Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.2023 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №592965, відповідно до умов якого товариство надало грошові кошти у розмірі 14300,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та в строки визначені договором. Кредитний договір підписано шляхом використання електронного підпису. Кредитні кошти були перераховані у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача з використанням реквізитів платіжної картки. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №01022024, згідно якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі кредит», в тому числі і до [PERSON] . Позивач зазначив, що кредитодавець умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідачем не було сплачено кредитні кошти і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором, а тому утворилась заборгованість. Станом на дату подання позову сума заборгованості відповідача за кредитним договором №592965 від 02.02.2023 року становить 124410,00 грн., з яких: -14300,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; -110110,00 грн. заборгованість за процентами. Позивачем відповідачу було направлено письмову претензію про погашення кредитної заборгованості. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 07.01.2026 року. Ухвалою суду відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. 13.02.2026 року від представника відповідача адвоката Баладиги С.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строк для подання відзиву, який пропущено ним в зв`язку з тим, що лише 02.02.2026 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги, а копію позовної заяви з додатками адвокат отримав 05.02.2026 року в системі Електронний суд. Ухвалою Драбівського районного суду від 02.03.2026 в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Баладиги С.П. про продовження процесуального строку для подачі відзиву на позов відмовлено, відзив наданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Баладигою С.П. залишено без розгляду. 26.02.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він зазначив, що вважає аргументи у відзиві безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Проценти були нараховані відповідно до умов кредитного договору, а оскільки відповідач був з ними ознайомлений при укладанні та не звертався до первісного кредитора з заявою про надання роз`яснень незрозумілих умов договору, а тому вважається таким, що погодився з умовами договору. На момент нарахування відсотків за користування кредитом [PERSON] не перебував на службі у ЗСУ, а тому на нього не поширюються пільги, передбачені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. 02.02.2023 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено договір №592965 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». Відповідно до умов договору, на умовах встановлених договором, товариство надає споживачу кошти у кредит у національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п.1.1 договір укладається за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін (п.9.2.). Згідно ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, якщо договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами то підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до Розділу 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» вбачається, що даний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 02.02.2023 16:30:22 [PERSON] . Згідно довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] ідентифікований ТОВ «Селфі кредит» одноразовий ідентифікатор В803. Враховуючи викладене, суд вважає укладеним кредитний договір про надання споживчого кредиту, який підписаний позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором суд зазначає наступне. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №01022024-1, відповідно до п.2.1.клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору. До договору факторингу додано Акт приймання-передачі документації, платіжну інструкцію від 01.02.2024 № 74877 та реєстр боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 01.02.2024 року №01022024-1, позивач набув права вимоги до боржника [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином, перехід права вимоги до позивача підтверджується доданим до позову договором факторингу та реєстром боржників. Щодо розміру заборгованості суд зазначає, що відповідно до п.1.3. договору сума кредиту складає 14300,00 грн., тип кредиту кредит. Строк кредиту - 140 днів. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] (п. 2.1). Сума кредиту перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту : 02.02.2023 року або 03.02.2023 року (п.2.2.). Перерахування коштів відповідачу за договором кредиту підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 20.10.2025 року, в якому вказано, що між ними та ТОВ «Селфі кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 2022.05.03, відповідно до умов якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі кредит» на суму 14300,00 грн.: 02.02.2023 16:31:35 на суму 14300,00 грн., призначення платежу: зарахування на картку ЕПЗ 5168872773673958. Номер картки збігається з номером картки вказаному в п.2.1. кредитного договору. Перерахування та отримання коштів за договором підтверджено належними доказами, а тому суд вважає дані обставини доведеними. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає, що відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором №592965 від 02.02.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 01.02.2024 року у позичальника [PERSON] наявна заборгованість в загальному розмірі 124410,00 грн., з яких: -14300,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; -110110,00 грн. заборгованість за процентами. Згідно умов кредитного договору, а саме п.1.4, кредит надано строком на 140 днів. У постанові від 05.04.2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами кредитного договору (п.1.4) сторони погодили строк його дії до 21.06.2023, тобто на 140 днів. Аналіз, наданого позивачем розрахунку про щоденні нарахування за кредитним договором, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору, а саме до 28.01.2024. Ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. П.1.4.1. договору №592965 від 02.02.2023, передбачено, що у споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором, на підставі звернення до товариства у паперовій, формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. В матеріалах справи відсутні додаткові угоди, якими сторони домовилися продовжувати строк користування кредитом, а тому суд вважає, що наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості за процентами по вказаному договору, таким, що не відповідає умовам договору. В договорі, а саме в п.1.5.1. зазначена стандартна процентна ставка 2,2% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.1.4 (140 днів), п.1.5.2. знижена процентна ставка 1,54% в день та застосовується відповідно до умов, якщо споживач до 12.02.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. При визначенні розміру відсотків за користування кредитом, суд бере до уваги, що строк кредиту 140 днів, знижену процентну ставку 1,54% в день, яка була застосована кредитодавцем відповідно до умов п.1.5.2 за період з 02.02.2023 по 12.02.2023 року. Стандартну проценту ставку, яка передбачена п.1.5.1 в розмірі 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту за період з 13.02.2023 року по 21.06.2023 року. (Розрахунок за період 02.02.2023 по 12.02.2023: 14300 грн. ? 1,54%?10 = 2202,20 грн.; за період 13.02.2023 по 21.06.2023: 14300 грн. ?2,20%?130 = 40898,00 грн. Сума заборгованості за відсотками в розмірі 2202,20 грн. була сплачена відповідачем 12.02.2023 р., а тому суд не враховує її у загальну заборгованість за відсотками які підлягають стягненню). Таким чином, розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, які підлягають стягнення з відповідача становить розмір 40898,00 грн. Суд відхиляє посилання представника відповідача, яке викладено у додаткових поясненнях по справі щодо звільнення відповідача від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом, оскільки відповідач є мобізованим військовослужбовцем, за наступних підстав. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З даної норми вбачається, що військовослужбовцям проценти за користування кредитом не нараховуються під час мобілізації на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову. З доданих документів, а саме з копії військового квитка [PERSON] , витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 19.11.2025 №332 та довідки від 27.11.2025 №2486113263 вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 19.11.2025 року, а проценти за користування кредитними коштами, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та підлягають стягненню з нього нараховувалися до 21.06.2023 року, тобто до того, як [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу його представник надав суду копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року з адвокатським об`єднанням «Апологет», акт №1006 наданих послуг від 08.12.2025 року, детальним описом наданих послуг до Акту №1006 від 08.12.2025 року. Відповідно до ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні розміру понесених витрат позивача, які підлягають до стягнення з відповідача, суд враховує клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаною роботою, оскільки справа не має суспільного резонансу, обсяг доказів наданих представником позивача не великий, розгляд справи відбувався в спрощеному судовому провадженні без проведення судових засідань, позовна заява є типовою для стягнення кредитної заборгованості і не потребує значного часу для правового обґрунтування підстав позову. Таким чином, враховуючи складність справи, співмірність вартості правничої допомоги до складності справи, не великий обсяг доказів наданих стороною позивача та часу затраченого на складення процесуальних документів, розмір витрат, які очікує понести сам відповідач в даній справі, суд вважає, що вартість наданої правової допомогу позивачу слід оцінити у 4000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України), (виходячи з того, що позовні вимоги задоволено на 44,36 %). У відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial