Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 3 % річних та інфляційні збитки за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу в розмірі 2 077 грн 62 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 11.03.2020 приблизно о 8 год 25 хв в м. Черкаси по вул. Героїв Дніпра сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобілю були завдані механічні пошкодження. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.04.2020 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 124, ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Між ПрАТ «УПСК» (первісним кредитором) та ФОП [PERSON] (новим кредитором) 03.03.2023 укладено договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредиторові по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування шкоди у порядку регресу і до відповідача. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.01.2024 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, стягнено із останнього на користь позивача суму страхового відшкодування 8 653 грн 41 коп., 1 073 грн 60 коп. сплаченого судового збору та понесені витрати на правову допомогу в сумі 2 900 грн. Позивач звернувся до відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем рішення державним виконавцем 04.11.2025 винесено постанову про зняття арешту з майна боржника. Зазначає, що позивач має право на стягнення із відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду (з 18.01.2024) та до дня фактичного виконання рішення (до 04.11.2025). А тому просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 466 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 611 грн 62 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 968 грн 96 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.12.2025 вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків п`ять днів з дня її отримання. На виконання ухвали суду від 05.12.2025 позивачем [PERSON] 12.12.2025 подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.12.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від останнього до суду 11.02.2026 надійшла заява, у якій він просить провести судове засідання без участі позивача та його представника, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку, яка повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності адресата за вказаною адресою, відзиву на позовну заяву не подавав, жодних заяв чи клопотань до суду не направляв, причини неявки суду не відомі. Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті суду. Враховуючи зазначене, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси 02.03.2026, враховуючи положення ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.01.2024 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, стягнено із останнього на користь позивача суму страхового відшкодування 8 653 грн 41 коп., 1 073 грн 60 коп. сплаченого судового збору та понесені витрати на правову допомогу в сумі 2 900 грн. Вказаним рішенням також встановлено, що 03.03.2023 року між ПрАТ «УПСК» (первісним кредитором) та ФОП [PERSON] (новим кредитором) укладено договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредиторові по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку до договору, в тому числі і до відповідача [PERSON] . Оскільки у цій справі беруть участь ті самі особи, вказані обставини не підлягають доказуванню на підставі п. 4 ч. 82 ЦПК України. Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Прядки О.І. від 04.11.2025 виконавче провадження № 75126789 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] суми страхового відшкодування, судового збору та витрат на правову допомогу знято арешт з всього майна боржника у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду від 18.01.2024 у справі № 712/9951/23. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання які поширюються на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Так, за вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що спростовує доводи позивача про зворотне. Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду № 914/712/16 від 12.03.2018 року. Таким чином, оскільки, відповідач не виконує рішення суду, з нього на користь позивача слід стягнути 3% річних у розмірі 466 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 611 грн 62 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 968 грн 96 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 укладеного між позивачем та адвокатом Самойленко П.М., додаткову угоду до вказаного договору № 101 від 18.09.2025, акт здачі-прийняття робіт від 18.09.2025 та платіжну інструкцію № Р24A4862731133D0500 від 18.09.2025 на суму 3 000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: approved