Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування шкоди за вчинення незаконних дій, за якою просив суд: - зобов?язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, Ужгородську міську раду (як правонаступника КП «ЖРЕР №1» м. Ужгорода й співучасника незаконних дій) та Ужгородський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (як правонаступника Ужгородського міського управління й відділу УМВС України в Закарпатській області) солідарно відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 401978 гривень та солідарно відшкодувати заподіяну моральну шкоду в розмірі 560000 гривень, за постановлення завідомо незаконного рішення №44 від 22.03.1995р у пункті 1.4 про надання незаконного дозволу на обмін квартир й незаконну видачу ордерів, за постановлення завідомо незаконного рішення №373 від 05.10.2011р у пунктах 1.9 й 1.10 про незаконний перерозподіл не звільненої в законний спосіб квартири та незаконне поселення іншої особи, за незаконне виламування 07.10.2011 р вхідних дверей разом з моїм внутрішнім замком квартири [ADDRESS] , за незаконне проникнення 07.10.2011р у квартиру [ADDRESS] , за незаконне захоплення 07.10.2011р квартири [ADDRESS] разом з всім майном й документами всіх членів нашої сім`ї [PERSON] та незаконне його вивезення у інші неналежні для зберігання приміщення, якими не володіють члени сім`ї [PERSON] , за незаконне володіння й розпорядження з 07.10.2011 р. по нинішній час всім захопленим майном й документами всіх членів сім`ї [PERSON] ; - зобов`язати всіх відповідачів у його присутність провести повний опис всіх речей сім`ї [PERSON] та його фактичний стан й дійсне місце знаходження речей на час їх опису, які були захоплені працівниками відповідачів 07.10.2011 р. у квартирі [ADDRESS] та знаходяться у володінні всіх відповідачів. Про вчинені дії зобов`язати відповідачів скласти акт у його присутності та надати акт суду й [PERSON] ; - відшкодування матеріальної шкоди провести у спосіб, шляхом закупки за рахунок відповідачів по узгодженню з позивачем [PERSON] нових речей (а саме меблів, одягу, взуття, посуду та інших побутових предметів) й продуктів, які є ідентичні по виду, по якості, по кількості, по конструкції, а також які були описані у всіх актах раніше до прийняття рішення суду у даній справі (наприклад, від 08.07.1995р, від 07.10.2011р та інші) та є не придатні до використання через їх забруднення, пошкодження, знищення або викрадення, до яких його відповідачі не допускають з 07.10.2011р по нинішній час. Одночасно з покупкою нових речей відшкодування матеріальної шкоди необхідно провести по узгодженню з позивачем [PERSON] , шляхом ліквідації за рахунок відповідачів всіх пошкоджень дверей з замками, вікон, стін, підлоги, сантехнічного обладнання, електричного обладнання, газового обладнання, які є спричинені через незаконні дії відповідачів у квартирі [ADDRESS] , до якої його не допускають відповідачі з 07.10.2011р по нинішній час. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.02.1994 р. він подав до Ужгородського міського суду позовну заяву про примусовий обмін комунальної квартири [ADDRESS] через неможливість спільного проживання, яку займали [PERSON] та його матір [PERSON] . Треті особи [PERSON] , [PERSON] й [PERSON] запропонували у січні 1994 р. для обміну свої комунальні квартири, а саме [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] та його матері [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Після отримання рішення суду від 10.01.1995 р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у лютому 1995 р. здали необхідний для обміну весь комплект документів на свої квартири працівниці відділу обміну квартир Ужгородської міської ради [PERSON] .. Вказує на те, що на початку липня 1995р він приїхав до м. Ужгорода та опитав [PERSON] з відділу обміну квартир Ужгородської міської ради, судового виконавця Гайданко І.С. та працівників Ужгородського міського суду, які роз?яснили йому, що він вже може виконувати рішення суду від 10.01.1995 р. та рішення №44 від 22.03.1995 р. у пункті 1.4 Виконкому Ужгородської міської ради, оскільки рішення набули законної сили, а також те, що присутність [PERSON] не є обов?язковою при здійсненні обміну квартир. Тому, довірившись посадовцям в законності прийнятих вище вказаних рішень про примусовий обмін вище вказаної квартири [ADDRESS] та довірившись обіцянкам [PERSON] перевезти все майно [PERSON] своїми машинами з робочими своєї фірми, він прийняв рішення 08.07.1995р добровільно виконати рішення суду від 10.01.1995р про примусовий обмін вище вказаної квартири [ADDRESS] у відсутність [PERSON] за для уникнення застосування сили до неї, оскільки було достатньо підстав підозрювати шалену протидію з її сторони. З цього приводу був складений акт від 08.07.1995р, який підписали [PERSON] , [PERSON] та ще чотири свідка. В цьому акті про переселення від 08.07.1995р на першій сторінці вказано, що все його майно та майно його матері [PERSON] з квартири [ADDRESS] було перевезено у квартиру [ADDRESS] , після чого [PERSON] передав ключ від вище вказаної квартири [ADDRESS] [PERSON] . Позивач зазначає, що вказаний факт вселення [PERSON] у вище вказану квартиру [ADDRESS] за згодою [PERSON] й [PERSON] у акті від 08.07.1995р про добровільне виконання рішення суду є дійсним, оскільки [PERSON] погодилась звільнити йому вище вказану квартиру [ADDRESS] лише після її виписки 13.11.1995р з даної квартири [ADDRESS] та після надання йому 19.12.1995р оригіналу договору від 04.03.1995р купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] й [PERSON] , який надавав [PERSON] законне право прописатися у даній квартирі [ADDRESS] . Тобто він зайняв 08.07.1995р вище вказану квартиру [ADDRESS] за згодою [PERSON] й [PERSON] , які її попередньо законно займали. Позивач вказує, що з 1995 року по 2011 рік ні його, ні його матір ніхто не виселяв із вказаної квартири. Після смерті матері [INFO] , він усно попередив всіх відповідачів про те, що вказана квартира не є вільною, оскільки він фактично її займає. Проте, 07.10.2011 року без його згоди та попередження працівники КП ЖРЕР №1 за участю працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області виламали вхідні двері квартири [ADDRESS] , проникли у квартиру, заволоділи та вилучили майно всіх членів їх сім`ї. Позивач вважає вказані дії відповідачів щодо виламування вхідних дверей квартири, проникнення у квартиру та заволодіння та вилучення майна всіх членів сім`ї незаконними й неправомірними, оскільки він як спадкоємець своєї матері [PERSON] проживав у даній квартирі , квартира не була звільнена. Таким чином, позивач зазначає, що незаконними й неправомірними спільними діями відповідачів (кінцевим наслідком яких є незаконне проникнення 07.10.2011р у квартиру [ADDRESS] шляхом виламування замку вхідних дверей та захоплення даної квартири [ADDRESS] разом з всім майном всіх членів сім?ї [PERSON] з подальшим незаконним вивезенням захопленого майна у неналежні для зберігання інші приміщення, якими не володіють члени сім?ї [PERSON] ) була заподіяна матеріальна й моральна шкода [PERSON] і всім іншим членам сім?ї [PERSON] .. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2017 відкрито провадження у дані й справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.02.2020 замінено сторону відповідача Ужгородський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви від 08.11.2017, які в подальшому позивач [PERSON] своєю заявою від 12.12.2025 уточнив розмір позовних вимог та просив відповідно до наданого ним списку знищеного майна без їх згоди зобов?язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, Ужгородську міську раду (як правонаступника КП «ЖРЕР №1» м. Ужгорода й співучасника незаконних дій) та Ужгородський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (як правонаступника Ужгородського міського управління й відділу УМВС України в Закарпатській області) солідарно відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 605878,00 гривень та солідарно відшкодувати заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000000,00 гривень, за кожен рік заподіяння їм шкоди, кожному члену сімї [PERSON] , а саме 31000000,00 грн. кожному члену сімї, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судовому засіданні в задоволенні вимог позовної заяви та уточненої заяви заперечила, вказуючи на відсутність будь-яких неправомірних дій відповідача, щодо майна [PERSON] , посилаючись на встановлені обставини у відносинах сторін, викладених у рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 (справа № 308/498/13-ц) та постанові Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2024 року (справа №308/13327/14-ц). Також зверають увагу, що Ужгородське міське управління УМВС України в Закарпатській області ліквідовано відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України». Згідно наказу Національної поліції №23 від 06.11.2015 року про затвердження Положення про Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (далі Положення) створений територіальний орган Національної поліції на території Закарпатської області (07.11.2015 року дата внесення запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи). ГУНП в Закарпатській області не є правонаступником Ужгородського міського управління УМВС України в Закарпатській області згідно норм чинного законодавства, а тому залучення в якості відповідача ГУНП в Закарпатській області є не обґрунтованим, оскільки, позивач [PERSON] оскаржував лише рішення Ужгородської міської ради №373 від 05.10.2011 і таке стосується лише Ужгородського міського управління УМВС України в Закарпатській області, і жодного відношення до новоствореної 07.11.2015 юридичної особи ГУНП в Закарпатській області немає. Представники відповідачів Ужгородської міської ради та виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судові засідання не з`являлися, хоча своєчасно і належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Суд, констатує, що представники відповідачів в судове засідання не з`явився без поважних причин і розглянути справу без їх участі можливо, так як в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Крім цього, від відповідачів Ужгородської міської ради та виконавчого комітету Ужгородської міської ради надійшов відзив на позовну заяву від 16.01.2018 (т. 1 а.с. 88-91) та письмові пояснення від 05.01.2026 (т. 2 а.с.), в яких інформують суд про наявність преюдиціальних обставин, що виникли між сторонами і були встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013, справа № 308/498/13-ц та постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2024 під час розгляду апеляційних скарг [PERSON] та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради справа № 308/13327/14-ц. Просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказуючи на наступне. Предметом спору є вчинення незаконних дій, а саме «незаконне виламування дверей та захоплення квартири [ADDRESS] ». Однак позивач не надає доказів вчинення цих дій. Існує тільки сам факт проникнення уповноважених представників законного володільця в квартиру, котра була вільною та перебувала в комунальній власності. Рішенням виконкому №373 від 05.10.2011р. двокімнатну квартиру по [ADDRESS] закріплено за Ужгородським МВ УМВС в Закарпатській області в якості гуртожитку, поселено їх працівника [PERSON] та зобов`язано КП «ЖРЕР №1» укласти з ним договір найму. Саме на підставі, вищевказаного рішення представники «ЖРЕР №1» та Ужгородського МВ УМВС ввійшли в приміщення квартири по [ADDRESS] . Дане рішення було оскаржене позивачем до суду. Правомірність рішення виконавчого комітету №373 від 05.10.11р. була встановлена рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013р. по справі №308/498/13-ц. Позивач, в свою чергу замовчує, що на даний момент не існує визнаного факту вчинення незаконних дій. Не існує жодного офіційного документу, рішення або вироку суду, де було б зазначено що представники відповідачів при проникненні в квартиру вчинили злочин або незаконні дії. Що стосується прав позивача на квартиру та майно в ній вказують, що матір позивача, [PERSON] жодним чином не погоджувалась з примусовим обміном квартир, котрий ініціював її син (позивач), а також відмовлялася отримати ордер на спірну квартиру. На підставі обмінних ордерів її особисті речі були вивезені в квартиру по [ADDRESS] . Однак вона так їх і не забрала, і вони знаходилися в квартирі до моменту її смерті. При цьому, вона ніколи не укладала договір найму на квартиру, котрий би слугував підставою для законного користування даним житлом. Впродовж багатьох років [PERSON] неодноразово зверталася до Ужгородської міської ради із заявами, основним змістом яких було те, що вона проживає на вокзалі, є «бездомною» та просила помістити її до буднику пристарілих та реабілітаційного центру. Крім цього, вона померла в Хустському районі, де перебувала на лікуванні в туберкульозному відділені Вільшанеької обласної психіатричної лікарні. Відтак, мати позивача особисто відмовилася від проживання у квартирі, на котру ій видавався ордер, вважала себе безпритульною та постійно проживала в тих чи інших місцях для утримання громадян, що не мають постійного місця проживання. Не існує жодного документу про те, що [PERSON] є правомірним володільцем чи спадкоємцем квартири по [ADDRESS] . Існують тільки його припушеним про те, що акт про проведення добровільного виконання рішення судового рішення від 1995р. є доказом його проживання в цій квартири. Посилання позивача на те, що він є спадкоємцем чи наймачем квартири вважають безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №373 від 05.10.2011р. дану квартиру закріплено за Ужгородським міським управлінням УМВС в Закарпатській обл., як гуртожиток. Тому, на виконання рішення виконавчого комітету, квартиру по [ADDRESS] було звільнено, оскільки в період з 1995 до 2011 не було укладено договору найму на житлове приміщення, воно було вільним та жодних правових підстав не було, для повідомлення позивача, про її звільнення. Суд заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON] , представника відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олашин О.М., дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Ужгородського міського суду із позовною заявою про примусовий обмін комунальної квартири [ADDRESS] через неможливість спільного проживання, яку займали [PERSON] та його матір [PERSON] . Рішенням Ужгородського міського суду Закарпатської області від 10.01.1995, яке набрало законної сили 28.03.1995 переселено [PERSON] в кв. [ADDRESS] , а позивача [PERSON] в кВ. [ADDRESS] , де проживає і по сьогоднішній час (Т. 1 А.С. 11). Згідно з Рішенням Ужгородського міськвиконкому від 22.03.1995 за № 44 п. 1.4 вирішено дозволити обмін з причин роздільного проживання з сином (Позивачем) [PERSON] квартири [ADDRESS] з громадянкою [PERSON] [ADDRESS] та [PERSON] [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] з видачею обмінних ордерів [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 14). На підставі акту про добровільне виконання судового рішення від 08.07.1995 позивач [PERSON] , за відсутності згоди своєї матері [PERSON] дав розпорядження перевозити свої речі та речі матері в квартиру [ADDRESS] . Перевезення речей проведено за складеним спском та актом з описом майна (т. 1 а.с. 16-17). В подальшому, рішенням Ужгородського міського суду Закарпатської області від 31.08.1999, яке набрало законної сили 12.10.1999 п. 1.4 рішення Ужгородського міськвиконкому від 22.03.1995 за № 44 за позовною заявою [PERSON] визнано незаконним та скасовано (т. 1 а.с. 18-19). Ухвалою Ужгородського міського суду Закарпатської області від 18.05.2001 рішення Ужгородського міського суду Закарпатської області від 10.01.1995 також скасовано за заявою [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (т. 1 а.с. 20). Внаслідок рішення Ужгородського міського суду Закарпатської області від 31.08.1999 та на виконання постанови державного виконавця від 18.01.2002 виконавий комітет Ужгородської міської ради рішенням від 27.02.2002 за № 42 вирішив скасувати п. 1.4 рішення Ужгородського міськвиконкому від 22.03.1995 за № 44 (т. 1 а.с. 21). Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 373 від 05.10.2011 квартиру [ADDRESS] за рахунок звільненого житлового фонду закрплено за Ужгородським міським управлінням УМВС України в Закарпатській області, як гуртожиток та вселено сім`ю начальника відділу управлінням УМВС України в Закарпатській області (т. 1 а.с. 22). У відповідності до Акту опису майна в комунальній квартирі за адресою [ADDRESS] від 07.10.2011 в складі комісії дільничного інспектора майора міліції Фрінцо А.В., директора КП «ЖРЕР №1» Дідун О.В., головного інженера КП «ЖРЕР №1»- Пайди О.В., паспортиста КП«ЖРЕР №1» Грабовської Г.С., майстра дільниці КП «ЖРЕР№ 1»- [PERSON] в присутності свідка [PERSON] було описано та вилучено з квартири майно, яке складається з 37 найменувань. Речі згідно опису завезено на склад «КП« ЖРЕР №1»за адресою [ADDRESS] , (т. 1 а.с. 23-24). Листами № 78 від 14.10.2011, № 97 від 28.11.2011, № 16 від 20.02.2012, № 48/01-3 від 18.06.2013, № 305 від 04.12.2013, № 42 від 05.03.2014 КП ЖРЕР № 1 повідомлено [PERSON] , що майно, яке було вивезено з кв. [ADDRESS] зберігається у складському приміщенні, яке орендує КП ЖРЕР № 1 (т. 1 а.с. 175, 177, 179, 181). Листами № 2/К-131 від 19.12.2011, № 2/К-49 від 29.04.2013 УМВС в Закарпатській області повідомлено [PERSON] , що майно, яке було вивезено з кв. [ADDRESS] зберігається у складському приміщенні, яке орендує КП ЖРЕР № 1 (т. 1 а.с. 176, 178). Листами Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради № К-89/24-07 від 20.02.2014, № К-01581/1 від 19.12.2017 пропонується [PERSON] отримати майно, яке було вивезено з кв. [ADDRESS] та зберігається у складському приміщенні, яке орендує КП ЖРЕР № 1 (т. 1 а.с. 180, 183). З відповіді редакції газети «Ужгород» за вих. № 19 від 19.12.2017 р. вбачається, що в газеті «Ужгород» № 28 (721) від 27 липня 2013 року на сторінці 11 в розділі "Оголошення" було надруковано повідомлення: «КП ЖРЕР №1 просить спадкоємців гр. [PERSON] , (яка померла у серпні 2011 року) терміново забрати речі померлої, які зберігаються у складських приміщеннях підприємства, у зв`язку із закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 182). Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2013 у справі № 308/498/13-ц, (яке набрало законної сили 25.12.2013) за позов [PERSON] до Ужгородської міської ради, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, КП «ЖРЕР-1» про захист житлових прав було встановлено відсутність підстав для визнання позивача [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 93-99). Так, судом в зазначеній справі встановлено, що скільки, померла [PERSON] за життя не вважала себе наймачем спірної квартири та не укладала відповідно договору найму квартири, і така на момент прийняття рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №373 від 05.10.2011 року була вільною, то підстав для визнання позивача наймачем вказаної квартири судом не встановлено. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2024 року (справа №308/13327/14-ц) за позовом [PERSON] до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконним і неправомірними дій відповідачів, зобов`язання вчинити певні дії та визнання незаконним рішення міської ради (рішення суду набуло законної сили 09.07.2024 року) встановлено наступні обставини, які не потребують доказування, зокрема колегія суддів дійшла висновку, що у [PERSON] не виникло будь-яких житлових прав щодо квартири [ADDRESS] , які в свою чергу не є порушеними та і не могли бути порушеними, що рухоме майно яке складається з предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку за переліком зазначеним в Акті опису майна від 07.10.2011 належить [PERSON] на праві володіння, користування та розпоряджання таким майном в 1/2 частині з моменту відкриття спадщини за [PERSON] . За цієї обставини, відсутні правові підстави для твердження відносно того, що з боку КП ЖРЕР № 1 мало місце порушення прав [PERSON] на зазначене рухоме майно в 1/2 частині, та що у зв`язку із цим у нього є потреба у захисті такого права шляхом звернення до суду для визнання за ним права володіння і розпорядження цим майном. Та позаяк право [PERSON] на володіння, користування та розпоряджання рухомим майном в 1/2 частині, що було переміщено на зберігання у КП ЖРЕР № 1 не є порушеним, тому заявлена ним дана позовна вимога визнана безпідставною, що не підлягає до задоволення. Крім цього, колегія суддів стосовно вимог позивача [PERSON] про визнання незаконним переведення комунальної квартири [ADDRESS] у гуртожиток, визнання незаконним рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради про переоформлення спірної квартири, а також позовної вимоги про визнання незаконним і неправомірним зламування 07.10.2011 вхідних дверей квартири [ADDRESS] працівниками КП «ЖРЕР №1», проникнення працівників міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, захоплення та заволодіння 07.10.2011 працівниками КП «ЖРЕР №1» та працівниками міліції Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області майном всіх членів сім`ї [PERSON] , що перебувало у квартирі [ADDRESS] , визнала такі безпідставними і в задоволенні таких відмовила (т. 2 а.с. ). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Крім: того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Кожна сторона повинна довести ті обставини, па які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1, ст. 81 ЦПК України). Позивачем [PERSON] не підтверджено жодним належним та допустимим доказом незаконність та неправомірність дій відповідачів по справі. Їх законність встановлена вищезазначеними судовими рішеннями. Відповідачі по справі не чинили перешкод [PERSON] по здійсненню дій із забиранням описаного рухомого майна, а тому і відсутні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. За таких обставин, заявлені позивачем вимоги суд вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed