Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому вказувало, що 22 жовтня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з [PERSON] . Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5057347. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 5 500 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів до 17 жовтня 2025 року, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. Наслідком невиконання позичальником умов кредитного договору є його обов`язок на вимогу кредитодавця сплатити неустойку штраф у розмірі 25 % від суми невиконаного зобов`язання, починаючи з другого дня невиконання. 16 липня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №16072025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №5057347 від 22 жовтня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 20 072,78 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 5 499,98 грн; -заборгованість за процентами 12 097,80 грн; -нарахований штраф за порушення умов кредитного договору 2 475 грн. Також 24 листопада 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73895759. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 9 500 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів - до 23 грудня 2024 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,250 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом у межах узгодженого строку кредитування та в розмірі 4 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом у разі понадстрокового користування кредитом, а також сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 1 425 грн. Наслідком невиконання позичальником умов кредитного договору є його обов`язок на вимогу позикодавця сплатити неустойку пеню у розмірі 4 % на день від суми простроченого платежу. 27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №73895759 від 24 листопада 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 11 427,65 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 4 548,22 грн; -заборгованість за процентами 712,50 грн; -заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом 4 741,93 грн; -заборгованість за комісією за надання кредиту 1 425 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяви (позові) не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 22 жовтня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з [PERSON] . Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5057347. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 5 500 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів до 17 жовтня 2025 року, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. Наслідком невиконання позичальником умов кредитного договору є його обов`язок на вимогу кредитодавця сплатити неустойку штраф у розмірі 25 % від суми невиконаного зобов`язання, починаючи з другого дня невиконання. 16 липня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №16072025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №5057347 від 22 жовтня 2024 року. Також 24 листопада 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73895759. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 9 500 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів - до 23 грудня 2024 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,250 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом у межах узгодженого строку кредитування та в розмірі 4 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом у разі понадстрокового користування кредитом, а також сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 1 425 грн. Наслідком невиконання позичальником умов кредитного договору є його обов`язок на вимогу позикодавця сплатити неустойку пеню у розмірі 4 % на день від суми простроченого платежу. 27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №73895759 від 24 листопада 2024 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори, що є предметом судового дослідження, були вчинені в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорах усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник погодився з ними та підписав правочини за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаних договорів у [PERSON] виникли відповідні права та обов`язки позичальника. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Водночас ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю (кредитодавцю) позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з укладенням договорів факторингу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права та обов`язки первісних кредиторів в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань на користь первісних кредиторів або їх правонаступника. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №5057347 від 22 жовтня 2024 року заборгованість [PERSON] станом на 16 липня 2025 року становить 20 072,78 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 5 499,98 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 22 жовтня 2024 року до 16 липня 2025 року) 12 097,80 грн; -нарахований штраф за порушення умов кредитного договору 2 475 грн. Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив наступне. Суд констатує, що проценти дійсно нараховувалися кредитодавцем відповідно до умов кредитного договору (в тому числі за узгодженим сторонами розміром процентної ставки та в межах узгодженого строку кредитування). Розмір процентної ставки не суперечить обмеженням, встановленим Законом України «Про споживче кредитування». Що стосується нарахування неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, сплати процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. За встановленого, нарахована неустойка не підлягає стягненню. В іншій частині суд погоджується з нарахованою заборгованістю. Крім цього, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №73895759 від 24 листопада 2024 року заборгованість [PERSON] станом на 26 червня 2025 року становить 11 427,65 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 4 548,22 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 24 листопада 2024 року до 23 грудня 2024 року) 712,50 грн; -заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом (нарахованими за період з 24 грудня 2024 року до 26 лютого 2025 року) 4 741,93 грн; -заборгованість за комісією за надання кредиту 1 425 грн. Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив наступне. Суд встановив, що договірні проценти за користування кредитом дійсно нараховувалися кредитодавцем відповідно до умов кредитного договору (в тому числі за узгодженим сторонами розміром процентної ставки та в межах узгодженого строку кредитування). Розмір процентної ставки не суперечить обмеженням, встановленим Законом України «Про споживче кредитування». Аналогічно нарахування кредитодавцем комісії за надання кредиту відповідає умовам кредитного договору Що стосується процентів, нарахованих кредитодавцем за понадстрокове користування кредитом, то в цій частині слід зазначити наступне. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, нараховані проценти за понадстрокове користування кредитом це проценти, які нараховані відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України такі проценти не підлягають стягненню у період дії в Україні воєнного стану (обґрунтування дивитись вище), а тому в цій частині вимоги не підлягають задоволенню. В іншій частині суд погоджується з розрахунком заборгованості. За такого, встановлена судом заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2 334,29 грн судового збору.

Outcome: partial