Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 29 липня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу у них народилось троє дітей, двоє з яких вже дорослі та проживають самостійно окремо, та неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає з березня 2023 року, на той час ще перебували у шлюбі з відповідачем, однак коштів на утримання дитини не надавав, доньку утримує самостійно, веде домашнє господарство, офіційно працює в ТОВ «Алан», щоб мати змогу забезпечити дитині належний рівень життя (їжу, одяг, шкільне приладдя та ін.). Відповідач офіційно працює, має заробітну плату більшу від мінімальної, має підробітки, але коштів на утримання дитини не надає, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) батька щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) батька щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття за минулий період з 01.03.2023 року по день подачі даного позову. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають трьох дітей, одна донька неповнолітня. Відповідач взагалі не виконує батьківські обов`язки, вона сама утримує доньку, батько за три роки перерахував лише 1500 грн. До суду звернулась з позовом про стягнення аліментів 27 серпня 2025 року, раніше не зверталась, мала намір примиритись з відповідачем по справі, однак в травні 2025 року їх шлюб було розірвано, вона звернулась до суду про стягнення аліментів на утримання дитини з дня звернення до суду та за минулий період з 01.03.2023 року, просить позовні вимоги задовільнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мушик В.Л. у судовому засіданні пояснив, що відповідач визнає позовні вимоги частково та вважає, що з нього можуть бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів, починаючи з дати звернення до суду. Відповідач надавав допомогу на утримання доньки, зробив ремонт у кімнаті доньки, надавав кошти на продукти харчування, позивачка з позовом про стягнення аліментів раніше не зверталась. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29 липня 1989 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 01, і зобов`язаний надавати їй допомогу. На момент звернення до суду з даним позовом дитина сторін проживає разом з матір`ю, що не спростовано у судовому засіданні. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст.180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Судом встановлено, що спільна дитина [PERSON] та [PERSON] мешкає разом з матір`ю, але між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини у добровільному порядку, а відтак, вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнім від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивачка не надала суду докази про те, що нею вживалися заходи щодо отримання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати, відмовлявся надавати кошти. Навпаки, матеріали справи містять відомості про надання відповідачем до дня пред`явлення позову часткової допомоги позивачці. Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий період - з 1 березня 2023 року. Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до норм ст.ст. 141, 180 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст. 141 та 430 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат і обумовлює допущення рішення суду до негайного виконання.

Outcome: partial