Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. 22.07.2025 з метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивачу було відмолено у заведенні спадкової справи після смерті батька у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою. За життя [PERSON] заповіт не склав, тому позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька. [PERSON] , як спадкоємець першої черги, мав на меті успадкувати майно, яке належало його батькові, однак у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я та наявності захворювання, яке потребувало стаціонарного лікування, обстеження, реабілітації та в подальшому постійного нагляду лікарів, позивач був змушений проходити, передусім лікування, що в результаті стало перешкодою у своєчасному подані заяви про прийняття спадщини у визначений законодавством строк. Отже, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте в силу непереборних обставин, які є поважними, не зміг вчасно оформити спадщину. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визначення йому додаткового строку в два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 21.10.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та докази по справі у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 21.10.2025 та позовну заяву із доданими до неї документами було отримано відповідачем 24.10.2025, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 38) 14.11.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення Вінницької міської ради, а 21.11.2025 - заява про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, до якої додано відзив. Ухвалою суду від 18.12.2025 відмовлено відповідачу у прийнятті до розгляду письмових пояснень по справі від 14.11.2025; продовжено відповідачу процесуальний строк, встановлений судом ухвалою від 21.10.2025 для подання відзиву на позовну заяву і усіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду) та прийнято до розгляду поданий представником відповідача 26.11.2025 відзив на позовну заяву і додані до нього документи, а також запропоновано учасникам справа надати відповідні заяви по суті справи. Від позивача відповідь на відзив на позовну заяву на адресу суду не надходила. Також, ухвалою суду від 18.12.2025 було витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Слєсарєва Валерія Валерійовича належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . 07.01.2026 на адресу суду надійшла витребувана ухвалою суду від 18.12.2025 інформація. Ухвалою суду від 02.02.2026 було закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 03.03.2026 судом прийнято до розгляду подані адвокатом позивача разом із клопотанням від 25.02.2026 докази по справі, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу судового засідання. У судовому засіданні адвокат позивача підтримала позовні вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивач, будучи обізнаним про смерть батька та необхідність прийняття спадщини, без поважних на те причин пропустив встановлений законом шестимісячний строк. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 18.07.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2639. (а.с. 5) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 18.07.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Вінниці, актовий запис № 34. (а.с. 6) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. 22.07.2025 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Слєсарєвим В.В. повідомлено [PERSON] про відмову у заведенні спадкової справи після смерті [PERSON] , у зв`язку із пропуском шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (а.с. 7-8) Згідно повідомлення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Слєсарєва В.В. № 05/01-16 від 06.01.2026, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась. (а.с. 58) З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82868146 від 13.10.2025 вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] . (а.с. 19-20) Згідно довідки військово-лікарської комісії № 17/161 від 18.01.2025 [INFO] , солдату запасу [PERSON] проведено медичний огляд позаштатною постійно-діючою ВЛК, діагностовано ППР внаслідок вживання алкоголю. (а.с. 84) З військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 18.01.2025 медичною комісією при [INFO] визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення. (а.с. 76-81) Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.09.2025, [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом «ГРВІ гострий обструктивний бронхіт середнього ступеня важкості». (а.с. 9) Із консультаційного висновку спеціаліста № 7, складеного КНП «Вінницька міська клінічна лікарня № 1», [PERSON] до 26.06.2025 проходив стабілізуючи терапію, а після цього підтримуючу. (а.с. 87) Відповідно до довідки військово-лікарської комісії П № 86/2011 від 04.05.2023 [INFO] , [PERSON] діагностовано повну адентію верхньої щелепи, частково нижньої щелепи, гіперметропія сл.ст.; визнано обмежено придатним до військової служби. (а.с. 85) Як вбачається з обліково-послужної картки до військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , 31.10.2025 був призваний у ЗСУ, 06.11.2025 прийняв військову присягу у [INFO] . (а.с. 82-83) Позивач вважає, що визначений законом строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, а тому потребує додаткового строку для подання відповідної заяви. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 21.10.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення адвоката позивача, думку представника відповідача, дослідивши письмові пояснення викладені учасниками справи в заявах по суті справи, а також оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи нижченаведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] у м. Вінниці. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлим [INFO] [PERSON] заповіт складено не було. При цьому судом не встановлено наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] , крім позивача - [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем. У ході розгляду справи судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , позивач не проживав із спадкодавцем, отже не є таким, що фактично прийняв спадщину. Спадкова справа до майна померлого не заводилась. Позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Водночас, положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено можливість визначення судом спадкоємцю додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, у разі пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , останнім днем звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було 24.06.2025. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 22.07.2025. Так, судом встановлено, що пропуск позивачем строку на прийняття спадщини є незначним. Однак, сам по собі факт того, що пропущений строк для прийняття спадщини є незначним, без доведення поважності причини його пропуску, не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини оскільки така причина не пов`язана з наявністю об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк. Судом прийнято до уваги, що позивач 31.10.2025 був призваний у ЗСУ і наразі проходить військову службу, однак дана обставина жодним чином не впливала на прийняття ним спадщини у встановлений законом строк. Як вбачається з матеріалів справи, у строк, визначений законом для прийняття спадщини, позивач у зв`язку із розладами психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю (активна залежність ІІ ст.) з 02.06.2025 до 26.06.2025 отримував стабілізуючу терапію, а потім підтримуючу, перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, позивач звертався до медичної установи у зв`язку із захворюванням на гострий обструктивний бронхіт середнього ступеня важкості; проходив ВЛК. Судом прийнято до уваги, що алкогольна залежність II ступеня це важка, хронічна хвороба, яка спричинила у позивача психічні та поведінкові розлади, хоча наразі позивач виконує свій військовий обов`язок. Отже, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що встановлені судом обставини щодо стану здоров`я позивача на момент сплину строку для прийняття спадщини, є саме тими непереборними обставинами, що виникли незалежно від волі позивача, пов`язані з об`єктивними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає, що повідомлені позивачем та його адвокатом причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини у своїй сукупності є поважними. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Тому, враховуючи вищезазначене, виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах справи, а також положення ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту цивільних прав та інтересів позивача шляхом визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] два місяці з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ухвалюючи дане рішення про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, ст.ст. 1296 - 1299 ЦК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Водночас, враховуючи клопотання позивача, викладене у позовній заяві, та адвоката позивача, заявлене у ході розгляду справи, суд вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved