підтверджують, що у відповідності до вимог закону, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за кредитним договором № 10274-08/2024 від 11.08.2024. Враховуючи все вищевикладене, оцінивши здійснення кредитодавцем ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» своїх цивільних прав, як кредитора у зобов`язальному правовідношенні, на предмет добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України), беручи до уваги, що відповідачем не було внесено жодного платежу на погашення заборгованості за кредитом, тому з нього на користь позивача, як нового кредитора, підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 20000,00 грн та проценти, як плата за користування кредитом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання за договором та не повернув кредитні кошти протягом строку, на який було надано кредит. Визначаючи розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, що набрали чинності 24.12.2023, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Статтю 8 доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, яким встановлено: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів ? 2,5 %; протягом наступних 120 днів ? 1,5 %.». З урахуванням наведених вище змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24.12.2023, відсотки з 25.12.2023 по 22.04.2024 (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 23.04.2024 по 20.08.2024 (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %, з 21.08.2024 в розмірі денної процентної ставки не більше 1%. Суд встановив, що кредитодавцем при розробленні тексту договору від 11.08.2024 та під час визначеного в договорі строку кредитування 120 днів, не було враховано положення Закону України «Про споживче кредитування» із змінами згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023 в частині поступового обмеження максимального розміру денної процентної ставки за кредитними договорами, укладеними після набрання чинності відповідних змін (після 24.12.2023), що в розумінні положень п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» є порушенням прав споживача (позичальника) на визначення йому належної плати (процентів) за кредит. Так, обставини справи свідчать, що на виконання умов договору № 10274-08/2024 від 11.08.2024 відповідачу 11.08.2024 надано кредит в сумі 20000,00 грн і нарахування відсотків здійснювалось позивачем з 11.08.2024 по 08.12.2024 (120 днів) за процентною ставкою 1,5 % в день. Сума відсотків по кредиту згідно розрахунку заборгованості склала 36000,00 грн. Разом з тим, згідно зазначених вимог Закону відсотки за вказаною в договорі процентною ставкою 1,5 % в день повинні були бути обмежені часовими рамками та нараховуватись за період з 11.08.2024 по 20.08.2024, що складає суму 3000,00 грн (20000,00 грн х 1,5 % х 10 днів). В наступні 110 днів кредитування (з 21.08.2024 по 08.12.2024) відсотки за обмежувальною законом денною процентною ставкою 1,0 % від суми кредиту складають 22000,00 грн (20000,00 грн х 1,0 % х 110 днів). Суд визначає загальну суму відсотків (плати) за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 10274-08/2024 від 11.08.2024, в розмірі 25000,00 грн (3000,00 грн + 22000,00 грн). Щодо нарахованих штрафних санкцій у розмірі 10000,00 грн, суд враховує положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18 та передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Водночас, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування неустойки під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акту (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 1000,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 20000,00 грн та проценти, як плата за користування кредитом, у розмірі 25000,00 грн, що становить загальну суму 45000,00 грн. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 3028,00 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується банківською квитанцією. Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 66000,00 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 45000,00 грн, що становить 68,18 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2064,49 грн (3028,00 грн х 68,18%).

Outcome: partial