Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 840987 від 21.06.2023 року, посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за договором споживчого кредиту. Як убачається з матеріалів справи, 21.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 477521, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші грошові зобов`язання у строки та порядку, визначені умовами договору. Згідно з пунктом 9.2 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Умовами договору передбачено, що договір укладається з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства шляхом ідентифікації споживача в особистому кабінеті, зокрема шляхом введення одноразового ідентифікатора, що визнається електронним підписом споживача відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначає, що укладення кредитного договору відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». Введення відповідачем одноразового ідентифікатора, надісланого на його номер мобільного телефону, підтверджує прийняття ним умов договору в повному обсязі та свідчить про належне волевиявлення сторін щодо укладення правочину в електронній формі. На підтвердження факту укладення кредитного договору та його умов позивачем до матеріалів справи долучено копію Договору про надання споживчого кредиту № 840987 від 21.06.2023 року, копію Додатку № 1 до договору, довідку про ідентифікацію споживача, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, надання кредитних коштів здійснювалося у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача з використанням реквізитів його платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження виконання первісним кредитодавцем своїх зобов`язань щодо перерахування коштів позивачем надано повідомлення про перерахування коштів за договором. Разом із тим, як зазначає позивач, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. У порушення вимог статей 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України відповідач не здійснював платежі, передбачені умовами договору, не повернув суму отриманого кредиту та не сплатив проценти за користування кредитними коштами у встановлені строки, унаслідок чого утворилася заборгованість. Позивач зазначає, що строк користування кредитом сплинув, однак заборгованість у повному обсязі відповідачем погашена не була, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом з метою захисту порушених прав та законних інтересів кредитора. Станом на дату подання позову загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 840987 від 21.06.2023 за розрахунком позивача, становить 23525 грн. 99 коп., з яких: 2999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 20526 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Крім того, судом встановлено, що 21.06.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 21062024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними первісним кредитодавцем, у тому числі й за кредитним договором № 840987 від 21.06.2023 року, укладеним з [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні та отримало право вимагати від відповідача виконання грошових зобов`язань за зазначеним кредитним договором. Позивач також зазначає, що до звернення до суду відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості, однак вимоги кредитора залишилися без задоволення. Інших позовів до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачем не подавалося, заходи забезпечення доказів або позову не вживалися. У зв`язку з викладеним позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 23525 грн. 99 коп., а також судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. За клопотанням представника позивача у АТ КБ «Приватбанк» витребувано інформацію: Чи була успішною транзакція, здійснена 21.06.2023 року, в сумі 3000 грн. на банківську картку № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] (ІПН [NUMBER] , дата народження: [INFO] )? Чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ? На виконання вимог ухвали суду від 13.01.2026 року АТ КБ «Приватбанк» направило лист, який надійшов до суду 11.02.2026, в якому зазначило, що банківська карта № [NUMBER] не емітувалась на ім`я [PERSON] (ІПН [NUMBER] , дата народження: [INFO] ). В судове засідання представник позивача не з`явився, але подав до суду заяву в якій просив розглядати справи здійснювати у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій просила розглядати справи у її відсутність. На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 21.06.2023 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №840987. Згідно умов даного договору (п.1.1), укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2 договору). У п.1.3 договору зазначено, що сума кредиту складає 3 000 гривень. За змістом п.1.4 договору, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором ро споживчий кредит, що є Додатком №1 до договору. У п.1.5 зазначено, що за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:- стандартна процентна ставка становить 2,2%; в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору (п.1.5.1); Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, надання кредитних коштів здійснювалося у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача з використанням реквізитів його платіжної картки № [NUMBER] . Проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 договору). У п.5.1 договору сторони погодилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіку платежів, крім випадку визначеного в п.п.5.3 договору. Також [PERSON] було підписано Графік платежів, який є Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту № 840987 від 21.06.2023. Вказані документи підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором М508. Клієнт, з яким укладено договір № 840987 від 21.06.2023, ідентифікований ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор М508; Вказане підтверджується довідкою ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію. Відповідно до довідки ТОВ «Пейтек» №20251020-4675 від 20.10.2025 року, між товариством та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 21.06.2023 року о 12:18:18 на суму 3 000 гривень. Призначення платежу: зарахування на картку № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості, зробленого ТОВ «Селфі Кредит», заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на дату подання позову становить в загальному розмірі 23525 грн. 99 коп., з яких: 2999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 20526 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. 21.06.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 21062024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними первісним кредитодавцем, у тому числі й за кредитним договором № 840987 від 21.06.2023 року, укладеним з [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №21062024 від 21.06.2024 року, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на дату подання позову становить в загальному розмірі 23525 грн. 99 коп., з яких: 2999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 20526 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 629 Цивільного кодексу (далі України) договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настаннянесприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, п`ята-шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, а також заявив клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів. На виконання вимог ухвали суду від 13.01.2026 року АТ КБ «Приватбанк» направило лист, який надійшов до суду 11.02.2026, в якому зазначило, що банківська карта № [NUMBER] не емітувалась на ім`я [PERSON] (ІПН: [NUMBER] , дата народження: [INFO] ). Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття77 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19). Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (див. пункти 73, 75 постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі №523/7796/19 (провадження №61-5873св24). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 (провадження № 61-517св18) кредитор зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Звертаючись з вказаним позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не надало належних і допустимих доказів того, що первісний кредитор відкрив на [PERSON] картковий рахунок, випустив і надав відповідачу платіжну картку, встановив кредитний ліміт, а [PERSON] отримала кредитну картку та використовувала кредитні кошти. Відсутність доказів відкриття [PERSON] банківського рахунку, видачі їй картки і встановлення на неї кредитного ліміту, позбавляє суд можливості дійти висновку про те, що первісний кредитор виконав зобов`язання за вказаним договором в частині надання відповідачу кредиту. Додане до позовної заяви платіжне доручення, не є належним доказом надання відповідачу коштів за кредитним договором, оскільки не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти саме відповідачу, з урахуванням того, що банківська карта № [NUMBER] не емітувалась на ім`я [PERSON] . Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 (провадження № 61-1211св19). За таких обставин, враховуючи недоведення позивачем обставин щодо надання первісними кредиторами відповідачу грошових коштів в кредит, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed