Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У червні 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 15.09.2023 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір кредитної лінії №856858308. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно п. 2.1 Договору Товариство надає Позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі 19 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Підписанням цього Договору відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №28/1118-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор за Реєстром прав вимоги №277 від 26.03.2024 року відступив ТОВ «Таліон Плюс», як фактору, за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №856858308 від 15.09.2023 року. 19 грудня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Договір факторингу №19/1224-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №856858308 від 15.09.2023 року. 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» Договір факторингу №29/05/25-Е, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №856858308 від 15.09.2023 року. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договорами не виконала. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 30.09.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від представника відповідача адвоката Вуїв О.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки умова договору про нарахування відсотків за користування кредитними коштами з використанням процентної ставки 2,98% в день є нікчемною, тому заборгованість за відсотками не підлягає стягненню з відповідачки. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15.09.2023 року між відповідачкою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір кредитної лінії №856858308 (далі Договір). Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 19 000 грн. Дисконтний строк користування складає 21 днів, кінцева дата повернення кредиту 15.10.2028 року, проценти за користування кредитом: дисконтна процентна ставка 1,05 % від суми кредиту за кожен день користування коштами; Індивідуальна процентна ставка 1,05 % від суми кредиту за кожен день користування коштами у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2 договору дії щодо продовження Дисконтного періоду, після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються ставкою 2,98 % від суми кредиту за кожен день користування коштами від суми залишку кредиту. Положеннями п. 8.4. Договору передбачено, що після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти, що становить 2,98 процентів в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. Положеннями п. 11.1. Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Положеннями п. 14.1. Договору передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила та паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця : www.moneyveo.ua. Як вбачається з доводів позовної заяви відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, в передбачені Договором строки суму позики та відсотки за користування ним позичальнику не сплатила. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №28/1118-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор за Реєстром прав вимоги №277 від 26.03.2024 року відступив ТОВ «Таліон Плюс», як фактору, за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №856858308 від 15.09.2023 року. 19 грудня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Договір факторингу №19/1224-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №856858308 від 15.09.2023 року. 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» Договір факторингу №29/05/25-Е, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №856858308 від 15.09.2023 року. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. У свою чергу відповідачкою не доведено того, що вона сплачувала заборгованість за договором позики первісному чи новому кредитору. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальнику кредиту на її особисту банківську картку (реквізити якої зазначено останньою в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 15.09.2023), що підтверджується копією Платіжного доручення від 15.09.2023 року, а також копією довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про зарахування коштів в сумі 19 000 грн. 15.09.2023 року на рахунок 5375-41ХХ-ХХХХ-7283. Відповідно до відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 02.10.2025 року на ім`я [PERSON] (ідент.номер: [NUMBER] ) в банку емітовано платіжну карту № [NUMBER] . Відповідно до відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 02.10.2025 року на платіжну карту № [NUMBER] відбулось зарахування 15.09.2023 р. у сумі 19 000 грн.. Зі свого боку [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Таким чином, встановивши, що право позивача було порушено внаслідок неповернення кредиту відповідачем, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у сумі 18 998,27 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками в сумі 70 090,48 грн., суд зазначає наступне. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (далі Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до частини 5 статті 8 Закону № 1734-VIII (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VIII (підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до частини 5 статті 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно пункту 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1734-VIII», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно). Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Разом з цим судом враховано, що відповідно до п. 8.3.1, 8.3.2 кредитного договору, процентна ставка становить 1,05% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до п. 8.4 кредитного договору, процентна ставка становить 2,98% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Однак, згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 22.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 15.09.2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом та дія договору не закінчено на момент набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що в пункті 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Зважаючи на викладене вище, за період з 15.09.2023 року (день укладення договору) по 19.02.2024 року проценти за користування кредитними коштами нараховувались з розрахунку обумовленої сторонами денної відсоткової ставки з урахуванням сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором (сплата тіла кредиту, відсотків) в розмірі 19 031 грн. з яких відповідно до розрахунку заборгованості сплачена сума за тілом складає 1,73 грн. сплачена сума за відсотками складає 19 029,27 грн.. Станом на 19.02.2024 року включно загальний залишок заборгованості становить 21 716,90 грн., заборгованість за відсотками становить 2 718,63 грн. (21 716,90 грн. 18 998,27 грн.). За період з 20.02.2024 року по 22.04.2024 року (день закінчення встановлених законодавством перших 120 днів) проценти за користування кредитними коштами повинні були нараховуватись із застосуванням максимальної розміру денної процентної ставки розміром 2,5%, що за 63 дні становить 29 922,48 грн.(18 998,27 х 2,5% = 474,96х63) За період з 23.04.2024 року (початок періоду встановлених законодавством наступних 120 днів) по 17.06.2024 року (день закінчення нарахування відсотків за кредитним договором) проценти повинні були нараховуватись із застосуванням максимальної розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5%, що за 56 днів становить 15 958,32 грн. (18 998,27х1,5%=284,97х56) З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що прострочена заборгованість [PERSON] по процентам становить 48 599,43 грн. (2 718,63+29 922,32+15 958,32). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №856858308 від 15.09.2023 року підлягає частковому задоволенню на загальну суму 67 597,70 грн. (48 599,43 грн. + 18 998,27 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції в національній валюті від 26 червня 2025 р. №19902 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи вищезазначене, та враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (76%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 841 грн. 02 коп.. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., то в цій частині суд виходить з наступного. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання правничої допомоги від 29.05.2025 року №29/05/25-01, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та АБ «Тараненко та партнери», з додатками у вигляді Додаткової угоди №25770838782 від 29.05.2025 року із реєстром боржників та заборгованості, копії Акту прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року, що містять перелік наданих правових та юридичних послуг, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: складання позовної заяви 2 год., вартість послуги 5 000 грн., вивчення матеріалів справи 2 год., вартість послуги 1 000 грн.; Підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором - 1 год., вартість послуги 500 грн.; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором 1 год., вартість послуги 500 грн.. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач не заявляла клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір. Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (76%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 040 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: partial