Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] договору позичальнику було надано кредит у сумі 8000 грн на строк 360 днів. 31.03.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено договір факторингу №31/03/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним кредитним договором у загальному розмірі 51 200 грн, у тому числі: сума кредиту 8000 грн, проценти, нараховані первісним кредитором 27840 грн, проценти, нараховані позивачем за 128 календарні дні - 15360 грн. В порядку ч.10, ч.11 ст. 265 ЦПК України органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення нараховувати інфляційні витрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 31.10.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 12.01.2026 року за клопотанням представника позивача витребувано докази від АТ «Ощадбанк». У судове засідання сторони не з`явилися. Відповідно до позовної заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] направив письмові пояснення відповідно до яких заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вказував на те, що кредитні кошти не отримував, договір не підписував. Щодо укладання вказаного договору дізнався через телефонний дзвінок на мобільний номер, після чого звернувся до відділення поліції з заявою про шахрайство. Позовні вимоги не визнає. Від представника позивача відповідь на пояснення не надійшла. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Судом встановлено, що 12.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладений договір №4884750 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сума кредиту складає 8000 грн, строк кредиту360 днів: з 112.08.2024 по 06.08.2025, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів. Договір укладений в електронній формі, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти перераховані у безготівковій формі за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , вказаними відповідачем під час укладення договору. Ухвалою від 26.01.2026 за клопотанням позивача витребувано з Акціонерного товариства АТ «Ощадбанк», інформацію, що містить банківську таємницю. АТ «Ощадбанк» надана відповідь, за змістом якої в установі банку на ім?я [PERSON] відкрито банківський рахунок, до якого емітованого банківську платіжну карту№ [NUMBER] , на зазначену картку було зараховано кошти у сумі 8000 грн (а.с.183). Згідно з договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином згідно статті 514 Цивільного кодексу України до позивача як до нового кредитора перейшли права первісного кредитора внаслідок відступлення права вимоги. Позивач зазначає, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало і перерахувало кредитні кошти на картку відповідача. Отримання відповідачем кредитних коштів у визначеному договором розмірі підтверджується інформацією банку, наданою на запит суду. До позовної заяви додана копія документу, підписаного директором ТОВ «Лінеура Україна», під назвою «Розрахунок заборгованості за договором №4884750 від 12.08.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 31 березня 2025 року. Зазначений документ містить відомості про стан заборгованості за кредитним договором протягом періоду з 18 червня 2024 року по 31 березня 2025 року, у ньому відображено розмір основного боргу, нарахованих процентів та здійснених платежів за кожний операційний день. З розрахунку видно, що погашення основної заборгованості за кредитом у розмірі 10000 грн не відбувалося. Проценти за період з 18 червня 2024 року по 31 березня 2025 року нараховувалися у розмірі 1,5 відсотки в день, що складає 150 грн. Щодо посилань відповідача на те, що відсутні докази про перерахування кредитних коштів на його рахунок, суд приходить до висновку, що дані заперечення є необґрунтованими та не доведеними належними доказами. Крім того суд зазначає, що незважаючи на дані заперечення, відповідач не оскаржував правомірності укладення кредитного договору, а також не був позбавлений можливості надати докази, які підтверджують або спростовують отримання ним кредитних коштів. Крім того, як вбачається з довідки №508 від 05.01.2026 видана командиром військової частини [NUMBER] - [PERSON] проходить військову службу з 07.12.2025 по теперішній час (а.с.182). Суд зауважує, що відповідач не звільняється від сплати відсотків оскільки останній був призваний з 07.12.2025 року як військовослужбовець. Таким чином, якщо вказаний період не збігається з періодом мобілізації або проходження служби, військовослужбовець несе відповідальність на загальних підставах. Загальна сума процентів, нарахованих первісним кредитором 27840 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача суму процентів, нарахованих ним за 128 календарні дні за процентною ставкою 1,5 відсотка в день у розмірі 15360 грн. Загалом первісним кредитором нараховані проценти за ставкою 1,5 відсотки в день за період з 12.08.2024 по 31.03.2025, позивачем як новим кредитором нараховані проценти за такою ж ставкою за період з 01.04.2025 по 06.08.2025. За змістом пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки за договором споживчого кредиту не може перевищувати 2,5 відсотка, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 не може перевищувати 1,5 відсотка, а з 20 серпня 2024 року не може перевищувати 1 відсотка денної процентної ставки. Отже нарахування процентів за користування споживчим кредитом за ставкою 1,5 відсотки в день після 19 серпня 2024 року є неправомірним. Тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за ставкою 1,5 відсотки в день за період з 20.08.2024 по 06.08.2025. На день розгляду справи судом відсутні відомості про погашення відповідачем існуючої заборгованості за тілом кредиту 8000 грн та відсотків, нарахованих згідно з умовами кредитного договору у розмірі 27840 грн. Тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають частковому задоволенню у розмірі 14947,66 грн, у тому числі: тіло кредиту 8000 грн, відсотки 27840 грн. Щодо вимог позивача про нарахування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних витрат і 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при прийнятті рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 18.04.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також надання даному органу роз`яснень щодо порядку проведення нарахувань у разі часткового погашення боргу, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Як передбачено частиною 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено мінімальну суму судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 за подання заяви в електронному вигляді 2422,40 грн майнові вимоги позивача підлягають задоволенню частково, тому сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1696 грн (35840*100/51200=70%, 70%*2422,40/100=1696). Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу складають 10000 грн. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.

Outcome: partial