Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

30 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Усенко М.І. звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з останньої на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 5354448 від 29 березня 2024 року в сумі 17226,50 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 29 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5354448, згідно з умовами якого відповідач отримав 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток № 1 до кредитного договору № 5354448 від 29 березня 2024 року). Відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. Кредитодавець умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в сумі визначений кредитним договором, що підтверджується платіжним доручення. п. 7.1. Кредитного договору № 5354448 від 29 березня 2024 року визначає, що Цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Для отримання кредитних коштів Відповідач здійснив заповнення заяви на отримання кредиту на Веб-сайті Кредитодавця. Після прийняття рішення надати кредит Відповідачу, Товариство надіслало в Особистий кабінет Відповідача проєкт Кредитного договору (оферта). Відповідач ознайомившись з умовами кредитування визначеними в проєкті договору підтвердив його підписання (акцепт). Для підписання договору інформаційно-комунікаційна система надіслала Відповідачу одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору, отриманий код Відповідач використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції Кредитодавця щодо укладення Договору про споживчий кредит. Електронна форма індивідуальної частини укладеного Кредитного договору розміщена в його Особистому кабінеті. Тобто, укладаючи Кредитний договір Відповідач та Кредитодавець уклали договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 29 серпня 2024 року між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі - Позивач) відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги 109-МЛ/Т від 29 серпня 2024 року. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги), та у відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 5354448 від 29 березня 2024 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем. Сума заборгованості Відповідача становить 17226,50 грн, відповідно до Виписки з особового рахунка. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4500 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 11876,50 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 850 грн. Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості Відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме: відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23867491/4844 від 13 серпня 2025 року. Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, разом із клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Відзив обґрунтований тим, що позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий Позивачем витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості. Із документів наданих позивачем вбачається, що відповідно до умов кредитного договору №5354448 від 29 березня 2024 року, строк користування кредитними коштами становить 15 днів, процентна ставка 2,10% за кожен день користування. 5000 * 2,10% =105 грн/день 105 грн/день * 15 = 1 575 грн/15 днів. Відповідно до умов кредитного договору №5354448 від 29 березня 2024 року сума процентів за користування кредитом, без урахування сплачених Відповідачем відсотків, становить 1 575 грн., але ніяк не 11 876,5 грн., які нараховані позивачем. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, в результаті становить 11 876,5 гри., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 5000,00 гривень, Позивачем заявлено вимогу про стягнення комісії за кредитом у сумі 850 грн, втім дана вимога не підлягає задоволенню. Що стосується правничої допомоги, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, та розгляд справи в спрощеному провадженні відповідно до вимог ч. 4 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України вважаємо, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 8 000 гривень є неспівмірним зі парадністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому розумний і обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу є у сумі 3000,00 грн. Представник відповідача просила у відзиві відмовити в повному обсязі у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача подав суду клопотання, в якому просив про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] та її представник Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, наданий відзив та заяви, суд встановив наступні фактичні обставини. 29 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 5354448, відповідно до умов якого відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 5000 грн, строк кредитування 105 днів з 29 березня 2024 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Спосіб надання переказ на картковий рахунок. Відповідно до п. 1.3.1.- 1.3.2. Договору, пільговий період складає 15 днів, що настає з дачі видачі кредиту та завершується 13 квітня 2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 12 липня 2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п. 1.4 Договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 13 квітня 2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 12 липня 2024 року (останнього дня стрроку кредитування). Відповідно до п. 1.5. - 1.6. Договору, загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 2425,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 7425,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 12775,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 17775,00 гривень. Денна процентна ставка (за весь строк кредитування) складає: (12775,00 грн. / 5000,00 грн.) /105 днів * 100% = 2,43%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка (за весь строк кредитування) дорівнює 8119,00 відсотків річних. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку та денну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань та можуть не оновлюватись у випадку продовження Позичальником строку кредитування, якщо інше не встановлено законодавством. Комісія за надання кредиту: 850,00 грн, яка нараховується за ставкою 17,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1575,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10350,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору № 5354448 від 29 березня 2024 року визначає, що цей Договір (з додатками №1, №2, №, та Правилами), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту. Строк дії цього договору складає період, що починається з моменту його укладення, та закінчується в останній день строку кредитування (дату остаточного погашення заборгованості, відповідно до п.1.8, п.1.4. Договору. Якщо станом на дату зобов`язання позичальника та/або кредитні умови залишаються невиконаними/неналежно виконаними, цей Договір діє до повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладання цього Договору кредитні кошти не будуть відправлені Кредитодавцем та/або не будуть отримані позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в особистому кабінеті. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] . 29 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 109-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан», а позивач набуває право вимоги грошових коштів до відповідача за кредитним договором № 5354448 від 29 березня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №109-МЛ/Т від 29 серпня 2024 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] про повернення заборгованості за кредитним договором № 5354448 від 29 березня 2024 року у загальній сумі 17226,50 гривень, з яких: 4500 грн - залишок по тілу кредиту, 11876,50 грн залишок по відсотках, 850 грн залишок по комісії. Відповідно до ч.1 ст.1077, 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнтів) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють договір позики. Частиною 1 ст.1048 УК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч. 6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено. Згідно довідки б/н від 14 жовтня 2024 року ТОВ «Мілоан» [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір про споживчий кредит №5354448 від 29 березня 2024 року ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 985000, 29 березня 2024 року 16:32:00, який був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] . Відповідно до платіжного доручення 126866999 від 29 березня 2024 року ТОВ «Мілоан» на кредитну картку [NUMBER] , [PERSON] були перераховані кошти в розмірі 5000,00 грн. З Виписки з особового рахунка за кредитним договором №5354448 від 29 березня 2024 року вбачається [PERSON] , вбачається, що станом на дату подання позовної заяви 20 серпня 2025 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомляє, що заборгованість за кредитним договором № №5354448 від 29 березня 2024 року не погашена, та складає 17226,50 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4500 гривень, прострочена заборгованість за комісіями 850 гривень, прострочена заборгованість за відсотками становить 11876,50 гривень, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 0,00 гривень, прострочена заборгованість за комісіями - 0,00 гривень, прострочена заборгованість за відсотками становить 0,00 гривень. 13 серпня 2025 року позивач направив відповідачу [PERSON] претензію за вих. №23867491/4844 з вимогою погасити перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» протягом трьох днів заборгованість за Кредитним договором №5354448 від 29 березня 2024 року в сумі 17226,50 грн. Проте зазначена вимога позивача залишена без реагування та задоволення. Доводи представника відповідача, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які свідчать про виникнення заборгованості [PERSON] , спростовуються дослідженими документами. Із наведеного слідує, що позивачем доведено видачу кредитних коштів відповідачу згідно укладеного договору про споживчий кредит. Також є необґрунтованими посилання на відсутність в матеріалах справи розрахунку заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, виходячи з такого. Так, умовами договору про споживчий кредит №5354448 від 29 березня 2024 року визначена сума кредиту 5000 грн ( п. 1.2 Договору). Відповідно до п. 1.3 Договору, кредит надається на строк на 105 днів з 29 березня 2024 року (дата надання кредиту). Пунктом 1.4 Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом ( дата платежу) 13 квітня 2024 року. Комісія за надання кредиту становить 850 грн, яка нараховується за ставкою 17,00 % від суми кредиту одноразово (пункт 1.5.1. Договору ). Проценти за користування кредитом - 1575,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2. Договору). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору (п. 1.6). Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження погашення відповідачем тіла кредиту (5000,00 грн), протягом 105 днів та відповідач продовжував користуватися коштами після закінчення строку кредитування, відбулася пролонгація договору. Відповідно до п.2.3.1. Договору, позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3. Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, в розмірі, що визначається змістом додаткового договору/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією та певну частку заборгованості за Договором (якщо передбачено додатковою угодою/договором). Комісія за управління та обслуговування кредитом нараховується в момент підписання додаткового договору/додаткової угоди. Можливі періоди продовження/ поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту, наведені у таблиці нижче: строк продовження 3 дні - ставка комісії, % - 3.00, строк продовження 7 днів - ставка комісії, % - 6.00, строк продовження 15 днів - ставка комісії, % - 10.00. Умовами додаткового договору/додаткової угоди, що підписується сторонами у зв`язку з пролонгацією, можуть передбачатись інші (індивідуальні) умови пролонгації не передбачені цим пунктом. Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію), проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено додатковим договором/додатковою угодою, що підписується у зв`язку з пролонгацією. Отже, перевіривши наведену позивачем суму заборгованості згідно умов договору про споживче кредитування №5354448 від 29 березня 2024 року, суд встановив, що сума заборгованості по відсотках за умовами кредитного договору, яка підлягає до стягнення становить 11876,50 грн. З п. 1.5.1 договору про споживчий кредит №5354448 від 29 березня 2024 року вбачається, що позичальник має сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 850 грн, яка нараховуються за ставкою 17,00% від суми кредиту одноразово. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ. Зазначений Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, та постанові Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 755/9486/21. Крім того, відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві. Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №15-рп\\2011). Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу. Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах. Пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит №5354448 від 29 серпня 2024 року щодо обов`язку позичальника сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 850,00 грн, яка нараховуються за ставкою 17,00% від суми кредиту одноразово, в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемним, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на те, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, однак відповідач порушила договірні зобов`язання, належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позовних вимог не надала, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а тому з неї належить стягнути заборгованість за кредитним договором, у розмірі 16376,50 грн, яка складається з: 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11876 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, прострочена заборгованість за сумою відсотків. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 8000 грн за надання правничої допомоги, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги позивачем надано суду: Договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року; Акт № Д/3152 від 20 серпня 2025 року про надання послуг (правової (правничої) допомоги), відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило Адвокатському об`єднанню «Апологет» суму наданих послуг відповідно до Договору 0107 від 01 липня 2025 року у розмірі 8000,00 грн, Детальний опис наданих послуг до Акту № Д/3152 від 20 серпня 2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, а також Ордер адвоката Усенка Михайла Ігоровича серії ВС № 1381377. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial