Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Адвокат Панасюк І.І. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, який мотивує тим, що укладений між сторонами шлюб у судовому порядку 05 листопада 2019 року розірвано. Шлюбні відносини між ними припинилися ще задовго до цього. У шлюбі народилося двоє дітей: [INFO] - [PERSON] , [INFO] [PERSON] . На підставі судового наказу Франківського районного суду м. Львів від 05.07.2019 [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дочок у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття. Проте з липня 2019 року і дотепер відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей. [PERSON] і [PERSON] проживають із позивачкою у м. Львові, однак місце проживання молодшої дочки не зареєстроване, оскільки відповідач відмовився надати дозвіл на реєстрацію дитини за місцем проживання її матері або в будь-якому іншому місці. [PERSON] не піклується про дітей, не виявляє заінтересованості їх долею, не цікавиться їх навчанням, станом здоров`я, не дбає про фізичний і духовний розвиток, зокрема не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування. Відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Відтак відповідач не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або іншої участі у вихованні дітей. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ратнівський районний суд Волинської області ухвалою від 21.08.25 року позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі; ухвалою від 22.09.25 відклав підготовче судове засідання у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце засідання та за клопотанням органу опіки та піклування Заболоттівської селищної ради про надання додаткового строку для подання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд ухвалою від 06.10.25 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду; ухвалою від 27.11.25 залучив до участі в розгляді справи як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, пояснила, що відповідач уже вісім років не приїжджає до дітей, молодшої дочки ніколи не бачив, з дітьми не спілкується, на контакт не виходить, із святами не вітає, аліментів не платить, жодних подарунків, коштів не надає. Діти займаються танцями, старша дочка їздила із виступами за кордон, по 5-6 разів на рік виступала в Україні, їй потрібні костюми, інвентар. Молодша дочка мала проблеми зі спиною, потребувала лікування. [PERSON] знає про те, що тато є, однак вона бачила його лише на фотографіях, жодного разу з ним не спілкувалася. Востаннє [PERSON] дзвонив страшій дочці, коли молодшій був один рік. Відповідач має номер телефону обох дітей, [PERSON] раніше дзвонила до нього, однак він розповідав їй якісь дурниці про те, що він їй не тато, ніколи сам до неї не телефонував, на її привітання із днем народження не реагував, тому вона категорично втратила бажання із ним спілкуватися. Вона перешкод відповідачу в спілкуванні з дітьми не чинить, навпаки, бажає аби діти спілкувалися із батьком, однак він їх іґнорує. На її, позивачки, дзвінки він не відповідає, якщо й так то ображає нецензурними словами. Зі слів кумів, односельців відповідача, їй відомо, що [PERSON] став агресивний, неадекватний. Матір відповідача теж не бажає контактувати із дітьми, на її прохання приїхати до внуків відмовилася, мотивуючи великою відстанню. Свого аліментного зобов`язання відповідач не виконує, востаннє сплачував кошти за рішенням суду сім років тому, пояснюючи тим, що діти у нього тільки «на папері». Не бажає аби відповідач у майбутньому мав якісь майнові вимоги до дітей з приводу його можливого утримання. Просить позов задовольнити. Представник позивача позов підтримав, пояснив, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, будь-якої участі в житті дітей не бере. Указав, що, зі слів листоноші, відповідач жодної поштової кореспонденції не отримує, із будинку не виходить. Просить позов задовольнити. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, у поданих заявах просили справу розглянути за їх відсутності, вказали про незаперечення проти задоволення позовних вимог. Відповідачу неодноразово суд скеровував повістки за зарестрованим місцем проживання, однак поштові відправлення було повернуто до суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата. Від отримання однієї із повісток відповідач відмовився. Відтак суд за правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважає [PERSON] таким, що повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, думку неповнолітніх дітей, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про таке. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03 лютого 2009 року до 05 листопада 2019 року. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 05.11.2019 (а.с.18). Згідно із свідоцтвами про народження серії [NUMBER] (а.с.22) та [NUMBER] (а.с.23), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка та діти проживають у м. Львові в будинку, що належить батькові позивачки, при цьому малолітня [PERSON] без реєстрації (а.с.15, 24, 25). Представник позивачки листом від 06.06.25 звертався до [PERSON] із проханням надати дозвіл на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, однак поштове відправлення адресат не отримав у зв`язку із відсутністю його за місцем проживання (а.с.117-119). Діти сторін навчаються у середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 31 м. Львова (а.с. 11, 13). Із довідки за підписом класного керівника Кіданецької Соломії Вікторівни [PERSON] від 14.05.25 (а.с.8), характеристики [PERSON] від 16.10.25 (а.с.74), характеристики [PERSON] (а.с.73) за місцем навчання, вбачається, що педагоги дітей ніколи не бачила у школі їх батька, він не відвідував батьківські збори, не забирав дітей, не цікавився навчанням дівчаток. Позивачка працює, отримує стабільний заробіток, про що свідчать довідки ФОП [PERSON] (а.с. 9, 10) Згідно з довідкою Франківського відділу соціального захисту Львівської міської ради від 20.05.2025 № 860 (а.с. 14) [PERSON] отримувала допомогу як малозабезпечена сім`я відповідно до Закону України «Про державну допомогу малозабезпеченим сім`ям» із 01.01.2025 по 30.06.25. Відповідно до судового наказу Франкісвького районного суду м. Львова від 05.07.2019 №465/3308/19 (а.с. 16) [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) , але не більше десяти прожиткових мінімумів доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття. Станом на 16 червня 2025 року розмір сукупної заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 138206, 02 грн, про що свідчить відповідний розрахунок державного виконавця Ратнівського відділу Державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області (а.с.30-33). Виконавчий комітет Заболоттівської селищної ради рішенням від 03.10.25 №14/3 (а.с.62) затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . Такий же висновок від 02.01.2026 (а.с.103) надала Франківська районна адміністрації Львівської міської ради за місцем проживання дітей. Обидва висновки мотивовані тим, що батько навчанням і вихованням дітей не цікавиться, з доньками уже тривалий час не спілкується, аліменти не сплачує. Підставами для надання такого висновку Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради були характеристики дітей з місця навчання, пояснення позивачки та дочки [PERSON] . У жодному засіданні органів опіки та піклування [PERSON] участі не брав, згідно з інформацією Заболоттівської селищної ради від 23.12.25 він проживає один у батьківському будинку в с-щі Заболоття на [ADDRESS] , однак на телефонні дзвінки не відповідає, будинок зачинений. Суд у присутності представника служби у справах дітей заслухав показання дітей сторін щодо участі батька в їхньому житті. Так, [PERSON] повідомила, що востаннє батька бачила вісім років тому, з ним востаннє спілкувалася по телефону сім років тому. Відтоді його не бачила, з ним не розмовляла, і не бажає спілкування з ним. Батько її із святами не вітає, подарунків не дарує. [PERSON] повідомила, що батька не знає, із ним ніколи не спіклувалася. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За правилами статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 1215 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49). Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого дослідити питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини на спілкування з батьком із врахуванням, при цьому, якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав матері, батька дитини. Так, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини першої). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який суд іде лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі №455/307/22 та інших. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 та інші). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді, коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення й покращення стосунків із неповнолітніми дітьми. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: - у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; - у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Такі висновки узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18. Із досліджених судом доказів суд установив, що відповідач самоусунувався від виховання й утримання дітей, він фактично відсутній у їх житті: якщо старша дочка [PERSON] після спливу восьми років, коли востаннє бачила батька, ще може його згадати, то молодша -його не знає взагалі. [PERSON] зовсім не спілкується з дітьми, не відвідує їх, не з`являється в навчальному закладі, їх життям та здоров`ям не цікавиться, жодної турботи про дітей, їх розвиток не виявляє, не вживає заходів для налагодження комунікації із дітьми. Аналізуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та його байдужість до подальшої долі своїх дітей, з якими спілкування не підтримує, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі. Позивачка самостійно виховує та утримує дочок, займається їх забезпеченням, навчанням та розвитком, на відміну від відповідача, який добровільно пішов із життя дітей, не виявляє до них жодного інтересу, що триває близько восьми років. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо дітей, суд не встановив. Суд, погоджуючись із висновками органів опіки і піклування, уважає наявними усі підстави для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . Суд, задовольняючи позовні вимоги, стягує із відповідача на користь позивачки понесені нею витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved