Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

У жовтні 2025 року адвокат Левченко Г.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] у м. Носівка померла баба позивача [PERSON] - [PERSON] . 23 січня 2019 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом м.Носівка Дмитренко В.М., яким все її майно заповідала [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину. У державного нотаріуса в м.Носівка отримав свідоцтво про право на спадщину на дві земельні ділянки площами 5,0448 га та 4,6050 га, які належати померлій. Згідно розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 355 від 24.12.2009 та 15.05.2010 № 153 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП ім. Кірова на території Носівської міської ради та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» [PERSON] мала право на земельні ділянки площами 0,2396 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1579 та 0,2394 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1578, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані та території Носівської міської ради. Звернувшись до державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори з питань оформлення спадщини на вказані земельні ділянки отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, роз`яснено про можливість звернутися до суду. Представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок площами 0,2396 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1579 та 0,2394 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1578, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я [PERSON] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26 листопада 2025 року. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 січня 2026 року. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2026 року поновлено судовий розгляд справи, призначено судове засідання на 18 лютого 2026 року. Протокольною ухвалою суду від 18 лютого 2026 року розгляд справи відкладено до 04 березня 2026 року для виклику позивача та його представника. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце рогляду справи повідомлявся. У судовому засіданні 22 січня 2026 року представник позивача позовні вимоги пітримав, просив їх задовольнити. 04 березня 2026 року представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання у якому просив, зокрема, провести розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача Носівської міської ради у судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяву в якій просила розглядати справу без участі представника міської ради, вказала, що Носівська міська рада позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання 04 березня 2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що розпорядженням голови Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 24 грудня 2009 року № 355 та від 15 травня 2010 року №153 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП ім. Кірова на території Носівської міської ради та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» [PERSON] виділені земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 0,2396 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1579 та 0,2394 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1578 (а.с. 10-13). Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.3-5699/2-25 від 07.10.2025 державний акт на право власності на спірні земельні ділянки [PERSON] станом на 01.01.2013 не отримувала (а.с. 23). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але за життя не отримала правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєструвала право власності на них. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з належного їй майна, а саме права на земельну ділянку № 4/ [NUMBER] площею 0,2396 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1579, та земельну ділянку № 4/ [NUMBER] площею 0,2394 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1578, які знаходиться на території Носівської міської ради Чернігівської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 23 січня 2019 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 42, 43, яким все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом заповідала [PERSON] (а.с. 40). Заповіт є чинним, його не змінено й не скасовано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43). Отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З копії спадкової справи, заведеної Носівською державною нотаріальною конторою №222/2020, вбачається, що спадщину після померлої [PERSON] прийняв [PERSON] подавши заяву до нотаріальної контори, та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а.с. 39-41). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Киреєвою Л.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на земельні ділянки, що розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП ім. Кірова, площами 0,2396 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1579 та 0,2394 га кадастровий номер 7423810000:02:003:1578 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки, що підтверджується постановою від 11 вересня 2025 року № 558 (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, у постанові Верховного Суду у справі №623/633/17 від 30 червня 2020 року. Отже, право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved