Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

26.09.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до Голованівського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2503290 від 03.11.2020 в розмірі 23450,00 грн., судового збору 2422,40грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Обґрунтовує тим , що 03.11.2020 [PERSON] в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» було подано заявку на отримання кредиту. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору № 2503290. Відповідачу було перераховано на платіжну картку кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 23450,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17500,00 грн. заборгованість за відсотками, 950,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінас» було укладено договір про відступлення права вимоги № 07Т, згідно якого позивач набув право вимоги до відповідача. Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить стягнути наведену заборгованість з відповідача. Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2025 матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою суду від 06.11.2025 відкрито спрощене провадження по справі. Заочним рішенням суду від 26.11.2025 позов задоволено. 28.11.2025 відповідач подав до Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01.12.2025 апеляційну скаргу повернуто відповідачу. 06.01.2026 до суду через засоби поштового зв`язку надійшли матеріали заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 19.01.2026 матеріали заяви відповідача повернуто без розгляду. 30.01.2026 до суду через засоби поштового зв`язку надійшли матеріали заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Заява обґрунтована тим, що проценти у розмірі 17500 грн. за кредитом на суму 5000 грн. є явно непропорційними, несправедливими та такими, що перевищують допустимі межі встановлені ч.5 ст.8 Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідач є діючим військовослужбовцем на якого розповсюджуються гарантії передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 09.02.2026 від представника ТОВ «Діджи Фінанс» надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 09.02.2026 заочне рішення від 26.11.2025 скасовано, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.03.2026 від представника ТОВ «Діджи Фінанс» надійшли пояснення в яких зазначається, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором № 2503290 від 03.11.2020 виконав належним чином надавши відповідачу у користування кредитні кошти. Позивач приходить до висновку, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось первісним кредитором на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору. Наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН». Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вважає, що надані докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження законності та обґрунтованості позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Представник позивача у додаткових письмових поясненнях підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутністю представника позивача на підставі наявних доказів, що додані до позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом позову у цій справі є майнові вимоги стягнення кредитної заборгованості. 03.11.2020 [PERSON] в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» було подано заявку на отримання кредиту. 03.11.2020 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 2503290, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Кредитні кошти надані позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно п. 1.2 1.4 договору сума кредиту становить 5000,00 грн.; кредит надається строком на 20 днів; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 23.11.2020. Комісія за надання кредиту становить 950,00 грн. (п.1.5.1 Договору). У відповідності до п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 6.1 договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Згідно платіжного доручення № 32159001 від 03.11.2020 ТОВ «Мілоан» перераховано [PERSON] 5000,00 грн. 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до якого позивач набув права вимоги, в тому числі, до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 2503290 від 03.11.2020. Згідно витягу з додатку до договору факторингу загальна заборгованість [PERSON] за договором № 2503290 від 03.11.2020 становить 23450,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17500,00 грн. заборгованість за відсотками, 950,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. З позову вбачається, що зазначена заборгованість станом на час розгляду справи відповідачем не погашена. Спору щодо укладення угоди, отримання позичальником коштів немає, а тому суд погоджується, що зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню на підставі його умов. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що [PERSON] дійсно отримав кредит у ТОВ «Мілоан» та в подальшому перехід прав за кредитним договором вимог до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс». Таким чином, вимоги про стягнення боргу в сумі 5000,00 грн. боргу за тілом кредиту підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків у сумі 17500,00 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 2503290 ТОВ «Мілоан» нараховані відсотки за користування кредитом за період з 03.11.2020 по 22.01.2021 відповідно до п.1.5.2 та п.1.6 Договору у сумі 17500,00 грн., тобто за ставкою 2,5% за кожен день строку користування кредитом та 5% за кожен день користування кредитом, а нарахування відсотків після 22.11.2020 відбулося поза межами строку дії договору, оскільки строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 20 днів, тобто до 23.11.2020, що також визначено графіком розрахунків. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050ЦК України» (п.п 81-85, 91). Також Велика палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019, за результатами розгляду справи № 723/304/16-ц прийшла до такого висновку: стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтується на нормах матеріального права. Відповідно до п.2.3.1 Договору позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту наведені у таблиці: строк продовження, днів 3, 7, 15 та відповідно максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 3, 5, 10. За наявності між сторонами відповідної домовленості (акцептованої позичальником пропозиції позикодавця відповідно до розділу 6 Правил), а також на підставі п.3.2.7 договору, пролонгація може здійснюватись на інших умовах ніж передбачено цим пунктом. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 23.11.2020. В порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем суду не надано доказів пролонгації строку кредитування, зокрема в матеріалах справи відсутні відомості щодо конкретного строку пролонгації (кількість днів), відсоткової ставки, кінцевої дати повернення коштів та докази складання і доведення до відповідача оновлених графіків платежів. Враховуючи відсутність доказів пролонгації договору, первісним кредитором нараховані відсотки за користування кредитом за межами строку дії договору, в зв`язку з чим у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 24.11.2020 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Нарахування відсотків за період з 04.11.2020 по 23.11.2020 за ставкою 2,5 % відповідно до п.1.5.2 договору в сумі 2500,00 грн. є правомірним та обґрунтованим. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», копію додаткової угоди № 2503290 до договору про надання правової допомоги від 29.07.2025, копію детального опису робіт (наданих послуг), копію акту про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом від 29.07.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 23450,00 грн., а задоволено 8450,00грн., тобто на 36,03% (8450 х 100 % /23450). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 872,79 грн. судового збору (2422,40 х 36,03%/100%). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 1801,50 грн. (5000 х 36,03%/100%).

Outcome: partial