Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

У квітні 2024 року на адресу суду надійшла вищевказана заява. Свої вимоги мотивував тим, що його рідний брат [PERSON] є інвалідом першої групи дитинства у зв`язку з розладом психіки та перебуває на обліку у психіатричному кабінеті амбулаторії м. Боярка. Вказав, що з братом та їхньою мамою [PERSON] є ВПО з тимчасово окупованої території Запорізької області. З 24.06.2022 року тимчасово проживають за адресою: [ADDRESS] . За своїм станом, унаслідок хвороби брат страждає на стійкий психічний розлад, не може керувати своїми діями, висловлювати свої думки, майже не розмовляє, не розуміє обставини, що відбуваються навколо нього. Зазначене свідчить про хронічний, стійкий психічний розлад здоров`я [PERSON] , внаслідок чого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Просив суд визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] . Встановити опіку над [PERSON] та призначити його опікуном. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2024 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2025 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу. 18 квітня 2025 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта. У судове засідання заявник та його представники вимоги заяви підтримали просили суд задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні заінтересована особа та його представник вимоги заяви підтримали просили суд задовольнити в повному обсязі. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Вказала, що у зв`язку з хворобою чоловіка вимушена виїхати за його місцем проживання в Запорізьку область. Просила суд задовольнити заяву. У судове засіданні [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник заінтересованої особи опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки ( піклування) та стороннього догляду при виконавчому комітеті Боярської міської ради не з`явився, направив до суду подання, в якому не заперечували проти задоволення заяви про визнання особи недієздатною та просили встановити над ним опіку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. (ч. 1ст. 293 ЦПК України) Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є братом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] є інвалідом першої підгрупи «Б», інвалідність з дитинства, довічно, що підтверджується довідкою акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1083694 від 07.09.2022 року. Відповідно до довідки потребує стороннього догляду, рекомендації лікування у психіатра, сімейного лікаря. Відповідно до витягу ВР-001981712 МВС України [PERSON] , [INFO] станом на 03.01.2024 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до акту №03-36/68 від 23.02.2024 року вбачається, що [PERSON] проживає разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №213-ц від 14.04.2025 року [PERSON] , [INFO] страждає на хронічний, стійкий психічний розлад важку розумову відсталість внаслідок хвороби Дауна F 72.0 за МКХ-10. за своїм психічним станом [PERSON] не здатний усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Таким чином, враховуючи пояснення заявника, представників, надані в судовому засіданні, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , громадина України, недієздатним. Згідно з поданням Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Боярської міської ради вбачається, що останні просять встановити опікунство над [PERSON] , [INFO] , особою інвалідністю І групи, призначити [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений». Розгляд справ про визнання фізичної особи недієздатною здійснюється судом у порядку окремого провадження, визначеному цивільним процесуальним законом. Згідно із частиною першою статті 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (частина перша статті 296 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом ст. 55 ЦК України опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно із приписами ст. 62 ЦК України опіка встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки, або за місцем проживання опікуна. Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних стосунках з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливостей особи виконувати обов`язки опікуна. Згідно з ч. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів. На підставі ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до ч. 3ст. 12ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину, правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України, так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи таку особу, покладає на суд обов`язок вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення піклувальника, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує, перш за все, найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання піклувальником своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 41 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 59 ЦК України визначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. За вимогами ч. 1ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку та піклування над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, обмеження її цивільної дієздатності і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4Правил, опікун/піклувальник зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун/піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Суд, ухвалюючи рішення про не дієздатність фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України). Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Системно проаналізувавши зміст зазначених вище норм права, можливо дійти висновку, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (див. постанову Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити його опікуном за поданням органу опіки та піклування. У матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів того, що дійсно [PERSON] проживає спільно з [PERSON] тривалий час, доказів піклування про особу, який потребує сторонньої допомоги. Інших осіб, які можуть піклуватись про особу та мають бажання і можливості, судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву у повному обсязі. Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, обмежено дієздатним визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання особи обмежено дієздатним два роки.

Outcome: approved