Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

03.11.2025 року ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 103344748 від 19.09.2021 року, що становить 104280,0 грн., та складається з: 20000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 84280,0 грн. заборгованості за відсотками, та про стягнення заборгованості за Договором № 4339561 від 13.08.2021 року, що становить 91059,0 грн., та складається з: 14143,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 75916,46 грн. заборгованості за відсотками, 1000,0 грн. заборгованості за комісіями. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений Договір № 103344748. Також 13.08.2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений Договір № 4339561. 29.12.2021 року та 13.01.2022 року на підставі укладених договорів факторингу ТзОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги до [PERSON] за вищевказаними кредитними договорами на користь ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». В свою чергу 10.01.2023 року на підставі укладеного договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до [PERSON] за вищевказаними кредитними договорами на користь ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконував, у зв`язку з чим допустив заборгованість по вищевказаних договорах в загальній сумі 195339,46 грн., яку представник позивача просить стягнути на користь товариства. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. 05.11.2025 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 11.11.2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачалось, що недоліки позовної заяви усунуто частково, однак з метою забезпечення доступу до правосуддя, суд вважав за можливе відкрити провадження у справі. Також представник позивача подав клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, в т.ч. інформацію чи видавалась на ім`я [PERSON] банківська картка № [NUMBER] , з зазначенням ідентифікаційних даних власника картки та повного номеру картки, інформації щодо фінансового номера телефону за вказаною платіжною карткою та чи є номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] , докази зарахування на цю банківську картку кредитних коштів в сумі 20000,0 грн. - 13.08.2021 року та в сумі 20000,0 грн. - 19.09.2021 року, шляхом надання виписки за період з 13.08.2021 року по 23.08.2021 року та з 19.09.2021 року по 29.09.2021 року. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.11.2025 року вирішено прийняти до розгляду позовну заяву, відкрити провадження у справі та справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Також вказаною ухвалою було частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» належним чином посвідчені документи, які містять інформацію про видачу та належність [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] та рух коштів по ній за 13.08.2021 року та 19.09.2021 року з відображенням часу зарахування коштів на суми 20000,0 грн. та 20000,0 грн. 27.11.2025 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на виконання вимог ухвали суду направив на адресу суду витребувану інформацію. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. 12.12.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Хворост Д.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначила, що з умов договору № 103344748 від 19.09.2021 року вбачається, що кредит надається строком на 30 днів з 19.09.2021 року по 19.10.2021 року. Посилання позивача на умови пролонгації не змінює правової природи прострочення. Сам факт користування кредитними коштами після завершення строку кредитування є простроченням виконання зобов`язання. За таких умов проценти за користування кредитом не можуть нараховуватись, оскільки строк дії договору завершився. Отже за вказаним кредитним договором позивач мав би право на стягнення процентів за користування кредитом в сумі 3780,0 грн. Також з умов договору № 4339561 від 13.08.2021 року вбачається, що кредит надається строком на 30 днів з 13.08.2021 року по 12.09.2021 року. З виписки первісного кредитора ТзОВ «Мілоан» вбачається, що у період з 16.08.2021 року по 14.09.2021 року нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 0,38%. В подальшому договір було пролонговано на 48 днів, а саме по 30.10.2021 року, та нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 0,63%. В подальшому, 13.01.2022 року, ТзОВ «Мілоан» переуступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором № 4339561 від 13.08.2021 року та станом на 10.01.2023 року нарахувало відповідачу відсотки на суму 91059,46 грн. Новий кредитор ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не нараховував відсотків за користування кредитом. Сторона відповідача не погоджується з нарахованими процентами в сумі 75916,46 грн. Зокрема за п. 2.3.1.2 договору пролонгація не може перевищувати 60 днів. Отже строк кредитування закінчився 30.10.2021 року. Враховуючи погашення відповідачем тіла кредиту на суму 5857,0 грн. та процентів на суму 4831,0 грн., фактичний залишок боргу становить 14143,0 грн. за тілом кредиту та 2450,66 грн. за відсотками нарахованими по 30.10.2021 року. Враховуючи вищенаведене вважає, що заборгованість за кредитним договором № 4339561 від 13.08.2021 року становить 17930,16 грн. (14143,0 грн. - тіло кредиту, 2450,66 грн. - відсотки за користування кредитом), а за кредитним договором № 103344748 від 19.09.2021 року становить 23780,0 грн. (20000,0 грн. - тіло кредиту, 3780,0 грн. відсотки за користування кредитом). Також зазначила, що долучені позивачем виписки за кредитними договорами, складені позивачем, не можуть відображати рух коштів по банківському рахунку відповідача, оскільки не є первинними документами та не можуть підтверджувати наявність заборгованості та її розмір. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, що підтверджують ініціювання переказу первісними кредиторами кредитних коштів на рахунок відповідача. Також у відповідності до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин, зазначено, що відповідач звільняється від відповідальності перед кредитором за прострочення виконання зобов`язанння, в т.ч. щодо стягнення з нього відсотків за таке прострочення за ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім цього, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, просила зменшити витрати позивача, понесені на професійну правничу допомогу, до 3000,0 грн., а також просила стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в сумі 8500,0 грн. У задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. 16.12.2025 року представник позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» подав до суду відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що відповідач отримав кредитні кошти за кредитними договорами, що підтверджується квитанціями ТзОВ «ФК «Елаєнс». Відповідач частково сплачував заборгованість тобто фактично визнав кредитні правовідносини. Щодо доказів перерахування кредитних коштів відповідачу, позивачем було подано відповідне клопотання про витребування доказів. Розрахунки заборгованості містять чіткі відомості про складові суми заборгованості та періоди її нарахування. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін (п. 2.3.2. Договору). Також відповідно до п.п.2.4.1., 2.4.2 Договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, за який продовжено строк кредитування. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4 п. 3.2.5 договору. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору, отже погодив розмір та порядок нарахування відсотків, передбачені умовами кредитного договору. Також відповідач не навів обґрунтувань не співмірності витрат, понесених позивачем на правову допомогу, зі складністю справи та не надав будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Також щодо понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, то дані витрати є неспівмірними та очевидно завищеними. До цього ж матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт, акт прийому-передачі послуг, докази оплати за надані послуги, тощо. А тому вважає, що в задоволенні вказаних вимог відповідача слід відмовити або суттєво зменшити розмір судових витрат. 16.12.2025 року представник позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» повторно подав клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, в т.ч. інформацію чи видавалась на ім`я [PERSON] банківська картка № [NUMBER] , з зазначенням ідентифікаційних даних власника картки та повного номеру картки, інформації щодо фінансового номера телефону за вказаною платіжною карткою та чи є номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] , докази зарахування на цю банківську картку кредитних коштів в сумі 20000,0 грн. - 13.08.2021 року та в сумі 20000,0 грн. - 19.09.2021 року, шляхом надання виписки за період з 13.08.2021 року по 25.09.2021 року. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2025 року в задоволенні повторного клопотання представника позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про витребування доказів від 16.12.2025 року було відмовлено. Ухвалами Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2026 року, 14.01.2026 року, 28.01.2026 року та 19.02.2026 року представникам відповідача [PERSON] - адвокатам Хворост Д.М. та Іжику А.В. та представникам позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - адвокату Синиченко Д.В. та Німченко А.Р. було забезпечено можливість взяти участь в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 16.02.2026 року представник позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» подав до суду письмові пояснення, до яких долучив письмові докази на підтвердження сплати відповідачем платежів з метою пролонгації строку кредитування на пільгових умовах за договором № 4339561 від 13.08.2021 року. Зокрема зазначив, що п. 2.3. договорів містить умови, на яких здійснюється пролонгація строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах. Пунктом 2.3.1.1. договорів передбачено, що для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Також п. 2.3.1.2 договорів визначено порядок пролонгації на стандартних (базових) умовах, відповідно до якого позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день у разі продовження позичальником користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Отже за договором № 103344748 від 19.09.2021 року з 20.10.2021 року відбулась автопролонгація строку кредитування, але не більше ніж на 60 днів. Тоді як за договором № 4339561 від 13.08.2021 року відповідач скористався правом на пролонгацію строку кредитування на пільгових умовах, шляхом внесення відповідних платежів 12.09.2021 року, 15.09.2021 року, 30.09.2021 року та 15.10.2021 року, внаслідок чого строк кредитування було продовжено на 48 днів. 31.10.2021 року відповідач не здійснював платежів, а тому відбулась автопролонгація, яка тривала до 29.12.2021 року, тобто не більше 60 днів. В подальшому новим кредитором ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було здійснено нарахування процентів за договором № 103344748 від 19.09.2021 року за період з 29.12.2021 року по 23.02.2022 року, а також за договором № 4339561 від 13.08.2021 року за період з 13.01.2022 року по 23.02.2022 року у відповідності до п. 4.2 договорів, яким передбачено змінену процентну ставку згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивачем не здійснювалось жодних нарахувань. Враховуючи вищенаведене вважає, що нарахування процентів здійснено правомірно. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - адвокат Німченко А.Р. в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні 04.02.2026 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - адвокат Синиченко Д.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що відповідач належним чином не виконував свої обов`язки за двома кредитними договорами, у зв`язку з чим, на умовах передбачених договорами, строк дії договорів був продовжений та відповідачу нараховувались проценти за користування грошовими коштами. Вважає, що витрати на правову допомогу, які просить стягнути відповідач, є завищеними. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча була належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в т.ч. в порядку ст. 128 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Хворост Д.М. не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні 04.02.2026 року проти задоволення позовних вимог заперечила, зазначила, що позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за двома кредитними договорами в межах строку кредитування - 30 днів, оскільки відповідач отримав грошові кошти за кредитними договорами. Звернула увагу суду, що твердження представника позивача щодо пролонгації кредитних договорів є необґрунтованими, оскільки оновлених графіків по сплаті кредиту матеріали справи не містять. Також просила врахувати, що умови договорів є незрозумілими та непрозорими, а споживач-позичальник [PERSON] є вразливою стороною через меншу обізнаність у фінансових тонкощах, нерівності переговорних можливостей, тощо. Тому всі сумніви щодо трактування положень кредитних договорів слід трактувати на користь позичальника. Зазначила, що витрати на правову допомогу понесені позивачем в сумі 25000,0 грн. є завищеними та підлягають зменшенню до 3000,0 грн. Також ствердила, що за договором № 4339561 від 13.08.2021 року відповідачем були здійснені виплати, які перекривають суму заборгованості за цим договором. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іжик А.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив частково, а саме визнав позов лише в частині заборгованості: - за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року у розмірі 17930,16 грн. (14143,0 грн. - залишок заборгованості за тілом кредиту; 3787,16 грн. залишок заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 14.08.2021 року по 30.10.2021 року); - за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року у розмірі 23780,0 грн. (20000,0 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3780,0 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 20.09.2021 року по 19.10.2021 року. Щодо стягнення комісії в розмірі 1000,0 грн. за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року заперечив, оскільки позивач не мав права встановлювати комісію у договорі та вважає її неправомірною. Також вказав, що оскільки [PERSON] 12.09.2021 року, 15.09.20212 року, 30.09.2021 року та 15.10.2021 року здійснив сплату грошових коштів за цим договором, отже він ініціював продовження строку кредитування (пролонгацію на 48 днів) за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року, а тому нарахування процентів за цей період вважає правомірним. Зазначив, що витрати на правову допомогу понесені позивачем в сумі 25000,0 грн. є завищеними. Просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8500,0 грн., а витрати позивача на професійну правничу допомогу стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Вислухавши позиції учасників справи, проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, ознайомившись з відзивом на позовну заяву та відповіддю на відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 13.08.2021 року [PERSON] (відповідач) заповнив анкету-заяву на кредит № 4339561 (а.с. 15-15 зворот), за результатами розгляду якої 13.08.2021 року між первісним кредитором - ТзОВ «Мілоан» та позичальником - [PERSON] (відповідач) був укладений договір про споживчий кредит № 4339561 (далі - Кредитний договір). Відповідно до його умов кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, передбачену п. 1.5.1 Договору, та проценти за користування кредитом, передбачені п.п. 1.5.2, 1.6 Договору, відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1), у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Загальний розмір кредиту становить 20000,0 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 13.08.2021 року. Остаточний термін повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом - 12.09.2021 року. Комісія за надання кредиту становить 1000,0 грн., яка нараховується за ставкою 5,0 % від суми кредиту одноразово. Нараховані проценти за користування кредитом за весь строк кредитування складатимуть 3780,0 грн., які нараховуються за ставкою 0,63 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (Розділ 1 Кредитного договору) (а.с. 9-13 Том 1). Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби та підписується позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (СМС) на мобільний номер телефону позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору (Розділ 6 Кредитного договору). Також до матеріалів позовної заяви позивачем долучено правила надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021 року), Графік платежів за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до Договору) та та паспорт споживчого кредиту (Додаток № 2 до Договору), які підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та у зазначених документах міститься інформація, необхідна для укладення договору про споживчий кредит, його виконання та порядку погашення заборгованості (а.с. 13 зворот - 14 зворот, 16-20 Том 1). Згідно п. 2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 13.08.2021 року ТзОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти в розмірі 20000,0 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується копією квитанції ТзОВ «ФК «Елаєнс» від 13.08.2021 року (а.с. 21 Том 1) та випискою по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «А-Банк» на ім`я [PERSON] , з детальною інформацією про надходження 13.08.2021 року на картковий рахунок відповідача коштів в сумі 20000,0 грн. (а.с. 201-204 Том 1). Також 19.09.2021 року [PERSON] (відповідач) заповнив анкету-заяву на кредит № 103344748 (а.с. 30-30 зворот), за результатами розгляду якої 19.09.2021 року між первісним кредитором - ТзОВ «Мілоан» та позичальником - [PERSON] (відповідач) був укладений договір про споживчий кредит № 103344748 (далі - Кредитний договір). Відповідно до його умов кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, передбачену п. 1.5.1 Договору, та проценти за користування кредитом, передбачені п.п. 1.5.2, 1.6 Договору, відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1), у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Загальний розмір кредиту становить 20000,0 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 19.09.2021 року. Остаточний термін повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом - 19.10.2021 року. Комісія за надання кредиту становить 1100,0 грн., яка нараховується за ставкою 5,50 % від суми кредиту одноразово. Нараховані проценти за користування кредитом за весь строк кредитування складатимуть 3780,0 грн., які нараховуються за ставкою 0,63 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (Розділ 1 Кредитного договору) (а.с. 24-28 Том 1). Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби та підписується позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (СМС) на мобільний номер телефону позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору (Розділ 6 Кредитного договору). Також до матеріалів позовної заяви позивачем долучено правила надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021 року), Графік платежів за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до Договору) та та паспорт споживчого кредиту (Додаток № 2 до Договору), які підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та у зазначених документах міститься інформація, необхідна для укладення договору про споживчий кредит, його виконання та порядку погашення заборгованості (а.с. 28 зворот - 29 зворот, 31-35 Том 1). Згідно п. 2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 19.09.2021 року ТзОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти в розмірі 20000,0 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується копією квитанції ТзОВ «ФК «Елаєнс» від 19.09.2021 року (а.с. 36 Том 1) та випискою по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «А-Банк» на ім`я [PERSON] , з детальною інформацією про надходження 19.09.2021 року на картковий рахунок відповідача коштів в сумі 20000,0 грн. (а.с. 197-200 Том 1). Так відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Оскільки у наявних в матеріалах справи: копії Договору про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року з Додатками до нього та копії Договору про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року з Додатками до нього зазначені всі істотні умови кредитних договорів, зокрема: сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, комісія, графік платежів; вказані документи, підписані власноручним електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором - R54314 та Z82618), про що також свідчать довідки про ідентифікацію (а.с. 20 зворот, 35 зворот Том 1), суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитні договори та не був проінформований про всі істотні умови кредитних договорів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»). Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому за змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Споживче кредитування». За змістом положень ст.ст. 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Нормами ст.ст. 1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Положеннями ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. 29.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 29-12/2021-45 (а.с. 40-49 Том 1). З копії Реєстру боржників до Договору факторингу № 29-12/2021-45 від 29.12.2021 року (а.с. 51-52 зворот Том 1), затвердженого актом приймання-передачі від 29.12.2021 року (а.с. 50 зворот Том 1), вбачається, що ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) передано, зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] (відповідач) за Кредитним договором № 103344748 від 19.09.2021 року на сумарну заборгованість 47280,0 грн., яка складається з: 20000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 27280,0 грн. заборгованості за процентами. Порядок нарахувань та погашень заборгованості по вказаному кредиту відображено у відомостях, складених первісним кредитором ТзОВ «Мілоан» за період з 20.06.2021 року по 23.10.2021 року (а.с. 36 зворот - 37 зворот Том 1). Відповідно до п. 7.1. Договору факторингу розмір фінансування за реєстром боржників складає 1647008,45 грн., яку фактор зобов`язаний сплатити на користь клієнта, шляхом одноразового перерахування грошових коштів протягом п`яти банківських днів з дати підписання цього договору. Платіжним дорученням № 0316900000 від 30.12.2021 року ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) здійснило повну оплату на рахунок ТзОВ «Мілоан» згідно Договору факторингу № 29-12/2021-45 від 29.12.2021 року на загальну суму 1647008,45 грн. (а.с. 49 зворот Том 1). Також 13.01.2022 року між ТзОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79 (а.с. 53-62 Том 1). З копії Реєстру боржників до Договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 року (а.с. 64-65 зворот Том 1), затвердженого актом приймання-передачі від 13.01.2022 року (а.с. 63 зворот Том 1), вбачається, що ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) передано, зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] (відповідач) за Кредитним договором № 4339561 від 13.08.2021 року на сумарну заборгованість 61359,16 грн., яка складається з: 14143,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 46216,16 грн. заборгованості за процентами, 1000,0 грн. заборгованості за комісією. Порядок нарахувань та погашень заборгованості по вказаному кредиту відображено у відомостях, складених первісним кредитором ТзОВ «Мілоан» за період з 13.08.2021 року по 29.12.2021 року (а.с. 21 зворот - 23 Том 1). Відповідно до п. 7.1. Договору факторингу розмір фінансування за реєстром боржників складає 3686675,52 грн., яку фактор зобов`язаний сплатити на користь клієнта, шляхом одноразового перерахування грошових коштів протягом п`яти банківських днів з дати підписання цього договору. Платіжним дорученням № 321170001 від 14.01.2022 року ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) здійснило повну оплату на рахунок ТзОВ «Мілоан» згідно Договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 року на загальну суму 3686675,52 грн. (а.с. 62 зворот Том 1). В подальшому 10.01.2023 року між ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (позивач) було укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 66-76 Том 1). Відповідно до п. 5.1. Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги сторони погодили, що первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників та документацію на умовах та в порядку визначених цим договором. Первісний кредитор має право передавати документацію в тому числі у вигляді копій договорів. При цьому, умови передачі документації будуть вважатись виконаними. З копії Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 79-83 зворот Том 1), затвердженого актом приймання-передачі від 10.01.2023 року (а.с. 78-78 зворот Том 1), вбачається, що ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (позивач) передано, зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] , а саме: за Кредитним договором № 4339561 від 13.08.2021 року на сумарну заборгованість 91059,46 грн., яка складається з: 14143,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 75916,46 грн. заборгованості за процентами, 1000,0 грн. заборгованості за комісією; за Кредитним договором № 103344748 від 19.09.2021 року на сумарну заборгованість 104280,0 грн., яка складається з: 20000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 84280,0 грн. заборгованості за процентами. Порядок нарахувань та погашень заборгованості по вказаних кредитах відображено у розрахунках заборгованості, складених попереднім кредитором ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 38-38 зворот Том 1). Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (позивач) набуло право вимоги за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року та за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року щодо боржника [PERSON] (відповідач). Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року та за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року і станом на 15.10.2025 року допустив перед позивачем заборгованість, яка згідно розрахунків становить: за Договором № 4339561 від 13.08.2021 року - 91059,46 грн., яка складається з: 14143,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 75916,46 грн. заборгованості за відсотками, 1000,0 грн. заборгованості за комісією, та за Договором № 103344748 від 19.09.2021 року - 104280,0 грн., яка складається з: 20000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту, 84280,0 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 39-39 зворот Том 1). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаними договорами, відповідачем та його представниками по справі суду не представлено. Суд критично відноситься до посилань представника відповідача про те, що позивачем було неправомірно встановлено комісію за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року в розмірі 1000,0 грн. Зокрема відповідач ознайомився зі всіма умовами надання кредиту, в т.ч. п.1.5.1 договору, у якому передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 1000,0 грн., яка нараховується за ставкою 5,0% від суми кредиту одноразово, розумів, що підписує та укладає договір на вищевказаних умовах, а отже позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Водночас стосовно заперечень відповідача та його представників в частині нарахованих відсотків суд виходить з наступного. Згідно п. 2.2.2. договорів нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору. Пунктом 2.2.3. договорів передбачено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову ) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової згоди Позичальника. Згідно п. 2.3.1. договорів продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: 2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Відповідно п. 2.3.1.2. договорів пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умова пільгових умовах, дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Як вбачається з п. 2.3.2. Розділ 2.3 договорів є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин(и) щодо якої (их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(i) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. Договору. Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п.1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком. Згідно п. 2.4.1. договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Згідно з п. 4.2 договорів у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Представник позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у своїх письмових поясненнях посилався на те, що новим кредитором ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було здійснено нарахування процентів за договором № 103344748 від 19.09.2021 року за період з 29.12.2021 року по 23.02.2022 року, а також за договором № 4339561 від 13.08.2021 року за період з 13.01.2022 року по 23.02.2022 року у відповідності до п. 4.2 договорів, яким передбачено змінену процентну ставку згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте у даному випадку з умов вищевказаних договорів та розрахунків заборгованості складених попередніми кредиторами ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом відбувалось у зв`язку з пролонгацією кредитних договорів, тобто відсотки продовжували нараховуватись за договором як плата за отримання кредиту. До цього ж у розрахунках заборгованості, складених попереднім кредитором ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», відсутні відомості про те, що нарахування процентів здійснювались у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та зазначено, що заборгованість за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України становить 0,00 грн. Отже посилання представника позивача на те, що нарахування попереднім кредитором ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» процентів за договором № 103344748 від 19.09.2021 року за період з 29.12.2021 року по 23.02.2022 року, а також за договором № 4339561 від 13.08.2021 року за період з 13.01.2022 року по 23.02.2022 року, здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому у суду відсутні підстави вважати, що такі проценти були нараховані за прострочення відповідачем виконання умов кредитних договорів згідно п. 4.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так умовами Договору про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року, укладеного з [PERSON] , зокрема п.п. 1.3, 1.4 передбачено, що кредит надається загальним строком на 30 днів з 13.08.2021 року до 12.09.2021 року. Також умовами Договору про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року, укладеного з [PERSON] , зокрема п.п. 1.3, 1.4 передбачено, що кредит надається загальним строком на 30 днів з 19.09.2021 року до 19.10.2021 року. Позивач, як на підставу нарахування відсотків, заявлених до стягнення, посилається на те, що строк кредитування не закінчився, а умовами договорів передбачено його пролонгацію. Пунктом 2.3. вищевказаних Договорів передбачено порядок пролонгації (продовження) строку кредитування та нарахування процентів протягом періоду, на який продовжено строк кредитування. Позичальник має вчинити дії, передбачені п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у тому числі, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження-поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування. За Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року ТОВ «Мілоан» нараховано відсотки за 138 днів на суму 46216,16 грн. за період з 14.08.2021 року по 29.12.2021 року, в той час як строк, на який надавався кредит, становить 30 днів. До цього ж новий кредитор ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» також продовжував нараховувати відсотки та за період з 13.01.2022 року по 23.02.2022 року (42 дні) нарахував заборгованість за відсотками в сумі 29700,30 грн. В свою чергу за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року ТОВ «Мілоан» нараховано відсотки за 90 днів на суму 27280,0 грн. за період з 20.09.2021 року по 18.12.2021 року, в той час як строк, на який надавався кредит, становить 30 днів. До цього ж новий кредитор ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» також продовжував нараховувати відсотки та за період з 29.12.2021 року по 23.02.2022 року (57 днів) нарахував заборгованість за відсотками в сумі 57000,0 грн. Отже, за таких умов договорів, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року лише за 30 днів, а за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року лише за 30 днів, починаючи з дня укладення договорів. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позичальником дій, які б підтверджували його намір пролонгації зобов`язання за договорами про споживчий кредит у відповідності до п.2.3.1.2 договорів, позивачем та його представником не надано, а тому відсутні правові підстави для нарахування відсотків поза межами договору. Водночас з розрахунку заборгованості, складеного ТзОВ «Мілоан» (первісний кредитор) (а.с. 21 зворот - 23 Том 1), вбачається, що 12.09.2021 року, 15.09.20212 року, 30.09.2021 року та 15.10.2021 року [PERSON] (позичальник) ініціював продовження строку кредитування за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року, у відповідності до п. 2.3.1.1 Договору, шляхом внесення платежів на погашення заборгованості по нарахованому тілу кредиту, процентах та сплати комісії за пролонгацію. Тому строк кредитування було продовжено на 48 днів, а саме до 30.10.2021 року включно. Вказані обставини також підтверджуються копіями меморіальних ордерів (а.с. 54-55 зворот Том 2) та цей факт не заперечувався стороною відповідача. Доказів того, що позичальник вп`яте, після завершення строку кредитування 30.10.2021 року, ініціював продовження строку користування позикою, як зазначено в розділі 3 Договору, та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 3780,0 грн. (п. 1.5.2), а Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 3780,0 грн. (п. 1.5.2), а тому суд приходить до висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитними коштами підлягала б стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас враховуючи те, що за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року відбулась пролонгація, розмір процентів за користування кредитом за період з 14.08.2021 року по 30.10.2021 року становив 8618,16 грн., в т.ч.: 3780,0 грн. за період з 14.08.2021 року по 12.09.2021 року; 366,66 грн. за період з 13.09.2021 року по 15.09.2021 року; 1650,0 грн. за період з 16.09.2021 року по 30.09.2021 року; 1485,0 грн. за період з 01.10.2021 року по 15.10.2021 року; 1336,50 грн. за період з 16.10.2021 року по 30.10.2021 року. З відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитними договорами, складеними первісним кредитором ТОВ «Мілоан», встановлено, що [PERSON] було здійснено часткове погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року, а саме: сплачено заборгованість за тілом кредиту в сумі 5857,0 грн.; сплачено заборгованість за процентами в сумі 4831,0 грн. Враховуючи вищенаведене, заборгованість за кредитними договорами становить: за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року - 18930,16 грн., яка складається з: 14143,0 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3787,16 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 14.08.2021 року по 30.10.2021 року; 1000,0 грн. заборгованості за комісією; за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року - 23780,0 грн., яка складається з: 20000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3780,0 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 20.09.2021 року по 19.10.2021 року. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування за Договорами про споживчий кредит, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 1.4 Договорів про споживчий кредит термін повернення кредитів визначено 30.10.2021 року (з урахуванням пролонгації за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року) та 19.10.2021 року (за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року), тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам після спливу такого строку відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договорів відсутні. Позивачем відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за вищевказаними договорами був пролонгований кредитодавцем відповідно до договорів, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), тому строк кредитування за вищевказаними договорами становив: 79 днів (Договір про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року) та 30 днів (Договір про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року). Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит). З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач не подав належних та допустимих доказів, які обґрунтовують його позовні вимоги в частині нарахування заборгованості по процентах та пролонгації строку кредитування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4339561 від 13.08.2021 року у розмірі 18930,16 грн, яка складається з: 14143,0 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3787,16 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 14.08.2021 року по 30.10.2021 року; 1000,0 грн. заборгованості за комісією; та заборгованості за Договором про споживчий кредит № 103344748 від 19.09.2021 року у розмірі 23780,0 грн., яка складається з: 20000,0 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3780,0 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 20.09.2021 року по 19.10.2021 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 529,53 грн. (платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 0570390013 від 30.10.2025 року, а.с. 116). В ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Також відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Суд звертає увагу на постанову Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000,0 грн. представником позивача було додано копії договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАС АССІСТАНС», заявки на надання юридичної допомоги № 2150 від 01.09.2025 року, витягу з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року та прайс-листа, відповідно до яких загальна сума гонорару за надання правової допомоги складає 25000,0 грн. (а.с. 89-94 зворот Том 1). Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що позивачем не надано платіжних документів, що свідчать про оплату гонорару адвокату в сумі 25000,0 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Однак Верховним Судом сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ, про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи (постанова Верховного Суду від 20.10.2021 року справа № 757/29103/20-ц). Отже, при такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 5465,0 грн. Також на підтвердження понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8500,0 грн. представником відповідача було додано копії договору про надання правової допомоги № 176 від 24.11.2025 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Хворост Д.М., детального опису робіт (наданих послуг), акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 11.12.2025 року та платіжної інструкції № 1.415906053.1 від 24.11.2025 року, відповідно до яких загальна сума гонорару за надання правової допомоги складає 8500,0 грн. (а.с. 223-225 зворот Том 1). Отже, при такому вирішенні позову, з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру відхиленої частини позовних вимог, а саме в сумі 6641,05 грн.

Outcome: partial