Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-03 00:00:00

Позивач - ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.09.2020 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] укладено договір позики № 9391926 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 2 Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 11100,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 30 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,60 % в день та розміром акційних процентів 0,64% в день. Сторонами відповідно до умов п. 2 Договору визначено, цю розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складають 2,70% в день. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами Договору. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 13.05.2021 року заборгованість становить 32412,00 грн. 10.07.2020 року між ТОВ "1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" укладено договір факторингу № 10072020. Пунктом 4.1 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. 13.05.2021 року між сторонами за договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №116, відповідно до якого право вимоги за договором позики №9391926 від 15.09.2020 року в розмірі 32412,00 грн., з яких: 11100,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21312,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами. Позивач просив задовольнити вимоги і стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 32412,00 грн., сплачений при подачі прозову судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. 05.02.2026 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд в розумінні вимог п.4.ч.8 ст. 128 ЦПК України. Відповідач подав свої письмові заперечення на позовну заяву, у таких зазначив наступне. На підтвердження надання в користування відповідачу грошових коштів позивач долучив до позовної заяви довідку ТОВ «ФК «Фінекспрес від 02.12.2025, що видана TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до якої ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджує, прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від. 23.01.2018 року. Вказана довідка не є належним доказом надання відповідачу кредиту, оскільки в ній вказано неповний номер банківської картки, на яку здійснено переказ грошових коштів, та відсутні дані отримувача. Крім того, позивачем не доведено, що вказана картка належить саме відповідачу. Також надані позивачем розрахунок заборгованості та реєстр прав вимоги, жодним чином не підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів. Належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості. Надана позивачем довідка від 02.12.2025 підлягає визнанню недопустимим доказом, оскільки отримана шляхом неправомірного розголошення інформації, що становить таємницю надавача платіжних послуг, та використана з порушенням установленого законом режиму її захисту. Передача такої довідки новому кредитору без отримання згоди боржника, без прямої законної підстави або без її витребування безпосередньо новим кредитором у встановленому законом порядку є порушенням вимог законодавства у сфері захисту інформації з обмеженим доступом та суперечить приписам нормативно-правових і актів Національного банку України. З урахуванням конкретних обставин справи, яка не є складною, взявши до уваги зміст позовної заяви, зібрані та подані докази у справі, тобто обсяг та характер наданої правової допомоги, розмір заявлених до стягнення вимог та їх співмірність зі складністю справи, відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу які позивач просить стягнути відповідача може і має бути зменшений до 1000 грн. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Так, відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом встановлено, що 15.09.2020 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] укладено договір позики № 9391926 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 2 Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 11100,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 30 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,60 % в день та розміром акційних процентів 0,64% в день. Сторонами відповідно до умов п. 2 Договору визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складають 2,70% в день. Пунктом 3 даного договору сторони визначили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. З пункту 6 договору вбачається, що Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за договором. На підтвердження перерахування суми позики позивачем надано лист ТОВ "Фінансова компанія "ФІНЕКСПРЕС", яке діє відповідно до умов договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між ТОВ "1БЕЗПЕЧНЕАГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФІНЕКСПРЕС", про здійснення 15.09.2020 року успішного переказу в сумі 11100,00 грн. на карту [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що договір позики №9391926 укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно доч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за договором позики, внаслідок чого утворилася заборгованість на суму 32412 грн., з яких: 11100,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21312,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами. 10.07.2020 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" укладено договір факторингу № 10072020. Пунктом 4.1 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. 13.05.2021 року між сторонами за договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №116, відповідно до якого право вимоги за договором позики №9391926 від 15.09.2020 року в розмірі 32412,00 грн., з яких: 11100,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21312,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами. Відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем на підтвердження переходу права вимоги надано копію договору факторингу № 10072020 від 10.07.2020 року, копію реєстру прав вимог № 116 від 13.05.2021 року, який містить дані за договором позики № 9391926 від 15.09.2020 року. Отже, матеріалами справи підтверджується право грошової вимоги ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до [PERSON] за договором позики № 9391926 від 15.09.2020 року. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 32412,00 грн. обгрунтованими, тому приходить до висновку про задоволення позову. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд виходить із такого. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved