Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

29 вересня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 липня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачем [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку [NUMBER] , строком на 360 днів, з 22 липня 2024 року по 16 липня 2025 року, із зобов`язанням повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, періодичність платежів за якими кожні 15 днів. Пунктом 1.2.1. договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до графіку платежів (п.1.3 цього Договору). Враховуючи зазначені умови договору, 24 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено додатковий договір до договору № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 липня 2024 року, відповідно до якого сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього додаткового договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Додаткового договору). Сума кредиту, яку було надано відповідачу, згідно з додатковим договором становить 2500 грн. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання передбачені умовами додаткового договору виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 2500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК». Враховуючи внесені зміни до договору, які оформлені додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 5000 грн. 31 березня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 31/03/2025 відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Посилаючись на викладене, а також, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого його заборгованість за кредитним договором становить 30943 грн. 86 коп., з яких: 4999 грн. 99 коп. заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 17918 грн. 87 коп. заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором, 8025 грн. заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 107 календарних днів (з 01 квітня 2025 року по 16 липня 2025 року) відповідно до договору в межах його строку, представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 30943 грн. 86 коп. та крім того, представник просив в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І сума інфляційних втрат; si індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 переведення відсотків, розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень. Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що не заперечує про розгляд справи без участі позивача у випадку відсутності відзиву. Відповідач, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. строком на 360 дні, з 22 липня 2024 року по 16 липня 2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів, шляхом зарахування коштів на його платіжну картку [NUMBER] , із зобов`язанням повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Пунктом 1.2.1. договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до графіку платежів (п.1.3 цього Договору) (а.с. 32-50). Враховуючи, зазначені вище умови договору, 24 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено додатковий договір до договору № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 липня 2024 року. Сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього додаткового договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Додаткового договору). Сума кредиту, яка було надана згідно з додатковим договором становить 2500 грн. (а.с. 22-24). Враховуючи внесені зміни до договору, які оформлені додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 5000 грн. Відповідно до зазначених вище умов договору, 22 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 2500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с 21). Крім того, на виконання додаткового договору 24 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування на його картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК» (а.с 20). Факт належності карткового рахунку [NUMBER] та перерахування коштів відповідачу [PERSON] також підтверджується листами АТ «А-БАНК» від 03 грудня 2025 року та 05 січня 2026 року (а.с. 132-137, 148-151). 31 березня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 31/03/2025 відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право грошової вимоги за вказаним кредитним договором укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] (а.с. 19, 91-100). З розрахунку заборгованості за договором № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 липня 2024 року вбачається, що станом на 31 березня 2025 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Лінеура Україна» становить 25418 грн. 86 коп., з яких: 4999 грн. 99 коп. заборгованість по тілу кредиту, 17918 грн. 87 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2500 грн. штрафні санкції (а.с. 53-56). Крім того, згідно з розрахунком заборгованості за договором № 4829790 про надання споживчого кредиту від 22 липня 2024 року, позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» нараховані проценти за користування грошовими коштами в розмірі 8025 грн. за 107 календарних днів (01 квітня 2025 року 16 липня 2025 року) в межах строку договору відповідно до п. 1.3 Договору (а.с. 57-58). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України, зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, представником позивача зазначено, що фактично загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 липня 2024 року становить 33443 грн. 86 коп., з яких: 4999 грн. 99 коп. заборгованість по тілу кредиту, 17918 грн. 18 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом нарахованих первісним кредитором, 8025 грн. нарахованих процентів за 107 календарних днів (01 квітня 2025 року 16 липня 2025 року) в межах строку договору відповідно до п. 1.3 Договору та 2500 грн. штрафні санкції, стягнення яких позивач просив не проводити відповідно до норм чинного законодавства. Підписання договору № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 липня 2024 року та додаткового договору, здійснювалось електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] . Відповідно до вимог законодавства, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Матеріали справи не містять відомостей про те, що [PERSON] звертався до ТОВ «Лінеура Україна» або до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про зміну умов кредитування, зміну порядку нарахування відсотків за договором № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 липня 2024 року та додаткового договору. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь-яких доказів не надано. Враховуючи наявність договору факторингу від 31 березня 2025 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором укладеним з первісним кредитором, а також, що позивач довів належними та допустимим доказами наявність в нього права вимоги до відповідача в обсязі заявлених вимог, суд дійшов висновку про те, що позов в частині стягнення заборгованості підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути заборгованість за договором № 4829790 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 липня 2024 року в розмірі 30943 грн. 86 коп., з яких: 4999 грн. 99 коп. заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 17918 грн. 87 коп. заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором, 8025 грн. заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 107 календарних днів (з 01 квітня 2025 року по 16 липня 2025 року). Вирішуючи вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про надання в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України вказівки органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи із дати набрання рішенням законної сили та до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. За ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Законом України №2120-IXвід 15.03.2022 року, який набрав чинності 17.03.2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Цим же Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Отже, норми пункту 6-1 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» були близькими за своїм сутнісним змістом положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відтак, упродовж періоду з 17 березня 2022 року по 24 грудня 2023 року одна і та ж сфера суспільних відносин водночас була врегульована однопредметними нормативними правовими актами. Частиною 2 статті 4 ЦК України визначено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному(абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Отже, хоча Закон України № 3498-IXвід 22.11.2023 року прийнятий пізніше, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. Аналіз наведених вище нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо звільнення позичальників, у тому числі за договором споживчого кредиту, у період дії в Україні воєнного стану від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання. Такі висновки суду опосередковано узгоджуються із правовою позицією, сформульованою у пунктах 14-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Суд вважає, що оскільки вказана заборгованість за Кредитним договором нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від обов`язку зі сплати на користь кредитодавця інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, унаслідок чого на стягнутий із відповідача борг не можуть бути нараховані відсотки відповідно до приписів ч. 10 ст. 265 ЦПК України. Виходячи з викладеного у задоволенні вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про надання в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України вказівки органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи із дати набрання рішенням законної сили та до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, слід відмовити. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2422 грн. 40 коп. судового збору, оплата яких підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 1) та 10000 грн. в рахунок витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правової допомоги №10/12/2024 від 10 грудня 2024 року, актом № 10719 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 22 вересня 2025 року згідно договору №10/12/2024 від 10 грудня 2024 року, рахунком на оплату № 10719-22/09-2025 від 22 вересня 2025 року (а.с. 18, 52, 89-90) На підставі викладеного,

Outcome: partial