Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

До Звенигородського районного суду Черкаської області 11 грудня 2025 року звернулося Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі директора Відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 13 967,04 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] 20.12.2024 о 06:17 год по вул. Шевченка, 71 в с. Майданівка, Звенигородського району Черкаської області, керуючи автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на залізобетонну електроопору №2/1a повітряної лінії-0,4 кв Лінія-3 від підстанції 329 (далі - П-0,4 кВ Л-З ТІІ-329), що належить на праві власності АТ «Черкасиобленерго». Внаслідок пошкодження вказаної електроопори, яка стала непридатною для використання, порушено нормальну роботу об`єкту електроенергетики, що призвело до припинення електропостачання споживачам. Для відновлення електропостачання виконані відновлювальні роботи по заміні залізобетонної опори. Вартість відновлювальних робіт, згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за 20.12.2024 - 20.12.2024 складає 13 967,04 грн без ПДВ. Для відновлення енергопостачання по ПЛ-0,4 кВ Л-3 від ТП-329 в с. Майданівка, позивач виконав відновлювальні роботи за власний рахунок, оскільки відповідач до оператора системи розподілу з заявою про відшкодовування завданих збитків не звертався. Позов отриманий судом 11.12.2025 та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Смовж О.Ю. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю. від 23 грудня 2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі за допомогою даних Єдиного демографічного реєстру, прийнято зазначену вище позовну заяву у справі до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 26.01.2026. Відзиву від відповідача на позов, інших заяв, клопотань до суду не надходило. Представник позивача Марченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вину визнав повністю, пояснив, що розуміє та погоджується з тим, що винен у ДТП та заподіяв шкоду позивачу шляхом пошкодження електроопори в с. Майданівка. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, о 06 год. 17 хв 20.12.2024 року в с. Майданівка, Звенигородського району по вул. Шевченка, 71, водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.1 ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.01.2025 у справі № 694/31/25, яка набрала законної сили 31.01.2025 року, винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, за вищевказаним фактом ДТП, визнано відповідача [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи та пояснень самого відповідача, зазначену постанову суду він не оскаржував, при розгляді адміністративного правопорушення вину визнав повністю і в скоєному розкаявся. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини, встановлені постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.01.2025 року, зокрема, чи мало місце ДТП та чи вчинено воно з вини відповідача [PERSON] , не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, яка стосується цивільно-правової відповідальності за наслідки цих дій. Відповідно до довідки №1393/25/2025 від 26.11.2025 року головного бухгалтера ВСП «Звенигородських енергетичних мереж» про балансову належність майна відомо, що залізобетонна опора №2/1a від ТП-329 в с. Майданівка є складовою частиною повітряної лінії-0,4 кВ Лінія-3 від підстанції 329 с. Майданівка інв. № 78000223 і знаходиться на балансі ВСП «Звенигородських енергетичних мереж» АТ «Черкасиобленерго». Згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт за 20.12.2024 - 20.12.2024 та журналом обліку робіт по нарядах і розпорядженнях, де міститься запис, що згідно наряду № 1067 проведено заміну опори № 2/1а в с. Майданівка 20.12.2024 внаслідок ДТП. Відповідно до листа Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області № 137268-2025 від 26.06.2025р., в якому пунктом 2 вказано, що повідомлення про скоєння ДТП зареєстровано за № 31123 від 20.12.2024 р. та відносно [PERSON] складено протокол серії ЕПР № 200731 за ст. 124 КУпАП. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із наступних правових норм. Відповідно до ч.1-2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст. 1187 ЦК України). За загальним правилом, встановленим частиною 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, мiж ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачу була спричинена шкода. У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винуватість відповідача у вчиненні ДТП, не підлягають доказуванню. Тобто наявний причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, яка полягає у збитті електроопори. Таким чином судом встановлено, що позивачу Акціонерному товариству «Черкасиобленерго» в особі директора Відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі», на балансі якого перебувала електроопора, що пошкоджена в результаті ДТП, завдана відповідачем [PERSON] , під час керування ним транспортним засобом, матеріальна шкода на загальну суму 13 967,04 грн, що підтверджується долученими документами на підтвердження витрат її заміни. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Доказів спростування розміру вартості заміни електроопори суду не надано. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. При цьому, згідно встановлених обставин, даних про наявність дійсного полісу страхування до матеріалів справи не долучено, а тому відповідач повинен нести відповідальність за завдану шкоду. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, а саме про стягнення заподіяної позивачеві внаслідок ДТП шкоди у розмірі 13 967,04 грн з відповідача. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності зі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved