Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] вказавши про укладення 31 березня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою кредитного договору № 7742023 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язувався надати позичальникові кредит на суму 7 000,00 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. У день укладення договору ТОВ «Авентус Україна» перерахувало грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. відповідачці на її банківську карту № [NUMBER] відповідно до умов договору. Зазначено про укладення 23.10.2024 року між ТОВ «Авентус Україна та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу № 23.10/24-Ф, а також укладення 20.01.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем договору факторингу № 20/01/2025-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7742023 від 31.03.2024. Відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, загальна сума його заборгованості за кредитним договором №7742023 становить в розмірі 7 000,00 грн., яка складається з: 7 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту. З метою захисту прав нового кредитора, позивач просить вимоги задовольнити, стягнувши з відповідачки вказану суму боргу. Ухвалою суду від 14 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток та судових викликів-повідомлень. Згідно прохальної частини позовної заяви, представник позивача Тараненко А.І. просить розглянути справу за відсутності представника,наполягає на задоволенні вимог. Представник відповідача адвокат Кафтасьєва Г.В. звернулась до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено про невизнання вимог відповідачкою у повному обсязі з огляду на відсутність між відповідачем та позивачем кредитних правовідносин, оскільки відповідачка стала жертвою шахраїв та злодіїв, які здійснили крадіжку з її мобільного телефону та незаконним способом отримали кошти. Відповідачка звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, що підтверджується витягом з ЄРДР від 04.04.2024 та про що нею було повідомлено первісного кредитора. Тому з огляду на відсутність факту отримання відповідачкою кредитних коштів, як і відсутність доказів укладення саме нею кредитного договору, просить відмовити у задоволенні вимог. 16 02 2026 року від представника відповідача адвоката Кафтасьєвої Г.В. надійшла заява про розгляд справи у її та відповідача відсутність, просить врахувати позицію викладену у відзиві , а також зменшити правові витрати позивача про що також зазначено у відзиві. У відповіді на відзив представником позивача зазначено про належне укладення між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] кредитного договору, оскільки первісним кредитором перед прийняттям рішення щодо видачі кредиту та укладенням кредитного договору, перевірено було не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, але й приналежність платіжної картки [PERSON] . На момент укладення договору у відповідачки була можливість відмовитись від укладення договору та отримання кредитних коштів. Однак вона погодилась з умовами договору та користувалась кредитом. Зазначено про надання відповідних доказів щодо перерахування кредитних коштів відповідачці, про недоказовість твердження щодо заволодіння кредитними коштами шахрайським способом та відсутність обвинувального вироку щодо особи, яка від імені відповідачки нібито оформила та отримала кредит. Тому наполягає на задоволенні вимог. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із статтею 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у 639 певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 31 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус України», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником,було укладено договір № 7742023 про надання споживчого кредиту, який був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна». Умовами договору погоджено суму кредиту (загальний розмір) 7 000,00 грн. Знижена процентна ставка 0,01% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.5.2 цього договору. Стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку, вказаного п. 1.4. договору. Первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» виконано умови договору щодо надання відповідачці кредитних коштів, що підтверджується також наданими на виконання ухвали суду банком-емітентом АТ «Акцент-Банк» повідомленням на підтвердження факту належності [PERSON] платіжної картки, на яку було перераховано кредитні кошти та платіжного документу і виписки по рахунку [PERSON] щодо перерахування їй 7 000,00 грн. 31 березня 2024 року, що є належними та допустимими доказами у справі, оскільки підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, містить записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24), тощо. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 23 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», як фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», як клієнтом, було укладено договір факторингу №23.10/24-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. На виконання договору факторингу між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» складено та підписано реєстр прав вимоги, за яким позивачу передані (відступлені) права вимоги в тому числі до відповідача за договором № 7742023 від 31.03.2024. 20 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», як фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», як клієнтом, було укладено договір факторингу №20/01/2025-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшли права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. На виконання договору факторингу між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» складено та підписано реєстр прав вимоги, за яким позивачу передані (відступлені) права вимоги в тому числі до відповідача за договором № 7742023 від 31.03.2024. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. За договором № 7742023 від 31.03.2024 наявна заборгованість у сумі 7 000,00грн., з яких:- 7 000,00 грн. заборгованість за тілом позики. Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростувала, контррозрахунку боргу не надала. Стосовно доводів, відповідачки, викладених у відзиві на позов, суд звертає увагу на наступне. Так, згідно наданого до суду письмового доказу, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 03 квітня 2024 року до Відділення поліції № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява [PERSON] , в якій остання просить притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 31.03.2024 незаконно використала конфіденційну інформацію останньої та оформила на неї кредити у фінансових установах без її дозволу. Відомості до ЄРДР внесено з правовою кваліфікацією за частиною 1 статті 182 КК України, яка передбачає відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання або поширення конфіденційної інформації про особу (втручання в особисте життя). Яким саме чином відбулось використання конфіденційної інформації та якої саме інформації, а отже як наслідок оформлення кредиту без дозволу [PERSON] , письмові докази сторони відповідача не містять, що спростовує, з урахуванням викладеного, викладені доводи у відзиві на позов стосовно крадіжки мобільного телефону [PERSON] та оформлення таким способом від її імені кредиту без її дозволу (шахрайство). Крім того, згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі -Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19). У постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 (провадження № 61-9278св22) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «апеляційний суд, вирішуючи спір про розірвання кредитного договору та припинення нарахування щомісячних платежів за користування кредитними коштами, виходив із того, що банком істотно порушені вимоги Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умови та правила надання банківських послуг, оскільки здійснені операції за кредитним рахунком позивача на суму 34 786,00 грн ним не замовлялися та не оформлювалися, що завдало останньому шкоди у вигляді нарахування додаткової заборгованості. Відповідачем не підтверджено обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції через систему «Приват24», і не доведення відповідачем вини позивача у вказаних операціях». У вказаній постанові судом касаційної інстанції зазначено, що за загальними положеннями Умов і правил АТ КБ «ПриватБанку» передбачено, що у разі втрати клієнтом фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних таких осіб клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк у будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення банку. На підставі звернення клієнта про зазначений факт банк знімає з номера телефону клієнта ознаку «Фінансовий» та блокує аккаунт клієнта в системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками клієнта. Встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. При цьому у вказаній категорії справ для встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, має зокрема, установлення дійсного моменту звернення позивача до банку з повідомленням про блокування кредитного рахунку у зв`язку з втратою фінансового номеру. Без встановлення указаних обставин правильно вирішити цей спір не є можливим. Однак відомостей про те, що відповідачем відразу було повідомлено фінансову установу (первісного кредитора) про незаконність (помилковість) здійсненої фінансової операції (схвалення кредиту), матеріали справи не містять, хоча чинним законодавство передбачено обов`язок відповідача здійснити відповідні дії. За таких обставин, суд відхиляє заперечення відповідача в цій частині. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях,суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог в цій частині. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню, суд, з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першоїстатті 133 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги з додатковою угодою до нього та акту прийому-передачі наданих послуг з розрахунком послуг наданої правничої допомоги. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Відповідно до частини другої статті 141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи наявність клопотання сторони відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу з обґрунтуванням таких заперечень, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved