Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», в особі представника позивача Пархомчука С.В., звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3394412525/241920 від 14.02.2020 у розмірі 6759,00 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 2000,00 гривень, прострочення за комісіями і відсотками в розмірі - 4705,00 гривень та судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.02.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3394412525/241920 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно з умовами кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 2000,00 гривень, дата надання кредиту: 14.02.2020 року, строк кредиту: 30 днів, валюта кредиту: UAH, відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 6759,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4705,00 грн. Згідно з нормами кредитного договору, Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На підтвердження видачі Товариством кредитних коштів, позивач надав інформаційну довідку, відповідно до якої 14.02.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000.00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER], що в свою чергу, на думку позивача, є доказом видачі кредитних коштів. Відповідно до умов кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором 3394412525/241920 від 14.02.2020 укладеним з [PERSON] 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 3394412525/241920 від 14.02.2020 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 6759,00 грн, з яких: 2000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4705.00 грн прострочена заборгованість за процентами, а також судові витрати. 24.09.2025 через «Електронний суд» від представника відповідача Роїка В.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем у справі не надано суду повної копії кредитного договору №3394412525/241920 від 14.02.2020, що унеможливлює встановлення всього об`єму викладених в ньому умов. Суду разом із позовною заявою надані лише копії індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №3394412525/241920 від 14.02.2020 додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №3394412525/241920 від 14.02.2020, не підписаних з боку позичальника (клієнта). В тексті позовної заяви і в додатках до неї позивач стверджує про підписання названого вище договору з боку позичальника за допомогою аналога ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, але не дає достовірних доказів накладання такого електронного підпису [PERSON] . Окрім того позивач у справі не надав суду доказів подання [PERSON] до ТОВ «Гоуфінгоу» заявки на укладання кредитного договору, виконаній в письмовій або електронній формі. Згідно з п. 1.6 розділу 1 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №3394412525/241920 від 14.02.2020, копія якої надана позивачем разом із позовною заявою, датою укладання цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. В той же час разом із позовною заявою представник позивача не надав суду документальний доказ, який свідчить про виконання ТОВ «Гоуфінгоу» своєї частини договору про надання фінансового кредиту №3394412525/241920 від 14.02.2020, а саме платіжний документ, що підтверджується перерахування коштів від кредитодавця позичальнику. 24.09.2025 від представника ТОВ «ФК Дебт Коллекш» - Пархомчука С.В через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якому позивач вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що Відповідач здійснив усі передбачені законом і договором дії - отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи як належний доказ укладення електронного договору. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Обставини укладення вказаного договору Відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного договору. Відтак, з огляду на свободу договору , яка передбачена ст. 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору . Вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін . Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, доводи Відповідача щодо неукладеності кредитного договору Позивач вважає безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів Позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного кредитного договору кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні Первісний кредитор, ні Позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто Відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Отже, на виконання пункту 1.5. Договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера - ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок Відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з якого вбачається, що 14.02.2020 о 23:45:10 було проведено транзакцію на суму 2 000,00 грн, маска картки - 5168-74xx-xxxx -6902. За таких обставин Позивач вважає, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ([NUMBER]), реквізити якої були надані самим Позичальником. Крім того, Позивач вважає відсутніми правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Відповідача у заявленому розмірі 12 950,00 грн. 30.09.2025 від представника відповідача Роїка В.І. через «Електронний суд» надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача вказує, що представник позивача не надає суду доказів, що платіжна картка із зазначеною ним частиною номера належить або належала [PERSON] . При цьому позивач не враховує, що відсутні п`ять цифр у номері картки в разі заповнення цих пустих місць дають можливість скласти 720 різних повних номерів платіжних карток. Посилаючись на лист ТОВ "Платежі онлайн" від 19.08.2025 року №2025-ПО/217, адресований адвокату Сергію Валерійовичу Пархомчуку, в якому не згадується [PERSON] , представник позивача стверджує, що таблиця без назви, дати і підпису особи що її склала, надана суду разом із позовною заявою, в якій не зазначені ані платники ані отримувачі коштів ані повні номери платіжних карток, може бути доказом перерахування коштів [PERSON] від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОУФІНГОУ". При цьому представник позивача не надає суду в якості доказу копію передбаченого законом банківського платіжного документу. 03.10.2025 позивачем ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» через «Електронний суд» було надано заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 12 922,40 грн., які складаються з витрат на судовий збір 2 422,40 грн. та витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 10 500,00 грн. Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У позовній заяві та документах, доданих до позовної заяви, позивач вказує такі обставини укладення та виконання кредитного договору: 14 лютого 2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3394412525/241920 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Вказаним договором передбачено такі умови: п. 1.1. товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором; п. 1.2 - кредит надається строком на 30 днів, тобто до 16 січня 2020 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором; п. 1.3 - за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована; п. 1.4 - для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється заставкою 0,01% на добу. З четвертого дня користування кредитом процентна ставка для такого клієнта нараховується відповідно до пункту 1.3 договору; п. 1.6 - датою укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта; п. 2.1 - сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору; п. 2.3 - обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту №3394412525/241920 від 14 лютого 2020 року містить графік платежів за вказаним договором, з якого вбачається, що кредит надається на строк - 30 днів, сума кредиту - 2000 грн, фіксована процентна ставка за день користування кредитом - 1,85%, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 999,60 грн, загальна вартість кредиту - 2999,60 грн. Із довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «ГОУФІНГОУ», вбачається, що з [PERSON] 14 лютого 2020 року укладено договір №3394412525/241920, який підписано із застосуванням одноразового ідентифікатору R34216, який 14 лютого 2020 року надіслано на мобільний телефон № [NUMBER] . 31 травня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21, за яким ТОВ «ГОУФІНГОУ» за плату відступило ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» право грошової вимоги до боржників. Згідно з платіжними дорученнями №36 та №37 від 4 та 10 червня 2021 року здійснена належна плата за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №1-31/05/21 31 травня 2021 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимог, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3394412525/241920 від 14 лютого 2025 року у сумі - 6699,60 грн, з яких: 2000 грн тіло кредиту, 4699,60 грн відсотки. 3 червня 2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021, за яким ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату відступило ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» належні йому права вимоги за кредитним договором. Згідно з платіжними інструкціями №1 та №2 від 4 та 10 червня 2021 року здійснена належна плата за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 1-03/06/21 від 04 червня 2021 року . Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимог, ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3394412525/241920 від 14 лютого 2025 року у сумі - 6699,60 грн, з яких: 2000 грн тіло кредиту, 4699,60 грн відсотки. 27 травня 2025 року ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на адресу [ADDRESS] направлялася вимога про виконання зобов`язання за кредитним договором, згідно з якою ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» просило у строк до 30 днів виконати зобов`язання за кредитним договором № 3394412525/241920 від 14 лютого 2025 року у сумі - 6699,60 грн, з яких: 2000 грн тіло кредиту, 4699,60 грн відсотки. Виписка з особового рахунку за вказаним кредитним договором містить інформацію, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» станом на 26 травня 2025 року складає 6699,60 грн, з яких: 2000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4699,6 грн відсотки. Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ключовим моментом у даній справі є встановлення факту укладення договору і виконання зобов`язань кредитодавця щодо зарахування коштів на рахунок позичальника. Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частиною 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Разом із тим, кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Отже, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості. Суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), у якій зазначено, що згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Із матеріалів справи вбачається, що позивач є небанківською фінансовою установою та не надає фінансових платіжних послуг, тому не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів, крім того, не був безпосереднім учасником кредитних правовідносин під час оформлення кредиту, оскільки отримав повноваження кредитора в порядку відступлення права вимоги, однак він не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про витребування таких доказів, а саме відомостей від банківської установи-емітента щодо належності картки відповідачу та виписки з його особового рахунку, однак на свій розсуд цією можливістю не скористався. Наданий суду документ під назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором №3394412525/241920 фактично таким не є, оскільки складений не банком, а самим ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН». При цьому сама по собі ідентифікація позивачем не наділяє цей документ ознаками та правовою силою первинного документа. Важливість наявності такого доказу, як підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, пов`язана з тим, що доведення такої обставини є однією з найголовніших підстав для доказування наявності заборгованості у договорах, підписаних з використанням одноразових ідентифікаторів. Оскільки такий вид підписання не може ні ідентифікувати особу, ні забезпечити цілісність та незмінність первісного договору, саме етап зарахування коштів на рахунок банку, відкритий за умови повної ідентифікації особи, є завершуючим етапом виконання первісного зобов`язання кредитодавця, після чого виникає обов`язок позичальника щодо виконання умов договору. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження надання [PERSON] кредиту в розмірі 2000 грн., судом встановлено, що надана ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на запит адвоката інформація не містить однозначного підтвердження відомостей про перерахування на рахунки відповідача вказаної суми коштів. Товариство зазначає, що воно не є надавачем платіжних послуг та здійснює свою діяльність відповідно до вимог Закону України «Про платіжні послуги», нормативно-правових актів Національного банку України та договорів, що укладені з надавачами платіжних послуг (банками та небанківськими надавачами платіжних послуг). Товариство лише забезпечує технологічні функції з переказу коштів та оперує лише тією інформацією, яка була передана до інформаційної системи Товариства для технологічного забезпечення проведення платіжних операцій, що здійснюються виключно надавачами платіжних послуг. Ідентифікація переказів товариство здійснювало за маскою платіжної картки (перші 6 та останні 4 цифри картки), сумою переказу, датою проведення переказу та ідентифікатором Торговця GOFINGO.COM.UA, тобто підтвердження проводилось без використання повної інформації, необхідної для однозначної ідентифікації фінансової операції, в силу вимог стандарту безпеки даних при роботі з платіжними картками, розробленого Радою зі стандартів безпеки індустрії платіжних карток PCI DSS Level 1 (Payment Card Industry Data Security Standard). Крім того, інформація надавалась адвокату Пархомчуку С.В. в електронному вигляді, що, в свою чергу, давало можливість позивачу надати суду оригінал відповіді з КЕП директора ТОВ «Платежі онлайн» з метою перевірки цілісності електронного документа та відповідності додатка з переліком платежів основному листу, а тому суд позбавлений можливості оцінити належність і достовірність наданого доказу. Отже, у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу кредиту, тобто відсутні докази про зарахування кредитором на рахунок відповідача визначеної у кредитному договорі суми коштів і питання про витребування таких доказів перед судом не порушувалося. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, тому відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed