Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

ТДВ "СГ "Оберіг" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає наступне. 04.05.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Opel Astra", д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Внаслідок ДТП декілька транспортних засобів отримали механічні пошкодження, їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, таким чином встановлено факт, що відповідач після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу "Opel Astra", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ "СГ "Оберіг" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-214350192. Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ "СГ "Оберіг" здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування № EP-214350192 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу "FORD FUSION", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . За полісом страхування № EP-214142412 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 0,00 грн), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 12300,00 грн. На виконання полісу страхування № EP-214350192, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу "FORD FUSION", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , здійснено виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 12300,00 грн. Крім того, вважає за необхідне заявити ще вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань, а саме: інфляційні втрати; пеню та три відсотки річних. Оскільки письмова досудова вимога до відповідача не направлялась, подання цієї позовної заяви є першим пред`явленням вимоги у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України. Відповідно, боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, з наступного дня після подання позову. Саме з цієї дати підлягають нарахуванню передбачені ЦК України інфляційні втрати, пеня та три відсотки річних до дня фактичного виконання рішення суду. Просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 12300,00 грн, з яких: сума виплаченого страхового відшкодування, що підлягає оплаті відповідачем в порядку регресу в розмірі 12300,00 грн, штрафні санкції, а саме: інфляційні втрати, пеню та три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з дати подання позову до суду включно до дати ухвалення судового рішення, розрахунок яких необхідно здійснити судом, а також судові витрати, які складаються із: витрат на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено право на подання відзиву на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Позивачу визначено право на подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву. Станом на 03.03.2026 відзив на позов від відповідача [PERSON] до Тиврівського районного суду Вінницької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі останній був належним чином повідомлений, в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Так, згідно з відповіддю з ЄДДР № 2201341 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На зазначену адресу рекомендованим листом скеровано копію ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області про відкриття провадження у справі. 03.02.2026 до суду повернулось рекомендоване повідомлення із відміткою - адресат відсутній. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов такого висновку. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що 04.05.2023 о 22:05 год по вул. Заболотного, 31, в м. Вінниці водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом "OPEL ASTRA", д.н.з. [NUMBER] , не слідкував за дорожньою обстановкою, не був уважний, не обрав безпечну швидкість в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб "FORD C-MAX", д.н.з. [NUMBER] , після чого по інерції здійснив наїзд на транспортний засіб "FORD FUSION", д.н.з. [NUMBER] , які перебували в нерухомому стані. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.3б, п. 12.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2023 у справі № 127/13494/23 (а.с.12). Крім того, 04.05.2023 о 22:05 год по вул. Заболотного, 31, в м. Вінниці водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом "OPEL ASTRA", д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на транспортний засіб "FORD C-MAX", д.н.з. [NUMBER] , після чого по інерції здійснив наїзд на транспортний засіб "FORD FUSION", д.н.з. [NUMBER] , які перебували в нерухомому стані та, будучи причетним до ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Тобто своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.10а ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.07.2023 у справі № 127/13490/23 (а.с.10зворот-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Opel Astra", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , застрахована згідно з полісом серії [NUMBER] в ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу "FORD FUSION", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.14). Відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 11.05.2023 у транспортного засобу "FORD FUSION", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , зафіксовано пошкодження крила переднього справа, переднього бампера. Акт огляду складений на підставі зовнішнього огляду автомобіля. З актом огляду ознайомлений власник транспортного засобу [PERSON] , акт склав [PERSON] (а.с.15). Згідно з калькуляцією ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" установлено, що вартість ремонту зі зносом становить 13300,00 грн (а.с.16). Із заяви про виплату страхового відшкодування від 06.06.2023 встановлено, що у зв`язку з настанням страхового випадку 04.05.2023, за договором страхування № ЕР-214350192 від 28.04.2023, належне потерпілій особі (за вирахуванням суми франшизи 0,00 грн) страхове відшкодування складає 12300,00 грн (а.с.13зворот). Відповідно до страхового акту № 42914/1/1 від 06.08.2023, ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" здійснило виплату потерпілому, на підставі умов договору страхування, страхове відшкодування в розмірі 12300,00 грн.(а.с.16зворот). З платіжного доручення № 6441 від 07.08.2023 убачається, що ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" перерахувало згідно зі страховим актом № 42914/1/1 від 06.06.2023 страхове відшкодування в розмірі 12300,00 грн (а.с.17). Правовідносини, які виникли в даному випадку між сторонами щодо відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу регулюються нормами ЦК України, а також спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", від 01.07.2004 №1961-IV, який був чинним на час виникнення даних правовідносин. Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (ст. 1 Закону України "Про страхування"). Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. За правилами ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Статтею 5 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Відповідно до ст. 38.1.1 в Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі -Закон 1961-IV) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Суд приймає до уваги доведеність протиправної поведінки відповідача та причинного зв`язку між діями відповідача у виді порушення ПДР України та спричинення шкоди потерпілому. Суд враховує те, що розмір виплати, проведеної позивачем, підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема копіями матеріалів страхової справи. Враховуючи те, що відповідач самовільно залишив місце пригоди, суд вважає доведеним право позивача зворотної вимоги на підставі ст. 38.1.1 в Закону 1961-IV. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи суд, дійшов висновку, що позовні вимоги представника позивача ТДВ "СГ "Оберіг" стосовно стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 12300,00 грн є обґрунтованими та належно доведеними, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, а саме: інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з дати подання позову до суду включно до дати ухвалення судового рішення, суд зазначає таке. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Отже, після виконання позивачем своїх зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач 31.12.2025 звернувся до відповідача з позовом у порядку регресу про виплату грошових коштів. Згідно з даними відстеження поштового відправлення за трек-номером 5001100080872, 17.01.2026 позов з додатками повернувся позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання. Отже, датою початку розрахунку штрафних санкцій є 17.01.2026, а закінчення 03.03.2026 - дата ухвалення рішення. Беручи до уваги, що відповідач узяті на себе грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, з нього на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 0 грн та три відсотки річних у розмірі 46,50 грн за період з 17.01.2026 по 03.03.2026. Щодо стягнення з відповідача пені суд зазначає таке. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦКУ разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, розмір штрафних санкцій може бути встановлений договором або законом. При цьому законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Разом з тим, полісом ЕР № 214350192 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу - автомобіля марки Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] , який долучив позивач (а.с.13), не передбачено сплату пені за порушення строків виконання зобов`язання, не визначено її розміру. За приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Тобто, спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язок по сплаті пені покладено на страховика за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, оскільки це не передбачено сторонами у договірному порядку та прямо не передбачено законом, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 7300,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між ТДВ "СГ "Оберіг" та ФОП адвокатом Войціховським А.В. 16.07.2025 укладений договір про надання професійної правничої допомоги (а.с.17зворот-19). До позову додано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу (а.с.19зворот), акт прийому-передачі наданих послуг № 42914/1/1 від 06.12.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025 (а.с.21). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТДВ "СГ "Оберіг" витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, має невеликий обсяг досліджуваних доказів та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000,00 грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі грн 2422,40 грн, всього стягнути судових витрат 6422,40 грн (4000,00+2422,40).

Outcome: approved