Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої пожежею. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 20.12.2021 року позивач уклала з [PERSON] договір найму (оренди) нерухомого майна, за яким тимчасово передав у найм (оренду) на відплатній основі належний йому на праві власності житловий будинок загальною площею 162 кв.м, жилою 74 кв.м та земельну ділянку площею 8 соток, розташовані за адресою: [ADDRESS] , з усіма невід`ємними технічними пристроями та предметами домашньої обстановки згідно додатку №1 до договору. Одночасно з вказаним договором підписано акт прийому-передачі жилого приміщення з обладнанням. 13.12.2024 року за вищевказаною адресою сталася пожежа, внаслідок чого було пошкоджено житловий будинок, доказом чого є акт про пожежу Дніпровського районного управління ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, складений 14.12.2024 року за участі відповідачки. Осередок пожежі був встановлений у приміщенні котельні у настінній електророзподільній шафі, причина пожежі (ймовірна) коротке замикання електромережі. Позивач вважає, що відповідач самостійно створила умову виникнення пожежі, оскільки використовувала бензиновий генератор з порушенням порядку Правил пожежної безпеки, чим допустила виникнення короткого замикання в електророзподільній шафі приміщення котельні. На підставі викладеного, позивач просить суд, стягнути солідарно з відповідачів суму завданої пожежею шкоди, упущену вигоду, та відшкодувати завдану моральну шкоду. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2025 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. 18.11.2025 року від представника [PERSON] - адвоката Чуприни Є.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник зазначив, що відповідно до наданого позивачем експертного висновку не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між підключенням генератора та виникненням пожежі. На думку відповідача, причиною пожежі стало те, що будинок був збудований без належного дотримання норм пожежної безпеки та не обладнаний стабілізатором напруги на випадок її перепадів, що належить до сфери відповідальності власника нерухомого майна. Крім того, інші мешканці котеджного містечка підтвердили наявність систематичних перепадів напруги, тоді як місце підключення генератора встановлено не було. Також виявлена корозія в електророзподільному щитку свідчить про тривалий вплив зовнішніх факторів, зокрема вологи, що могло спричинити пошкодження електромережі. [PERSON] неодноразово повідомляла [PERSON] про наявні пошкодження комунікацій та майна у будинку, однак останній, за твердженням відповідача, ігнорував свої обов`язки наймача за договором оренди та не забезпечив належний технічний стан інженерних мереж і самого будинку. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 року клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, відповідачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позицію представника. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14.11.2007 року між ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №147/07-КП/ЗК, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Л.Л. за №4768. Згідно умов укладеного договору продавець передав покупцеві належний йому на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа будинку: 161,7 кв.м, житлова площа 73,7 кв.м. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.11.2007 року виданого Дніпропетровським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕТ №942070 за реєстровим №4768 від 30.08.2007 року встановлено, що [PERSON] є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договорі найму (оренди) нерухомого майна, підписаний сторонами за допомогою електронного цифрового підпису. Згідно умов укладеного договору, предметом цього договору є тимчасова здача в найм (оренду) на відплатній основі, що належить наймодержателю житлового приміщення у вигляді будинку за адресою: [ADDRESS] , з усіма темними технічними пристроями та з предметами домашньої обстановки згідно з Додатком №1 до цього договору. Згідно п. 3.1 договору, сторони погодили розмір щомісячної орендної плати у розмірі 1100 доларів США. Відповідно п. 4.1. договору, передбачено строк дії укладеного договору, що призначений на 20.12.2021 року по 31.12.2022 року. Крім того, розділом 5 укладеного договору передбачена відповідальність сторін, зокрема, вказано, що відповідальність за справний технічний стан об`єкта нерухомості на термін дії договору несе наймодавець (п. 5.1). Наймач несе відповідальність за правильне та безпечне використання об`єкта нерухомості та майна, згідно з актом приймання-передачі житлового приміщення (п. 5.2). Збитки, завдані наймодавцеві або третім особам внаслідок порушення наймачем умов договору, відшкодовуються наймачем самостійно та в повному обсязі (п.п. 5.2.1. договору). У разі погіршення стану або знищення об`єкта нерухомості з вини наймача, він відшкодовує збитки у розмірі вартості ремонту або відновлення майна (п.п. 5.2.2. договору). Наймодавець відшкодовує шкоду, заподіяну третім особам чи наймачеві, якщо буде встановлено, що це відбулося не з вини наймача або внаслідок особливих властивостей чи недоліків, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати (п. 5.3. договору). Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов цього договору особами, які проживають спільно з ним (п. 5.4. договору). Спірні питання щодо цього договору вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством України ( п. 5.5. договору). Пунктом 5.6. передбачено, що сторони звільняються від будь-якої відповідальності, якщо невиконання ними прийнятих на себе впливів буде пов`язане з обставинами, що не залежать від їх волі, або бажання і що знаходяться поза сферою контролю зобов`язаної сторони (Форс-мажор), але при цьому, сторони повинні вжити всіх заходів до взаємного запобігання вчиненню майнових та фінансових втрат. Згідно до акту прийому-передачі житлового приміщення до договору найму від 19.12.2021 року, наймачем були прийняті передані наймодавцем у тимчасове користування об`єкт нерухомого майна та всі невід`ємні технічні пристрої та предмети домашньої обстановки. 13.12.2024 року о 18 год 59 хв у житловому двоповерховому будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] було виявлено пожежу, відповідно до акту про пожежу складеного інспектором головним інспектором ВЗНС ДРУ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області капітана служби ЦЗ Цой Л. від 14.12.2024 року, причиною пожежі стало коротке замикання електромережі. Згідно висновку про причини виникнення пожежі, складеного інспектором головним інспектором ВЗНС ДРУ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області капітана служби ЦЗ Цой Л. від 14.12.2024 року, при детальному огляді електричної мережі було встановлено, що пожежа виникла внаслідок дії теплових проявів електричної енергії у результаті короткого замикання електромережі в електророзподільній шафі у приміщені котельні. При цьому, у п. 15 «Обставини виникнення пожежі» зазначено, що зі слів мешканців котеджного містечка в системі електропостачання мали місце перепади напруги. Перепади напруги в мережі можуть привести до неправильної роботи електроприладів, їх поломки або стати причиною пожеж, будинок де виникла пожежа не був забезпечений стабілізатором напруги, який міг би вирівнювати вхідну напругу та підтримувати на виході її стабільні параметри. Електрична мережа будинку з моменту будівництва та вводу в експлуатацію не мінялася, ремонтні роботи не проводилися, планово-попереджувальні огляди і випробування, зокрема замір опору ізоляції не проводилися. Стіни в приміщені котельні, де виникла пожежа, були оздобленні ПВХ панелями поверх ДСП плит, які в свою чергу були утеплені мінеральною ватою, пожежна небезпека даних будівельних матеріалів є дуже високою, це і призвело до інтенсивного горіння з високою температурою та швидкого розповсюдження пожежі. Особливі умови, що вплинули на поширення пожежі відстань до місця пожежі (більше 3 км) та велика пожежна навантага у вигляді будівельних матеріалів з яких побудований будинок. Умови що ускладнювали її гасіння відсутні. Для подальших слідчих дій матеріали по пожежі буде направлено до відділу поліції у визначені терміни. 02.09.2025 року старшим слідчим СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Сізоненком І. за результатами розгляду клопотання було надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування (за вих. 50.3/47-111СВ) в рамках кримінального провадження №12025042240000111 від 19.02.2025 року, а саме: протоколу огляду місця події від 02.04.2025 року, протокол допиту спеціаліста електричних мереж від 02.04.2025 року, протоколів допиту [PERSON] та [PERSON] та висновок судової пожежної експертизи від 26.05.2025 року судового експерта Кравченка В.В. Згідно протоколу повторного допиту свідка від 17.07.2025 року, в якості свідка було допитано [PERSON] , по суті поставлених запитань свідком було повідомлено, що підключення до живлення будинку генератора було погоджено з власником будинку в телефонному режимі, генератор був у справному стані. Крім того, жодних обмежень чи заборон щодо використання додаткового обладнання в будинку договором не було передбачено. В якості свідка також був повторно допитаний [PERSON] , який повідомив, що підключення генератора до живлення будинку було погоджено з власником будинку, генератор був у справному стані, встановлювали його разом з дружиною, для цього звернулися до [PERSON] , який працював електриком, який в подальшому встановив вказаний генератор та підвів до нього усі комунікації та проводки. Судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експерто-криміналістичного центру МВС України Кравченком В.В. на підставі постанови слідчого СВ ВП №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області про призначення судової пожежно-технічної експертизи від 14.03.2025 року, було складено висновок експерта №СЕ-19/104-25/10853-ПТ від 26.05.2025 року. За результатами проведеної експертизи були зроблені наступні висновки. Осередок пожежі, яка сталася 13.12.2025 року приблизно о 19.00 годині, за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Слобожанське, вул. Харківська, буд. 3, знаходився у верхній частині електророзподільної шафи, розташованої у дальньому лівому куті відносно вхідних дверей в приміщення котельні. Причиною пожежі, яка сталася 13.12.2025 року приблизно о 19.00 годині, є виникнення горіння внаслідок дії теплових проявів електричної енергії у результаті короткого замикання в електророзподільній шафі приміщення котельні під час роботи бензинового генератора. 31.07.2025 року постановою старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Сізоненком І. кримінальне провадження №12025042240000111 від 19.02.2025 року передбачене ч. 2 ст. 194 КК України було закрито у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. Згідно висновку судового експерта №1243/05-25 від 17.09.2025 року, вартість понесеної шкоди домоволодіння [ADDRESS] , внаслідок пожежі, яка відбулася 13.12.2024 року, складає 3375765 грн. (три мільйона триста сімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень). Згідно розрахунку грошового відшкодування завданої моральної шкоди, здійсненого з урахуванням рекомендацій, вказаних у науково-практичному виданні за редакцією Заступника Голови Верховного суду України Шевчука П.І. «Відшкодування матеріальної та моральної шкоди: нормативні акти, роз`яснення, коментарі» вбачається, що розмір завданої моральної шкоди [PERSON] становить 270000 грн. Вартість проведеної судової будівельної-технічної експертизи становить 50889 грн. 60 коп., що підтверджується рахунком №1243 від 17.05.2025 року. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Положеннями ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України визначено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в житлових приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фондів, фонду житлово-будівельних кооперативів та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлових приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їхніх власників (співвласників), користувачів або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. У відповідності до ст. 50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, як би її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок також міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16. Також відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд також враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що вина відповідачів полягає у бездіяльності, а саме в тому, що недотримання ними правил пожежної безпеки при експлуатації електричних приладів у будинку, а саме, бензинового генератору, призвело до виникнення аварійного режиму і пожежі, яка й завдала позивачу майнової шкоди. При цьому, суд критично ставиться до вищевказаних обґрунтувань, оскільки з наявного в матеріалах справи висновку про причини виникнення пожежі від 14.12.2024 року та висновку експерта за результатами провденої пожежно-технічної експертизи від 26.05.2025 року вбачається, що причиною виникнення пожежі в житловому будинку стало коротке замикання електромережі в електророзподільній шафі. Отже, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача були неправомірними або її вина виражається у недотриманні правил пожежної безпеки при експлуатації електричних приладів у будинку, а також наявності причинного зв`язку між її діями/бездіяльністю та заподіяною позивачу шкоди, суду надано не було. Згідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши оцінку кожному доказу окремо, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed