Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

31 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 13 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір № 1404455134035, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» надало відповідачу кредит у розмірі 7500 грн. 18 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 18102024, відповідно до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло належне ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» право вимоги за кредитним договором № 1404455134035 від 13 лютого 2024 року на загальну суму 29550,20 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1404455134035 від 13 лютого 2024 року у сумі 29550 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою від 19 січня 2026 року у справі було відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Сторони отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. 2 лютого 2026 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що позовні вимоги вона визнає частково, не знімає з себе відповідальності щодо не виконання зобов`язань за кредитним договором, що виникли внаслідок отримання 7500 грн. кредитних коштів від ТОВ «ВІВА КАПІТАЛ», однак не погоджується з нарахованою сумою заборгованості та вважає її незаконною. 22 листопада 2023 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом, зокрема, були внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 наступного змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Кредитний договір був укладений після внесення цих змін, однак ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» не виконало вимогу закону та не привело умови кредитного договору у відповідність до Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та нараховувало їх за базовою процентною ставкою 2,45 %, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Отже, первісним кредитором застосована процентна ставка, що суперечить закону та перевищує 1 % в день, відтак відповідні пункти кредитного договору є нікчемними. У відзиві позивач також висловила свої заперечення щодо розміру витрат позивача на правничу (правову) допомогу, зазначила, що позови ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ»», є масовими, правова позиція щодо кожної справи є типовою та не потребує для кожної окремої справи здійснення таких видів наданих послуг «правовий аналіз правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій)» впродовж півтори години часу за вартістю 1500 грн. за годину часу. З пункту 3 акту про підтвердження надання правничої допомоги не можливо встановити, яку правничу допомогу Лівак І.М. надано в послузі «формування додатків до позовної заяви (письмові докази)». Додатки подані директором, представником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Сама позовна заява не містить жодного посилання на додатки, з яких можна було б встановити неминучість формування додатків адвокатом Лівак І.М. у складі позовної заяви. Фактично неминучою можливо була послуга щодо складання позовної заяви, яка має типовий шаблон в основному з посиланнями на законодавство. У матеріалах справи відсутній рахунок-фактура чи квитанція про сплату, з яких можна було б встановити факт надходження коштів за правову допомогу від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» адвокату Лівак І.М. 11 лютого 2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, суть якого зводиться до того, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, підготовлений ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», повністю відповідає умовам кредитного договору, чітко та послідовно відображає порядок і розмір нарахування заборгованості з моменту надання кредиту до моменту звернення позивача до суду з даним позовом та не суперечить нормам матеріального права. 24 грудня 2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а саме поміж іншого норму доповнено частиною 5 наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року - не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Кредитний договір між відповідачем та ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» був укладений 13 лютого 2024 року, тобто під час дії перехідного періоду, протягом якого максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %. Представник позивача також зазначив, що разом із позовом були подані усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 13 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір № 1404455134035, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» надало відповідачу кредит у розмірі 7500 грн. строком на 120 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Дисконтна процентна ставка становить 1,225% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується не більше перших 20 днів користування кредитом. Базова процентна ставка становить 2,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом починаючи з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту. Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, вчинених в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надав відповідачу кредит у обумовленому розмірі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості становить 29550,20 грн., з якої 7500 грн. тіло кредиту та 22050,2 грн. проценти. Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховним Судом у постанові від 7 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц зазначено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Крім того, у постанові Верховним Судом зазначено, що «незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі». Вказана позиція Верховного Суду узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 2 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, відповідно до яких якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому, суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем. Таким чином, у разі незгоди відповідача з поданим представником позивача розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має право подати контррозрахунок. Однак, відповідачем не було подано контррозрахунок заборгованості, не заявлено клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи з метою спростування достовірності здійсненого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» розрахунку заборгованості. При цьому суд констатує, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті внесено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 21 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. У п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 22 квітня 2024 року кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі 2,45 %, після 22 квітня 2024 року кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів, які не перевищують ставку в розмірі 1,5 %, а після 21 серпня 2024 року - не більше 1 % на день. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Оскільки кредитний договір було укладено між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та відповідачем 13 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 21 листопада 2023 року, то до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проценти за перші 20 днів користування кредитом, тобто з 13 лютого по 3 березня 2024 року, спочатку нараховувалися за дисконтною процентною ставкою (1,225%). 4 березня 2024 року, тобто на 21 день користування кредитом, кредитодавець здійснив перерахунок процентів за базовою процентною ставкою (2,45%) з першого дня користування кредитом і нарахував проценти у такому ж розмірі по 11 червня 2024 року. З 12 червня 2024 року проценти не нараховувалися. Нарахування ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» процентів за користування кредитом у період з 22 квітня 2024 року по 11 червня 2024 року за базовою процентною ставкою (2,45%) суперечить вимогам вищевказаного Закону. Відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування відповідачем кредитом у період з 22 квітня по 11 червня 2024 року виходячи із процентної ставки, яка не перевищує 1,5%. Отже, сума процентів за користування кредитом (з урахуванням вимог закону щодо максимального розміру процентної ставки) становить: - за період з 13 лютого по 21 квітня 2024 року 12678,95 грн.; - за період з 22 квітня по 11 червня 2024 року 5737,50 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 1404455134035 від 13 лютого 2024 року становить 25916,45 грн., з якої 7500 грн. тіло кредиту та 18416,45 грн. проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 18 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 18102024, відповідно до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло належне ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» право вимоги за кредитним договором № 1404455134035 від 13 лютого 2024 року. На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, умов договору не виконала та не бажає у повному обсязі погасити заборгованість за цим договором у добровільному порядку, суд приходить до висновку про необхідність частково задоволення позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1404455134035 від 13 лютого 2024 року у сумі 25916,45 грн. Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді правової допомоги представником позивача подано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію договору № 42649746 про надання правової допомоги від 1 січня 2025 року; копію додаткової угоди № 1404454134035 від 17 листопада 2025 року до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 1 січня 2025 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М.; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17 листопада 2025 року. Із зазначених документів вбачається, що на підставі договору № 42649746 про надання правової допомоги від 1 січня 2025 року адвокатом Лівак І.М. були надані наступні послуги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»: - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (1,5 години) 2250 грн.; - складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (3 години) 3000 грн.; - формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (1 година) 750 грн. Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1404454134035 від 17 листопада 2025 року до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 1 січня 2025 року виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування), що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Таким чином, суд вважає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх розмір не викликає у суду сумнівів та є розумним виходячи з конкретних обставин справи, а тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача про те, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем таких витрат, суд визнає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи. Позовні вимоги задоволено на 87,70 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2124,44 грн.

Outcome: partial