Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до до Шпиківської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] у с-щі Шпиків, Тульчинського району, Вінницької області померла баба позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом. Позивач є єдиним її спадкоємцем. На час відкриття спадщини позивач проживав із спадкодавцем, а тому відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном. До складу спадщини входить право на земельну частку (пай), однак оригінал належного спадкодавцю сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Тимчик Н.Ф. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що винесено постанову №102/01-16 від 14.03.2025. У зв`язку з даними обставинами позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] у с-щі Шпиків, Тульчинського району, Вінницької області право на земельну частку (пай) розміром 2,80 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії серії ВН №0144612, зареєстровано 03.07.1997 за № 690, виданим Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області по КСП "Шпиківське"смт.Шпиків. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та просили позов задовольнити. Відповідач - представник Шпиківської селищної ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про смерть від 14.08.2003 серія [NUMBER] (а.с.8) [INFO] в с-щі Шпиків, Тульчинського району, Вінницької області помер [PERSON] , який в свою чергу являвся батьком позивача, про що свідчить копія свідоцтва про народження від 27.10.1971 серія [NUMBER] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про смерть від 03.08.1998 серія [NUMBER] (а.с.8) [INFO] в с-щі Шпиків, Тульчинського району, Вінницької області померла [PERSON] , яка в свою чергу являлась бабою по лінії батька позивача, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 11.03.2025 №00049972135 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. Згідно довідки виконкому Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 26.11.2025 №2869 (а.с.98) [PERSON] , яка померла [INFO] , на день її смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею на день її смерті були зареєстровані: невістка [PERSON] та онук [PERSON] . Згідно довідки виконкому Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 01.12.2025 №2883 (а.с.99) [PERSON] з 17.02.1988 по 18.02.2004 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 18.02.2024 по даний час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії домової книги (а.с.90-94), оригінал якої було оглянуто судом у судовому засіданні, вбачається, що позивач на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що також встановлено судом з оглянутої в судовому засіданні погосподарської книги том №29 за 1996-2000 роки. Згідно копії повідомлення відділу №6 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.9) сертифікат на земельну частку (пай) серії ВМ №0144612 видавався на ім`я [PERSON] згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області. Отримати копію сертифіката на земельну частку (пай) неможливо, оскільки він видавався в одному екземплярі. Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не видавався. Відповідно до повідомлення відділу №6 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 01.12.2025 №65/14-25 (а.с.97) згідно відомостей Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видані Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області по КСП "Шпиківське" смт.Шпиків, сертифікат серії ВН №0144612 зареєстровано 03.07.1997 за порядковим номером 690 на ім`я [PERSON] , яка проживала в см.Шпиків, Тульчинського району, Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) становить 2,80 в умовних кадастрових гектарах. Вартість земельної частки (паю) на момент видачі вказаного сертифіката становила 9150 грн. Сертифікат видано на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації №192-р від 10.06.1997. Місце розташування замельної частки (паю): територія Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. Відповідно до копії повідомлення ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.06.2025 №0-2-0.6-3461/2-25 (а.с.11) згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видані Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області по КСП "Шпиківське" смт.Шпиків, сертифікат серії ВН №0144612 зареєстровано 03.07.1997 за №690 на ім`я [PERSON] . Площа земельної частки (паю) становить 2,80 в умовних кадастрових гектарах. Вартість земельної частки (паю) на момент видачі вказаного сертифіката становила 9150 грн. Місце розташування замельної частки (паю) територія Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Тимчик Н.Ф. від 14.03.2025 Вих.№102/01-16 (а.с.10) вбачається, що представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак останньою було відмовлено [PERSON] , діючої від імені [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації на земельну частку (пай). Відповідно до копії спадкової справи №85/2025 до майна померлої [PERSON] (а.с.25-45) вбачається, що 14.03.2025 [PERSON] , діюча від імені [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Тимчик Н.Ф. із заявою про прийняття спадщини та того ж дня відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця [PERSON] . Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.). Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишила, а тому спадкування у даному випадку здійнюється за законом та її онук [PERSON] - позивач у справі, як спадкоємець першої черги за законом, який на момент смерті баби проживав разом з нею, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст.560 ЦК УРСР оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що позивач фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, проте не може нотаріально оформити право на спадкове майно, а саме, на земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), відсутній інший спосіб визнання права на спадкування,відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України,суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (а.с.1), підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved