Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] за допомогою веб-сайту та мобільного застосунку «СlіскСredit - онлайн кредит», укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8438271, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 145388. За цим Договором позики позикодавець перерахував позичальнику у власність грошові кошти в сумі 17 000,00 грн, на погоджених умовами договору строк, з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. Відповідно до Довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінексперс» № КД- 000028890/ТНПП від 14.05.2025 про прийняття до виконання платіжної інструкції, TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 17 000,00 грн, перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача [PERSON] , шляхом перерахування на картковий рахунок котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору, а саме: № [NUMBER] , номер платежу: 4cl3bf7e-0b00-4aa9-9024-5540b50a3db9 від 03.01.2025. Відповідно до п. 2.2.2. Договору позики сторони визначили, що строк позики 30 календарних днів, а відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити проценти та комісію у розмірі: 0,01% процентна ставка (фіксована)/день з другого дня користування; 22,21 % комісія від суми позики; 5,00% проценти за понадстрокове користування (за день); 5% пеню %/день; 0,75% денна процентна ставка/день, %. Згідно до п. 2.5 Договору позики, проценти за цим Договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. За надання Кредиту позичальник сплачує Кредитодавцю Комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником в останній день користування кредитом відповідно до п. 2.2. Договору. Розмір Комісії, яка нараховується за надання Кредиту визначений п.п. 2.2.4. п. 2.2. Договору. Розмір Комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодавець під час розгляду заявки та надання Кредиту. Комісія за надання кредиту підлягає сплаті виключно у випадку задоволення такої заявки та укладення Договору. Послуга для позичальника полягає в аналізі заявки та наданні пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання кредиту, що визначена п. 6.2. Договору. Підписанням цього договору позичальник підтверджує що, перед укладанням (підписанням) Договору, позичальник ознайомлюється з Паспортом споживчого кредиту та офертою, що містить в тому числі проект Договору, політикою конфіденційності, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит надання коштів та банківських металів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів», іншою інформацією про Кредитодавця та послуги, які ним надаються, в тому числі на сайті кредитодавця: інформацію, передбаченою Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист персональних даних», (п. 5.1 Договору позики). Відповідно до 11.1.2. Договору позики, позичальник до моменту підписання Договору вивчив умови Договору та Правила надання коштів та банківських металів у кредит за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit», що розміщені на веб-сайті https://clickcredit.ua/informaciya (Правила), а його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Позичальник підтверджує, що Договір уклався ним без нав`язування, відповідає його вільному вибору, намірам та інтересам, а інформація, надана кредитодавцем є зрозумілою та достатньою для прийняття усвідомленого рішення. Позичальник ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (TM «ClickCredit») (11.1.3. Договору позики).Згідно з п. 9.4.9 Договору позики, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Однак [PERSON] порушила умови договору позики та не виконувала покладені на неї зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 12.05.2025 сума заборгованості відповідача за договором становить 29325,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у сумі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.07.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача адвокатом Оржеховською А.О. 24.09.2025 до суду подано заперечення щодо позову, сформовані у системі «Електронний суд», у яких просить визнати правочин недійсним та визнати договір надання коштів у кредит № 8438271 нікчемним від 03.01.2025 та повернути позов, оскільки позовна заява подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою посадове становище якої не вказано. Одночасно із указаними запереченнями до суду подано клопотання про поновлення процесуального строку для подання даного заперечення на позовну заяву. У свою чергу, представником позивача за довіреністю Стеценком М.В. 24.09.2025 до суду подано клопотання, сформоване у системі «Електронний суд», про повернення відзиву на позовну (заперечення) відповідачу, у зв`язку з пропуском строку на подання відзиву, у якому просив відмовити відповідачу у прийнятті відзиву на позовну заяву у вигляді заперечень та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 27.10.2025, відмовлено у прийнятті відзиву на позовну заяву поданого 24.09.2025 у вигляді заперечення щодо позову. Разом з тим, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 27.10.2025, до матеріалів справи долучено письмові пояснення, подані представником відповідача [PERSON] адвокатом Оржеховською А.О. У даних письмових поясненнях указано, що відповідач категорично не згідна з вимогами позивача, тому що, на її думку, договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) є недійсним з наступних підстав. Вважає, що позивач самостійно вигадав неіснуючу назву для договору для того, щоб ввести в оману відповідача і розмити всі підстави для оскарження, тому що відповідач ніяк не може зрозуміти, який вид позики він отримав за якими нормативно-правовими актами повинен укладатися даний договір і супроводжуватися його виконання. Є два типи позик - споживчі та фінансові кредити, які регулюються Постановою 113 від 03 листопада 2021 року «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)». Позивач по тексту Договору називає його споживчим і замість відповідача, указує на які цілі і потреби він буде використовуватися. Натомість назва містить назву надання коштів у кредит, що вже нагадує фінансовий вид кредитування. Тобто в результаті позивач навіть нівелює визначення кредитодавець, бо у відповідності до п. 2 ч. 2 «кредитодавець - небанківська фінансова установа, яка відповідно до законів України має право надавати споживчі кредити та кошти в позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту». Пункт 2.2.3 містить ставку денну 0,01 % (фіксована), пункт 2.2.4 ставку денну 0,75 % (фіксована), а це абсолютно різні ставки в числовому виразі, але названі однаково і природа їх, сутність, нарахування не роз`яснені. У додатку 1 до договору проценти вже складають 49,30 %, які істотно впливають, на розрахунки в подальшому, що унеможливлює перевірку правильності нарахування процентів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу та ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, істотними умовам цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; всі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, істотними умовами кредитного договору як господарського договору, відповідно до закону, є умови про предмет, ціну та строк його дії. Денна фіксована ставка процентів є істотною умовою, тому вона повинна бути роз`ясненою, прорахованою і зафіксованою. Три різних значення вводять відповідача в стан неможливості визначення істотних умов договору.Вважає, що позивач ввів в оману відповідача строком Договору/строком кредитування. У формулах розрахунках стоїть строк 30 днів користування кредитом, п. 2.2.2 стверджує, що строк 30 днів, а в додатку 1 до Договору строк повернення -01.021.2025, що означає, що строк користування лише 28 днів, 03 лютого 2025 року є датою повернення кредиту, якщо строк кредитування буде виконано, як зазначено в оскаржуваному Договорі. До того ж, позивач не роз`яснив різниці між строком договору та строком кредитування. Це різні правові цивільні поняття, які впливають на подальші події під час виконання/невиконання умов Договору. Дати надання/видачі та повернення (виплати) кредиту у додатку 1 невірні, узгоджені лише позивачем дати, а жодної прив`язки до них в договорі відсутні. Порушено ч. 10 вимог до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику, згідно яких договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом ІВАN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ XX** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). До того ж, пункт 2.1.2 Договору містить інформацію, що позивач надає лише одну фінансову послугу - надання коштів у кредит. Натомість стягує кошти за неіснуючі послуги, які за своїм економічним змістом і суттю не є економічними чи або фінансовими послугами, а саме: аналіз заявк і надання пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання кредиту. Такі норми Договору є порушенням ч.9 п. 14) перелік, опис економічної сутності, строк дії додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця та послуг третіх осіб, які споживач придбаває в межах договору, та порядок користування ними (якщо такі послуги передбачені відповідним видом договору); п 15) порядок відмови споживача від додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця та послуг третіх осіб (якщо передбачено умовами публічної пропозиції кредитодавця для відповідного виду договору); п. 16) порядок інформування споживача про зміни в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, та каналу інформування (якщо такі зміни передбачено відповідним видом договору). Крім того, зазначає, що підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Не дивлячись на те, що законодавством встановлена свобода договору, його положення не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням. Якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення. Фінансові та інші установи не можуть стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь, у тому числі аналіз заявки і надання пропозицій з укладення кредитного договору, а також у швидкому прийнятті рішення щодо надання кредиту. Забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг, як обов`язкову умову надання фінансових послуг, однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, зокрема надання споживчого кредиту. Тому позивач не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь кредитодавця (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, кредитодавець неуповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять фінансову послугу, яку замовив відповідач. Крім того указує на те, що повноваження адвоката Стеценка Максима ніким і нічим не підтверджені. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Заявити раніше про порушені права споживача та про введення в оману позивачем не могла, так як відсутні фінансові спроможності за зверненням до суду: сплата державного мита, оплата послуг адвоката та інші платежі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК, яка визначає загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. З огляду на викладене, просить визнати правочин недійсним та визнати договір надання (з комісією за надання кредиту) № 8438271 нікчемним від 03.01.2025; повернути позов ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором), оскільки заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. Крім того, 11.11.2025 представником відповідача Оржеховською А.О. до суду подано клопотання, у якому зазначено, що у зв`язку з тим, що сторони намагалися в позасудовий спосіб вирішити питання заборгованості, проводили неодноразові узгодження позицій, результатом стало, що клієнтка [PERSON] сплатила основу суму боргу у сумі 17000,00 грн., про що додає відповідну квитанцію. На її думку, дану подію слід вважати як усунення предмету позову, в решті позовних вимог просить відмовити у зв`язку із недоведеністю. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просили проводити розгляд справи без їхньої участі, підтримують заявлені вимоги і просить їх задовольнити в повному обсязі на підставі наявних у справ доказів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Оржеховська А.О. у судовому засіданні пояснила, що відповідачкою визнано той факт, що вона брала суму кредиту 17000 грн. При цьому наголосила, що ними визнаються позовні вимоги лише щодо тіла кредиту у сумі 17000 грн, які відповідачка сплатила, про що додано квитанцію до матеріалів справи. Всі інші кошти, які просить стягнути позивач вони не визнають і вважають, що вони не обґрунтовані. Також зазначила, що її довірителька заперечує щодо стягнення судового збору, так як позивачем він вже сплачений і відповідач вважає, що це проблеми фінансової установи. Що стосується правничої допомоги, то вважають що її фактично не було. До того ж підтримала доводи викладені у поясненнях від 27.10.2025. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, враховуючи, що тіло кредиту у сумі 17000,00 грн. відповідачкою сплачено, тож предмет спору відсутній. Враховуючи думку представника позивача та заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір про надання коштів у кредит є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.01.2025 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8438271, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 2.1 договору). Відповідачем указаний Договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатора 145388, що був направлений позивачем на указаний нею номер телефону. Згідно пункту 2 Договору сторонами погоджена сума кредиту 17000,00 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка/день - 0,01% (фіксована); дата надання кредиту 03.01.2025; проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) 5,00 % в день; дата повернення кредиту (останній день) 01.02.2025, пеня- 5,00 % день; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17 %; орієнтовна загальна вартість кредиту 20825,00 грн.. При цьому відповідно до п. 2.3 визначено, що розрахунок денної процентної ставки з урахуванням показників, визначених умовами договору здійснюється за наступною методикою: загальні витрати за споживчим кредитом за весь строк дії договору (3825,00 грн.)/ загальний розмір споживчого кредиту (сума кредиту) (17000,0 грн.)/ строк дії договору (30 днів)* 100 %=0,75 % в день. Згідно до п. 2.5 Договору позики, проценти за цим Договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за Договором. Пунктом 2.2.4 договору передбачена комісія за надання кредиту 22,21 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 3775,70 грн. Згідно п. 6.2 комісія за надання кредиту нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником в останній день користування кредитом відповідно до п.2.2. Підписанням договору позики відповідач підтверджує, що вона ознайомилася на відповідному сайті позикодавця з повною інформацією щодо його послуг. Договір та Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передбачають умови кредитних відносин, перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті кредитодавця. Ці правила є публічною пропозицією (офертою)у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Водночас встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання, перерахувавши 03.01.2025 на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , отримувач [PERSON] , грошові кошти у сумі 17000,00 грн., номер платежу: 4cl3bf7e-0b00-4aa9-9024-5540b50a3db9 від 03.01.2025, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» за вих. № КД-000028890/ТНПП від 14.05.2025 про прийняття до виконання платіжної інструкції наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів».ТОВ «ФК «Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи). Оскільки установа не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. З огляду на наведене, суд вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Крім того, факт отримання грошових коштів у кредит у розмірі 17000 грн. визнається та не заперечується відповідачкою. Однак відповідач, всупереч умов договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8438271 від 03.01.2025, не виконала належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу та процентів за цим договором, після отримання кредитних коштів не здійснила жодних платежів, спрямованих на погашення кредиту, у зв`язку з чим станом на 12.05.2025 утворилась заборгованість в загальному розмірі 29325,00 грн., з яких: 17000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 49,30 грн. - сума заборгованості за процентами, 8500,00 грн. - сума заборгованості за понадстрокове користування кредитом; 3775,70 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 12.05.2025(а.с.46-47). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З чого слідує, що не спростування відповідачем презумції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню. Водночас, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. На час розгляду справи договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8438271 від 03.01.2025 є діючим та не визнаний недійсним, містить інформацію про розмір кредиту, умови нарахування процентної ставки за користування кредитом та строк, протягом якого кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та інші умови, які погоджені та підписані відповідачем. Тож, підписуючи кредитний договір відповідач добровільно погодилася з усіма його умовами, зокрема, з строком кредитування та розміром процентної ставки, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини з кредитором, якщо вважала встановлений розмір процентів та інші умови договору несправедливими, натомість вона свідомо та без будь-яких застережень погодила умови договору, що підтверджується її підписом. Разом з тим, під час розгляду справи відповідачкою [PERSON] було частково сплачено заборгованість у розмірі тіла кредиту у сумі 17000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.395785477 від 11.11.2025, що міститься у матеріалах справи (а.с. 213), що, у свою чергу, підтверджує факт укладення договору та отримання кредиту відповідно до умов договору. Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустила порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, беручи до уваги дослідженні в судовому засіданні докази, вимоги позивача, на думку суду, є обґрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні.. З огляду на часткове погашення заборгованості відповідачкою в ході розгляду даної справи, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме: з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8438271 від 03.01.2025 за процентами у розмірі 49,30 грн., за процентами за понадстрокове користування кредитом у розмірі 8500,00 грн. та комісію за надання кредиту у розмірі 3775,70 грн., що разом становить 12325,00 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду із даним позовом, у розмірі 3028,00 грн., оскільки будь які відомості щодо наявності пільг у відповідача, що дає підстави для звільнення останньої від його сплати у матеріалах справи відсутні. Щодо стягнення із відповідача витрат понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 7100 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24). Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: копію договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02.09.2024, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та адвокатським об`єднанням «Правовий курс»; копію додаткової угоди № 1/25 від 16.06.2025 до договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02.09.2024; копію додаткової угоди № 2/25 від 16.06.2025 до договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02.09.2024; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, який є додатком № 2 до договору від 02.09.2024, у графі 1 якого містяться дані відповідача [PERSON] та зазначено форму надання правничої допомоги (представництво в суді, органах виконавчої служби); акт прийманняпередачі надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 0924-1 від 02.09.2025, у якому вказано надані правничі послуги (складання проекту позовної заяви відносно боржника [PERSON] та представництво у суді першої інстанції) та вартість наданих послуг у сумі 7100,00 грн.; копія довіреності та свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000438. У зв`язку із дослідженими письмовими доказами наданими на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Правовий курс» у справі щодо стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості. Крім того, суд враховує позицію Великої Палати ВС, висловлену у справі № 904/4507/18, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. За таких обставин, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), відсутність клопотання відповідача про їх зменшення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved