Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена заява [PERSON] , в якій остання посилалась на те, що разом зі своїми батьками постійно проживала в кімнаті гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання заявниці у гуртожитку зареєстровано з 26.10.2007 року по теперішній час. 01.11.2014 року вона уклала шлюб із [PERSON] . [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , яка за згодою обох батьків з народження по даний час проживає в кімнаті в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , разом із заявницею та бабусею. Однак, за сімейними обставинами дитину зареєстрували за зазначеним місцем проживання тільки 20.02.2025 року. Чоловік заявниці та батько дитини зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР №1068 від 13.10.2025 (витяг з домової книги про склад родини та реєстрації) гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на балансі КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР. Особовий рахунок був відкритий на батька заявниці [PERSON] (помер [INFO] , знято з реєстрації 01.10.2021 року). За адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] з 25.07.1997 року - колишня дружина (матір заявниці); заявниця з 26.10.2007 року - донька; [PERSON] з 20.02.2025 - онука (донька заявниці). Малолітня дитина, [PERSON] , у період з 03.03.2016 року по 20.02.2025 року хоча й не була зареєстрована, однак постійно проживала та користувалася кімнатою в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Заявниця звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із запитом щодо переліку документів, необхідних для приватизації вищезазначеної кімнати. Серед інших документів Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було повідомлено про необхідність надання відомостей про реєстрацію [PERSON] у період з 03.03.2016 року по 20.02.2025 року. Посилаючись на вказані обставини, що її донька дійсно фактично постійно мешкала разом із заявницею з моменту народження за адресою: [ADDRESS] , проте у період з 03.03.2016 року по 20.02.2025 року не була зареєстрована за вказаною адресою, остання просила суд встановити відповідний факт Ухвалою Центрального районного суду м.Дніпра від 07.11.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в судовому засіданні. В призначене на 03.03.2026 року судове засідання заявник та заінтересовані особи, їх представники не з`явились. Представник заявниці в поданій заяві просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити заяву. Заінтересовані особи - [PERSON] та [PERSON] , в наданих заявах просили розглядати справу без їх участі, зазначивши, що не заперечують проти задоволення заяви. Представник органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. З урахуванням вищенаведеного та положень ст.ст.211,223,247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та їх представників, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу фіксації. Перевіривши доводи, викладені в заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; -заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); -чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20). Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.ч.1-4,6 ст.29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Заявниця в заяві про встановлення факту постійного проживання її доньки за вказаною адресою посилається на те, що встановлення даного факту їй необхідно для реалізації права на приватизацію. У ч.3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». За приписами ч.1 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до п.п.17,18,20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства №396 від 16.12.2009 року з метою приватизації житла громадянин зокрема повинен подати довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі та документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Відповідно до п.п.19,20 Положення довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 (із змінами), документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Формування та ведення Реєстру територіальної громади, а також здійснення обліку місця реєстрації фізичних осіб і видача довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб покладено на Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.. Під час розгляду справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно довідки КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР №1068 від 13.10.2025 року (витяг з домової книги про склад родини та реєстрації) гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на балансі КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР. Особовий рахунок був відкритий на батька [PERSON] - [PERSON] (помер [INFO] , знято з реєстрації 01.10.2021 року). За вказаною адресою на теперішній час зареєстровані: з 25.07.1997 року [PERSON] - колишня дружина [PERSON] , матір заявниці; з 26.10.2007 року [PERSON] - донька; з 20.02.2025 року [PERSON] - онука (донька заявниці). Як зазначено в ордері на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Дніпра серії ІП №203, виданому Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 14.10.2025 року, копія якого долучена до матеріалів справи, останній виданий [PERSON] та засвідчує право зайняти житлову площу в гуртожитку за адресою [ADDRESS] , на постійний строк. Особами, які входять до складу сім`ї та включені до ордеру зазначено: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 01.11.2014 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1794. Від шлюбу в останніх народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Як зазначила заявниця у своїй заяві, їх донька після народження, тобто з [INFO] , і по теперішній час постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Проте зареєстрована за вказаною адресою була лише з 20.02.2025 року. Даний факт також підтверджується нотаріально посвідченими поясненнями [PERSON] , яка є сусідкою заявниці, в яких вона зазначає, що проживає у кімнаті [ADDRESS] . Також підтвердила, що після народження [PERSON] та по теперішній час остання постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що встановлення факту постійного проживання [PERSON] в період часу з 03.03.2016 року по 20.02.2025 року за адресою: [ADDRESS] , підтверджується наданими доказами, та необхідне заявниці для реалізації її особистих прав, у зв`язку з чим існують підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку з чим вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству та тягне для заявниці юридичні наслідки, які мають для неї значення.

Outcome: approved