Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник позивача Єрмолов Є.М. звернувся до суду з описаним вище позовом, який мотивовано тим, що 21.06.2007 між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке в подальшому перейменоване в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір № CVF0GA00000036, за умовами якого позичальнику надано кредит в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, які передбачені умовами договору. Вказує, що 21.06.2007 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є надання в іпотеку належного іпотекодавцю на праві власності майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що на момент звернення з цим позовом до суду у боржника [PERSON] є заборгованість перед Позивачем у загальному розмірі 26 150,54 дол США, що складається з: 7019,79 дол США - заборгованість за тілом кредиту, 13690,75 дол США - заборгованість за процентами, 4 000,00 дол США - заборгованість по пені, 1 440 дол. США - заборгованість з комісії. Посилається на те, що 17.08.2020 іпотекодавець помер. 06.04.2021 банк звернувся з претензією кредитора до Заставнівської державної нотаріальної контори, яка була перенаправлена до Кіцманської державної нотаріальної контори. 01.06.2022, 14.07.2023, 15.03.2024 Банком надсилалися претензії кредитора до Кіцманської державної нотконтори. 28.03.2024 позивачем отримана відповідь, з якої банк вперше дізнався, що спадкоємцем померлого Іпотекодавця [PERSON] є [PERSON] . 05.04.2024 Банком направлено претензію кредитора до Відповідача, однак до цього часу заборгованість за кредитним договором не погашена. З посиланням на відповідні правові норми, позивач просить в рахунок погашення заборгованості у розмірі 26 150,54 доларів США за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21.06.2007, який укладено між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , шляхом проведення електронного аукціону. Судові витрати покласти на Відповідача. Сторона позивача в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. Ухвалою суду від 03.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 04.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні встановлено, що 21.06.2007 між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке в подальшому перейменоване в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір № CVF0GA00000036 за умовами якого позичальнику надано кредит в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, які передбачені умовами договору. Вказаний кредитний договір в матеріалах справи відсутній. З договору іпотеки № CVF0GA00000036 від 21.06.2007 встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є надання в іпотеку належного іпотекодавцю на праві власності майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . (а.с.82-84) [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.08.2020.(а.с 89) 30.03.2021, 25.04.2022, 26.06.2023, 07.03.2024 на адресу боржника [PERSON] надсилалися вимоги банку про погашення заборгованості за кредитним договором, які залишилися адресатом без уваги. Також 01.04.2024 на адресу [PERSON] , як спадкоємцю іпотекодателя надіслано вимогу банку про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишилася адресатом без уваги. З копії спадкової справи № 652/2020 02-14 встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] від спадкового майна відмовилися, що підтверджується заявами, які подані нотаріусу. 24.12.2020 [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також в матеріалах спадкової справи міститься претензія кредитора АТ КБ «Приват Банк» до спадкоємців померлої [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-974/11 від 27.09.2011 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року в розмірі 9527, 29 доларів США: звернути стягнення на будинок та земельну ділянку площею 46, 90 м кв., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приват банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-785/12 від 29.01.2013 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] про виселення задоволено. Виселено [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована і проживає у будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 16.01.2026 на підставі ч.2 ст.244 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи - можливого вирішення предмету спору у цій справі рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.09.2011 (справа № 2-974/11) - поновлено судовий розгляд у цій частині. Ухвалою суду від 05.02.2026 витребувано від Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області матеріали виконавчого провадженні, які відкриті або були відкриті на виконання рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-974/11 від 27.09.2011, та, у разі наявності, інші виконавчі провадження з виконання вказаного рішення суду. Протокольною ухвалою витребувано з Кіцманського районного суду Чернівецької області дані про видачу виконавчих листів на виконання вказаних вище рішень суду. З відповіді Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі від 19.02.2026 № 22.10-14/3111 встановлено, що виконавчий лист на виконання рішення суду № 2-974/11 від 27.09.2011 станом на 19.02.2026 не надходив. З відповіді керівника апарату Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20.02.2026 № 937/36-Вих встановлено, що оригінал рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.09.2011 зберігається постійно в архіві суду. Рішення набрало законної сили 07.10.2011. Виконавчі листи на його виконання не видавалися. Оригінал рішення Кіцманського районного суду від 29.01.2013 зберігається постійно в архіві суду. Рішення набрало законної сили 08.02.2013. На виконання рішення 05.03.2023 видано виконавчий лист про виселення [PERSON] , [INFO] , з будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . З додаткових пояснень представника позивача встановлено, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 2011 року, яке не було виконане, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки рішення суду від 2011 року фактично не було виконане, а заборгованість не погашена, право позивача на задоволення своїх вимог залишається чинним. Тривале невиконання рішення суду від 2011 року було зумовлене об`єктивними, незалежними від волі банку обставинами, а саме дією Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті № 1304-VII. Вказаний закон імперативно забороняв примусове відчуження житлового майна, яке є предметом іпотеки за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банк, як фінансова установа, не мав права реалізувати предмет іпотеки всупереч прямій забороні закону, що стало причиною того, чому стягнення не відбулося протягом дії мораторію до 2021 року. Це свідчить про те, що дії банку були спрямовані на дотримання законодавства, а не на затягування процесу чи зловживання правами. Смерть іпотекодавця 17 серпня 2020 року суттєво змінила суб`єктний склад правовідносин. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 23 Закону України Про іпотеку, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Таким чином, відповідач [PERSON] , прийнявши спадщину, набула статусу іпотекодавця та прийняла на себе зобов`язання задовольнити вимоги кредитора за рахунок успадкованого майна. Звернення з новим позовом до спадкоємця є належним та необхідним способом захисту прав кредитора у ситуації, що склалася. Попереднє рішення суду від 2011 року було ухвалено стосовно особи, яка померла. Наразі порядок задоволення вимог кредитора спадкоємцем регулюється спеціальними нормами статті 1282 Цивільного кодексу України, що передбачає обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Подання цього позову є інструментом реалізації цього права в нових юридичних умовах, де відповідачем виступає нова особа, яка не була стороною у справі 2011 року. Верховний Суд неодноразово вказував, що сам факт наявності невиконаного судового рішення про стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права звернутися до суду з новим позовом, якщо зобов`язання не припинилося. У даному випадку метою позову є не подвійне стягнення, а єдина можливість реально задовольнити вимоги банку за рахунок іпотечного майна, власником якого стала нова особа, з урахуванням скасування мораторію та факту прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивач діє виключно в межах наданих законом повноважень з метою захисту своїх законних майнових інтересів, які порушуються протягом тривалого часу, а тому в діях банку відсутній склад зловживання процесуальними правами. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 та у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц, від 04 червня 2020 року у справі № 760/16793/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №303/6974/16 (провадження №61-39511св18). Отже, [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, стала власником спадкового майна, яке належало [PERSON] , а отже, набула право володіти та користуватися цим майном. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Як встановлено судом, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-974/11 від 27.09.2011 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVF0GA00000036 від 21 червня 2007 року в розмірі 9527, 29 доларів США звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку площею 46, 90 м кв., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки CVF0GA00000036 від 21.06.2007 ПАТ КБ «Приват банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приват банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішення набрало законної сили 07.10.2011. Виконавчі листи на підставі цього рішення не видавалися. За наявності чинного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, повторне звернення стягнення судом на той самий предмет іпотеки і з тих самих підстав нормами законодавства України не передбачено. Разом з тим зазначене правило поширюється на випадки, коли іпотекодержатель за наявності чинного судового рішення повторно звертається до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, або у випадку проведення реконструкції іпотечного майна, проведення щодо нього самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, якщо споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), або зміни його власника після ухвалення відповідного судового рішення про звернення стягнення та це майно. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 08 серпня 2018 року у справі № 711/4423/16-ц (провадження № 61-1509св18), від 08 серпня 2018 року у справі № 703/5083/15-ц (провадження № 61-1514св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 207/1271/15-ц (провадження № 61-8609св18), від 03 червня року у справі № 459/2930/15-ц (провадження № 61-39823св18), від 24 червня 2021 року у справі № 335/7782/18 (провадження № 61-130св21), від 08 жовтня 2025 року у справі № 370/1420/21 (провадження № 61-10715св24). Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 201/16014/13 (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у зазначеній справі дійшов висновку про те, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» до нового власника іпотечного майна перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах, на яких вони належали іпотекодавцю на момент укладення цього договору, у тому числі права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для заміни боржника у виконавчому провадженні. Враховуючи наявність чинного судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд доходить висновку, що повторне звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до нового власника нормами законодавства України не передбачено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У цьому випадку наявні підстави для залучення нового власника як боржника у виконавчому провадженні для подальшого виконання рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed