Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Нове, Татарбунарського району Одеської області, місце смерті Російська Федерація Луганська Народна Республіка, м. Ровеньки, яка померла [INFO] у віці 83 років. Короткий виклад вимог заявника В обґрунтування вимог заяви зазначає, що [INFO] померла [PERSON] у віці 83 роки на території Російської Федерації Луганської Народної Республіки м. Ровеньки, про що 17.12.2024 р. було складено запис акта про смерть № 170249940002301110009 Ровеньковським міським відділом записів актів громадянського стану департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки та видано 17.12.2024 року свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] народилась в селі Нове Татарбунарського району Одеської області [INFO] . [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] . Дані факти підтверджуються наступними документами: свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] за життя була внутрішньо переміщеною особою з [ADDRESS] та отримала відповідну довідку № 5111-973. Після переміщення [PERSON] була зареєстрована за адресою проживання Заявниці, а саме: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується відповіддю Управління ветеранської, соціальної політики та охорони здоров?я Білгород-Дністровської міської ради від 10.02.2026 р. за № 359/18-10/203, яка була надана на адвокатський запит за № 01-02/01 від 05.02.2026 р. За життя [PERSON] стала на облік у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, як внутрішньо переміщена особа, та отримувала пенсію. Даний факт підтверджується відповіддю ГУ ПФУ в Одеській області від 11.02.2026р. за № 1500-0403-8/21038, яка була надана на адвокатський запит за N? 01-02/02 від 05.02.2026 р. Як вбачається із відповіді ГУ ПФУ в Одеській області за № 1500-0403-8/21038, [PERSON] було нараховано пенсію у розмірі 10340,35 грн., що входить до спадкової маси після її смерті. Крім того, ГУ ПФУ в Одеській області заявниці рекомендувало звернутися до відповідних органів щодо реєстрації смерті і отримати свідоцтво про смерть відповідного зразка затвердженого постановою КМУ. Заявниця є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] . Заявниця усно звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області щодо зняття з обліку [PERSON] , як особи яка отримувала пенсію, та надала свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане на тимчасово окупованій території України, а саме Луганської Народної Республіки. У ГУ ПФУ в Одеській області було роз?яснено Заявниці про те, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] не відповідає чинному законодавству України, а тому не можуть зняти померлу з обліку у зв?язку зі смертю. Крім того, Заявниця на підставі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане Луганською Народною Республікою, не може зняти померлу з обліку місця її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв?язку зі смертю. Для отримання свідоцтва про смерть, Заявниця повинна звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Але, оскільки для підтвердження факту смерті матері вона має документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які не є підставою для державної реєстрації смерті, Заявниці буде відмовлено у державній реєстрації. Встановлення факту смерті матері заявниці необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України. Таким чином, Заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть її матері, оскільки документи про смерть виданні на тимчасово окупованій території України, не можуть бути використаними нею для реєстрації смерті на території України, тому вона змушена звернутися до суду із даною заявою. Свідоцтво про смерть зразка Луганської народної Республіки серії [NUMBER] від 17 грудня 2024 року, видане Ровеньковським міським відділом записів актів громадянського стану департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадянки України [PERSON] , що створює перешкоди та робить неможливим оформлення свідоцтва про її смерть на території України. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, оскільки м. Ровеньки Луганська область наявне серед «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, з подальшими змінами. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті матері у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, вважає, що наявні підстави для задоволення заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 23 лютого 2026 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. 23 лютого 2026 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито окреме провадження, справа призначена до розгляду на 23 лютого 2026 року о 16:30 годині. Учасники справи у судове засідання не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 17.12.2024 серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , уродженка Одеської області Тататрбунарського району, с. Нове, на території Російської Федерації Луганської Народної Республіки м. Ровеньки, про що 17.12.2024 р. було складено запис акта про смерть № 170249940002301110009 Ровеньковським міським відділом записів актів громадянського стану департаменту записів актів громадянського стану./а.с.12/ Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21 липня 1973 року [PERSON] є донькою [PERSON] , [PERSON] ./а.с. 13/ З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15 жовтня 1993 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15 жовтня 1993 року./а.с. 14/ Згідно відповіді Управління ветеранської, соціальної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради від 10.02.2026 № 359/18-10/203 гр. [PERSON] , [INFO] , звернулась до Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради із заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи 03.02.2015 року, та отримала відповідну довідку (№5111-973), про що внесені відомості до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики. Зареєстрована адреса проживання до переміщення: [ADDRESS] . Адреса фактичного проживання/перебування вказана заявником: [ADDRESS] . 04.02.2016 [PERSON] звернулась до управління із заявою про зняття статусу внутрішньо переміщеної особи за власним бажанням, на підставі якої гр.. [PERSON] знято з обліку в ЄІБДВПО, дію довідки скасовано./а.с. 18/ У листі ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.02.2026 №15000-0403-8/21038 повідомлено, що [PERSON] з 01.08.2014 перебувала на обліку Головного управління та отримувала пенсію в разі втрати годувальника. На підставі заяви від 05.03.2020 [PERSON] змінено статус внутрішньо переміщеної особи. Пенсію у розмірі 10340,35 грн нараховано по 31.12.2024, починаючи з 01.01.2025 виплату пенсії [PERSON] призупинено по причині «34 помер, відсутнє офіційне підтвердження реєстрації смерті»./а.с. 23/ Нормативне обґрунтування Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) державній реєстрації підлягає зокрема смерть особи. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VІІ). Відповідно до ст. 3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; 4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1, 2 і 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до якого датою початку тимчасової окупації Ровенківського району Луганської області є 07.04.2014. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Таким чином, за будь-яких умов реєстрація смерті особи повинна бути здійснена уповноваженими на те державними органами України. Згідно зі статтею 9, 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Отже, законодавець визначив єдиний спосіб реєстрації смерті особи на окупованій території - на підставі судового рішення про встановлення факту смерті. За загальним правилом відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частина 2 цієї статті). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Предметом заяви, у справі, яка розглядається, є встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Нове, Татарбунарського району Одеської області, яка померла [INFO] у віці 83 років. Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 16 листопада 2022 року по справі № 759/1443/22, від 29 березня 2023 року по справі № 753/8033/22. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] . На підтвердження факту смерті [PERSON] заявник надала копію свідоцтва про смерть від 17.12.2024 серії [NUMBER] , 13 грудня 2024 року, довідки ГУ Пенсійного фонду України. Враховуючи викладене, з огляду на те, що першочерговим завданням для прав, передбачених ЄКПЛ, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони, встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, та взявши до уваги вік [PERSON] , оцінивши докази, наявні у матеріалах справи в їхній сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved