Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

26 січня 2026 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , просила ухвалити рішення пророзірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем; стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 02.10.2004 року з відповідачем був укладений шлюб. Сімейне життя, яке б грунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги у них не склалося, намагання зберегти сімейні відносини ніякого результату не дали, вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її та інтересам дитини, проживають окремо. Від спільного сумісного проживання з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON] , який є повнолітнім та [PERSON] , [INFO] , який потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, має можливість надавати грошову допомогу, однак матеріальної допомоги на дитину надає не регулярно, тому вона змушена звертатися до суду. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 січня 2026 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Пшенична О.О. подала заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, якою визнав позов, просив розглянути справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.2004 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб Мізоцькою селищною радою Здолбунівського району Рівненської області, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 02.10.2004. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.07.2012, батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім`я розпалась. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не виконує обов`язки по утриманню свого сина, які встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Також судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Outcome: approved