Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

27 листопада 2025 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті спадкодавця, залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У Спадкодавця серед членів сім?ї першої черги спадкування залишились: вона, [PERSON] , та їх доньки - [PERSON] та [PERSON] . На час смерті спадкодавця вона була зареєстрована та фактично проживала разом із ним за однією адресою та заяву в шестимісячний строк про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, оскільки 24 лютого 2022 року, почалось широкомасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України, внаслідок чого, вона змушена була покинути окуповану територію за для своєї безпеки та переїхати до міста Луцьк Волинської області. Вважала, що спадщину після смерті чоловіка прийняла шляхом постійного проживання за вищезгаданою адресою спадкового майна, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Про те, що пропустила строк для прийняття спадщини дізналася лише коли звернулась до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. При зверненні до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - у зв?язку відсутністю факту прийняття спадщини, у зв?язку з тим, що заяву у встановлений строк ст. 1270 Цивільного кодексу України вона не подавала та відсутня інформація про факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини за місце реєстрації спадкодавця, у зв?язку з тим, що спадкодавець на день відкриття спадщини був зареєстрований на окупованій території; рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та подальшого оформлення спадщини. Враховуючи наведене, просить суд визначити додатковий строк для подачі нею до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. У судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що проживала разом із чоловіком у м. Сіверськ Донецької області, яке на даний час є окупованим. Через тяжкий стан здоров`я чоловіка, вони змушені були залишитись у м. Сіверськ, яке на той час перебувало у так званій «сірій зоні». У липні 2022 року її чоловік [PERSON] помер; державні органи влади не здійснювали там свої повноваження, а тому вона не мала можливості навіть отримати довідку про його смерть. Факт смерті зафіксовано шляхом фотографування. У 2024 році вона переїхала до м. Луцьк і лише тоді отримала свідоцтво про смерть чоловіка. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги визнала. Представник відповідача Луцької міської ради до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача Сіверської міської військової адміністрації у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заява про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від них на адресу суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 18 травня 2023 року Відділом ДРАЦС у місті Луцьку ЗМУ МЮ за актовим записом №945. Після смерті останнього відкрилась спадщина. Судом також встановлено, що позивачка [PERSON] , яка є дружиною померлого [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ), являється спадкоємцем першої черги до майна померлого. З метою оформлення своїх спадкових прав, [PERSON] звернулась до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської областііз заявою про оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріусом було роз`яснено, що нею пропущено строк для подання відповідної заяви. На даний час, позивачкою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , пропущено строк для прийняття спадщини, який визначений ст. 1270 ЦК України. Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача з даною позовною заявою. Надаючи правову оцінку причинам пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд зазначає наступне. Частиною ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку слід досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який триває по даний час. Суд вважає, що воєнні дії, відсутність доступу до державних органів та об`єктивна неможливість своєчасно оформити документи є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Суд також враховує, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, а тому обмеження її у можливості реалізувати своє право спадкування буде не виправданим втручанням держави у здійснення управління майно, яке належало її чоловіку, а відтак не призведе до досягнення будь-якої легітимної мети. Так, принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в п. п. 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.09. 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Так, Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 року у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (с. 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (ст. ст. 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, з метою забезпечення реалізації спадкових прав позивачки та дотримання принципу справедливості, а також ту обставину, що позивачкою строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причини, а тому, на підставі приписів ч. 3 ст. 1272 ЦК України, їй слід надати додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Сіверської міської військової адміністрації, Луцької міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, суд вважає, що строку в один місяць буде достатньо для звернення заявника до органів нотаріату.

Outcome: partial