Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

8 грудня 2025 року Банк звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що monobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. На даних платіжних картках за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проєкту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та ідентифікаційного номера в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або в точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрат у розстрочку і за рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. 17 березня 2024 року відповідач встановила мобільний додаток monobank, підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 17 березня 2024 року (далі - Договір), відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 30668,03 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 30 січня 2026 року у справі було відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Сторони отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, відповідач відзив на позов до суду не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2024 року відповідач встановила мобільний додаток monobank, підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 17 березня 2024 року, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується матеріалами справи. Положеннями анкети-заяви визначено, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. У підписаній анкеті-заяві відповідач просить відкрити їй поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором, а відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21 жовтня 2025 року становить 30668,03 грн., з якої 12830,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3928,71 грн. - заборгованість за пенею та 13909,29 грн. - заборгованість за порушення грошового зобов`язання. Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. За таких обставин, на підставі вищезазначеного та враховуючи те, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, умови договору не виконала і не бажає погашати заборгованість за даним договором в добровільному порядку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення за тілом кредиту. Щодо позовних вимог про стягнення пені та заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи те, що пеня у розмірі 3928,71 грн. та інша заборгованість за порушення грошового зобов`язання у розмірі 13909,29 грн., які передбачені кредитним договором, нараховані у період дії в Україні воєнного стану, вони підлягає списанню кредитодавцем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 12830,03 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 42). Позовні вимоги задоволено на 41,84 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1266,92 грн.

Outcome: partial