Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

09.10.2017 [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказує, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2002 по 13.03.2017. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти були придбані: пилосос «Samsung CS4023» вартістю 2200 грн.; пральна машина «Indesit WITL106» вартістю 2392,30 грн.; холодильник «Samsung RL44ECIS» вартістю 4325 грн.; ноутбук «Dell Inspiron 3737» вартістю 7072,67 грн.; мережевий бездротовий маршрутизатор «Tp-link tl-wr940» вартістю 471,42 грн.; маніпулятор миша «Logitech M705» вартістю 455,75 грн.; планшетний ПК «Orion TP700B» вартістю 535,50 грн.; комп`ютерна клавіатура «Logitech g103» вартістю 400 грн.; меблева шафа вартістю 8700 грн.; меблева вітальня вартістю 6000 грн.; диван та два крісла вартістю 17000 грн.; човен резиновий надувний «Storm» вартістю 4000 грн.; телевізор «Samsung CS-21S1R» вартістю 5900 грн.; електрична м`ясорубка «Liberton 1400W» вартістю 1000 грн.; вентилятор «Aurora» вартістю 600 грн., а всього на загальну 61052,64 грн. Крім того, в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль Peugeot 206 XR+ VIN-код [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку з розірванням шлюбу між сторонами виник спір щодо поділу вищезазначеного майна. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд: виділити із спільної сумісної власності подружжя у її приватну власність пральну машину «Indesit WITL106», холодильник «Samsung RL44ECIS», мережевий бездротовий маршрутизатор «Tp-link tl-wr940» та телевізор «Samsung CS-21S1R», а відповідачу [PERSON] - пилосос «Samsung CS4023», ноутбук «Dell Inspiron 3737», маніпулятор миша «Logitech M705», планшетний ПК «Orion TP700B», комп`ютерну клавіатуру «Logitech g103», меблеву вітальню, диван та два крісла, човен резиновий надувний «Storm»; телевізор «Samsung CS-21S1R», електричну м`ясорубку «Liberton 1400W», вентилятор «Aurora»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 17437,23 грн. компенсацію за частку у спільній сумісній власності подружжя; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] , за кожним окремо, по 1/2 частці у спільної часткової власності на автомобіль Peugeot 206 XR+ VIN-код [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . 06.03.2018 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому вказує, що ціни на спірне майно позивачем значно завищенні, оскільки з моменту його придбання минуло близько 11 років та дане майно зносилось. Також, ноутбук «Dell Inspiron 3737», мережевий бездротовий маршрутизатор «Tp-link tl-wr940», маніпулятор миша «Logitech M705», планшетний ПК «Orion TP700B» та комп`ютерна клавіатура «Logitech g103» було придбано за особисті кошти відповідача, оскільки позивач під час шлюбу ніде не працювала, не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, зловживала алкогольними напоями і по цим причинам декілька разів лікувалась від алкоголізму та до теперішнього часу з цих відстав перебуває на обліку КЗ «КПНД» ДОР». Проте, відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги лише в частині виділення позивачу [PERSON] ноутбуку «Dell Inspiron 3737», мережевий бездротовий маршрутизатор «Tp-link tl-wr940», маніпулятор миша «Logitech M705», планшетний ПК «Orion TP700B» та комп`ютерна клавіатура «Logitech g103» і так як вказане майно знаходиться у нього, він готовий компенсувати їй вартість цього майна в сумі 11738,18 грн., а також виділити позивачу планшетний ПК «Orion TP700B» (а.с.33-34). 13.03.2018 представником позивачем надана відповідь на відзив на позовну заяву в якій вказує, що після укладення шлюбу на позивача [PERSON] покладався обов`язок із ведення домашнього господарства, а тому щоденне виконання позивачем цих обов`язків позбавляли її можливості влаштуватись на роботу або отримувати дохід з інших джерел. Також, з 2007 року сторони переїхали жити до матері позивача у зв`язку з необхідністю здійснювати її догляд. Доглядаючи матір, позивач отримувала відповідну соціальну допомогу, яка разом із пенсійними виплатами матері та доходами відповідача формували їх спільний сімейний бюджет до грудня 2015 року. Крім того, син позивача [PERSON] продав належну йому квартиру та частину виручених коштів він передав позивачу для погашення кредиту за купівлю автомобіля. Таким чином, хоча й позивач й не мала постійного самостійного заробітку під час шлюбу з відповідачем, однак це було пов`язано із наявністю поважних причин, що є беззаперечною підставою вважати набуте ними під час шлюбу майно їх спільною власністю (а.с.35-36). 06.07.2018 відповідач [PERSON] надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких вказує, що між ним та позивачем ніякого розподілу власних прав та обов`язків не було, а позивач просто не хотіла працювати та зловживала алкогольними напоями, а розмір отриманої нею соціальної допомоги був замалий для формування з неї сімейного бюджету. Про продаж квартири сином позивача відповідачу нічого не відомо, гроші за купівлю автомобіля йому позивач не надавала, а погашення кредиту за купівлю автомобіля відповідач здійснював з одноразової допомоги, яку он отримав у кінці 2007 року за втрату здоров`я працюючи на підприємстві. Також, частину коштів для погашення кредиту на купівлю автомобіля відповідач брав в кредит в іншому банку та в борг у свого знайомого (а.с.53-54). В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав, що викладені ним у запереченнях на відповідь на відзиву. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2002 по 13.03.2017 (а.с.3). В період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне майно: пилосос «Samsung CS4023», пральна машина «Indesit WITL106», холодильник «Samsung RL44ECIS», ноутбук «Dell Inspiron 3737», мережевий бездротовий маршрутизатор «Tp-link tl-wr940», маніпулятор миша «Logitech M705», планшетний ПК «Orion TP700B», комп`ютерна клавіатура «Logitech g103», меблева шафа, меблева вітальня, диван та два крісла, човен резиновий надувний «Storm»; телевізор «Samsung CS-21S1R», електрична м`ясорубка «Liberton 1400W», вентилятор «Aurora», автомобіль Peugeot 206 XR+ VIN-код [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . Факт придбання вищевказаного майна в період шлюбу між сторонами визнавався ними під час розгляду справи. Вартість придбаного майна, відповідно до звіту про оцінку вартості майна від 12.04.2021, станом на дату проведення оцінки становить 24882,57 грн. (а.с.155-224). Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Водночас, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таким чином, суд вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Як слідує з заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідач [PERSON] , заперечуючи позовні вимоги, посилається на те, що позивач [PERSON] не працювала та не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, оскільки зловживала алкогольними напоями і по цим причинам декілька разів лікувалась від алкоголізму та до теперішнього часу з цих відстав перебуває на обліку КЗ «КПНД» ДОР» в той час як він працював, мав стабільний дохід та крім заробітної плати отримав ще й одноразову виплату за втрату працездатності під час робити на підприємстві (а.с.33-34, 53-54). Зазначені обставини підтверджуються випискою з амбулаторної карти (а.с.87) та медичними картками стаціонарного хворого №2486 та №3410, що були витребувані судом з КЗ «КПНД» ДОР» на підставі ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.08.2018 (а.с.74-75). Також, викладені відповідачем доводи, щодо постійної його праці під час шлюбу з позивачем, систематичне отримання ним заробітної плати, а також одноразової виплати за втрату працездатності під час робити на підприємстві не спростовувались позивачем під час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Враховуючи викладені обставини, суд вважає можливим відступити від засади рівності часток подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц. Відповідно до звіту про оцінку вартості майна від 12.04.2021, ринкова вартість спірного майна становить: пилосос «Samsung CS4023» - 1139,60 грн., пральна машина «Indesit WITL106» - 2990 грн., холодильник «Samsung RL44ECIS» - 3779,60 грн., ноутбук «Dell Inspiron 3737» - 4558 грн., мережевий бездротовий маршрутизатор «Tp-link tl-wr940» - 546,80 грн., маніпулятор миша «Logitech M705» - 967 грн., планшетний ПК «Orion TP700B» - 811,85 грн., комп`ютерна клавіатура «Logitech g103» - 551,85 грн., меблева шафа 1200 грн., меблева вітальня 1176 грн., диван та два крісла 2600 грн., човен резиновий надувний «Storm» - 3498,95 грн.; телевізор «Samsung CS-21S1R»» - 262,50 грн., електрична м`ясорубка «Liberton 1400W» - 791,05 грн., вентилятор «Aurora» - 9,37 грн. (а.с.155-224). Суд вважає, що зазначений звіт про оцінку вартості майна від 12.04.2021 є належним і достовірним доказом у справі та ставити його під сумнів підстав не вбачає. Таким чином, різниця вартості спірного майна при поділі його між сторонами у зазначений позивачем спосіб становить 9724,77 грн. Водночас, враховуючи, те, що позивач в період шлюбу не працювала та зловживала алкогольними напоями, вказані обставини свідчать про те, що остання не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, а тому суд вважає необхідним виділити їй у приватну власність із спільної сумісної власності подружжя пральну машину «Indesit WITL106», холодильник «Samsung RL44ECIS», мережевий бездротовий маршрутизатор «Tp-link tl-wr940» та телевізор «Samsung CS-21S1R» без стягнення з відповідача грошової компенсації різниці вартості спірного майна, що фактично буде відповідати 1/3 частці в належному позивачу майні подружжя. Щодо позовних вимог в частині поділу автомобіля Peugeot 206 XR+ VIN-код [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , то слід зазначити наступне. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Якщо за позовом одного з подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20. Таким чином, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту її прав, а також не заявлено позовну вимогу про стягнення грошової компенсації за частку спірного автомобіля та враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги в частині поділу автомобіля Peugeot 206 XR+ VIN-код [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем за подачу позовної заяви був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.15), а тому, враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати зі спливти судового збору в розмірі 213,33 грн.

Outcome: partial