Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності майна, прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в Свеському психоневрологічного інтернату. При житті спадкодавець залишила заповіт на її ім`я. Звернувшись до приватного нотаріуса Шосткинського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено, оскільки вона не надала правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), оскільки останній був втрачений. У зв`язку з відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай) спадкодавця нотаріусом надане письмове роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом для реалізації своїх спадкових прав на це спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 29). Відповідач Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 23). Третя особа приватний нотаріус Шосткинського районного нотаріального округу Оснач Ю.І. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі (а.с. 27). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємна). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області 01.02.2001 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. Кошари Конотопського району Сумської області (а.с. 4, 5). З копії свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в смт. Свеса Ямпільського району Сумської області (а.с. 7). Відповідно до копії з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 81566444 від 18.06.2025 року зареєстровано дублікат заповіту від імені [PERSON] (а.с. 7 зв.). Згідно копії заповіту, посвідченого 27.12.1999 року старостою Кошарівського старостинського округу, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповідає все своє майно, включаючи жилий будинок з надвірними будівлями, приватизовану присадибну ділянку землі, цінні папери, а також все те, що їй буде належати за Законами України на день смерті, [PERSON] (а.с. 8). З копії листа Державного архіву Сумської області № Б-84 від 05.11.2025 року вбачається, що відповідно актового запису про народження [PERSON] народився 1914 року в с. Кошари Конотопського повіту Чернігівської губернії (а.с. 9). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00051743996 від 12.06.2025 року [PERSON] та [PERSON] 09.12.1965 року зареєстрували шлюб у виконкому Кошарівської сільської ради Конотопського району Сумської області, актовий запис № 16. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 10). З копії довідки старости Кошарівського старостинського округу Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області № 03-07.4/152 від 03.11.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Кошари Конотопського району Сумської області, до дня смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом є дружина [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Спадкоємець за законом [PERSON] спадщину прийняла, так як була зареєстрована та проживала в одному будинку з померлим [PERSON] до дня його смерті та на протязі півроку з часу відкриття спадщини вступила в фактичне управління та володіння майном померлого. Відомостей про інших спадкоємців сільська рада не має. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. Заповіт від імені [PERSON] виконком Кошарівської сільської ради не посвідчувався. Заборони на майно померлого по Попівській сільській раді не зареєстровано (а.с. 11). Згідно довідки старости Кошарівського старостинського округу Попівської сільської ради № 03-07.4/118 від 19.06.2025 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в смт. Свеса Ямпільського району Сумської області, до дня смерті та на день смерті, проживала в смт.Свеса Ямпільського району Сумської області. Спадкоємцем за заповітом на все майно померлої є [PERSON] , [INFO] . Відомостей про прийняття спадщини [PERSON] сільська рада немає. Відомостей про інших спадкоємців сільська рада не має. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. Від імені [PERSON] секретарем виконкому Кошарівської сільської ради посвідчено заповіт 27.12.1999 року за реєстровим № 54. Заповіт на день смерті не змінений і не скасований. Заборони на майно померлої по Попівській сільській раді не зареєстровано (а.с. 12). З копії інформації Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 1599/36-23 від 17.10.2023 року вбачається, що за результатами перевірки Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Конотопською районною державною адміністрацією членам КСП «ім. Кірова» встановлено, що було виготовлено сертифікат серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Конотопської районної державної адміністрації від 26.11.1996 року № 344-р на земельну частку (пай) в КСП «ім. Кірова», розміром 3,51 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 10635 грн., зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Конотопською районною Державною адміністрацією членам КСП «ім. Кірова», 20.02.1997 року за № 570, та був отриманий, про що свідчить підпис в колонці «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)». Сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлявся в одному екземплярі, тому копію сертифікату надати не можливо. В результаті перевірки реєстру других (архівних) примірників державних актів встановлено, що державний акт на право власності на землю на ім`я [PERSON] на території Кошарівської сільської ради Конотопського району Сумської області у відділі № 1 не обліковується (а.с. 13). Згідно копії погосподарської книги № 7 Кошарівської сільської Ради народних депутатів, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як чоловік та дружина проживали на території Кошарівської сільської ради Конотопського району Сумської області (а.с. 14). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.08.2025 року визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в смт. Свеса Ямпільського району Сумської області, терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили (а.с. 15, 16). Постановою приватного нотаріуса Шосткинського районного нотаріального округу Оснач Ю.І. № 19.01.2026 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила в установленому законом порядку після смерті [PERSON] , на земельну частку (пай) у землі, яка знаходиться на території Кошарівської сільської Конотопського району Сумської області, відмовлено (а.с. 6). Пленумом Верховного Суду України у п. 24 Постанови від 16.04. 2004 року № 7 «Про Практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів» визначено, що сертифікати про право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і вразі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК України, зокрема, коли особа із різних причин не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Враховуючи, що померлий [PERSON] за життя був включений в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 3,51 умовних кадастрових гектар, то він набув право, яке позивач може успадкувати після його смерті. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також, відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно із пунктом 5.9 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Тому враховуючи, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на земельну частку (пай), яка належала померлому [PERSON] , спадкоємцем за заповітом є позивач, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) відсутній, і вказана обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріальній конторі, а також з урахуванням того, що відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, і будь-яких доказів на спростування обставин, зазначених у позові не надано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права в порядку спадкування після смерті спадкодавця на земельну частку (пай) є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved