Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

02.01.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 4794742 від 13.08.2021 у розмірі 49 818,40 грн та судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн., мотивуючи вимоги тим, що відповідач не виконує умови вищевказаного договору. Ухвалою судді від 06 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.02.2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази перерахування йому кредитних коштів за кредитним договором. Передача боргу за договором відступлення не підтверджує обґрунтованість такого боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності. Оскільки первісний кредитор не зазначив та не надав доказів, переліку послуг «за надання кредиту» і не узгодив їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення щодо сплати боржником комісії за надання кредиту є нікчемними. Відсотки у розмірі 42 058,40 грн нараховані поза межами строку кредитування, оскільки лише в межах строку кредитування з 13.08.2021 по 28.08.2021 відповідач мав повертати кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами, отже розмір відсотків становить 1056,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився, проте у позові просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд, на місці ухвалив, розглянути справу за відсутності відповідача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4794742. Сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000,00 грн. Кредит надається строком на 15 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.08.2021. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту складають 1 616,00 грн в грошовому виразі та 8 694,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Комісія за надання кредиту: 560,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1 056,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. Договору це договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Зазначені умови є публічною пропозицією у розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України. Станом на сьогоднішній день строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29-11-102. Згідно даного Договору факторингу відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4794742. 15.02.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Лігал» укладено договір факторингу № 15-02/23. Згідно даного Договору факторингу відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4794742. 08.05.2023 між ТОВ «Кампсіс Лігал» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір факторингу № 08-05/23. Згідно даного Договору факторингу відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4794742. Зважаючи, що умови договору про відступлення права вимоги виконано сторонами, вартість, обумовлена договором, сплачена ТОВ «Дебт Форс», у судовому порядку вказаний правочин не оскаржено, суд вважає, що позивач набув право вимоги до відповідача на законних підставах. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 4794742 від 13.08.2021 становить 49 818,40 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язання (за тілом кредиту) - 7 200,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 42 058,40 грн. заборгованість за комісіями - 560,00 грн. Відповідно до квитанції від 13.08.2021 (а.с. 31) на платіжну картку позичальника - [NUMBER] (вказану відповідачем) здійснено зарахування коштів у розмірі 8 000 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був обізнаний із умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився підписавши кредитні документи електронним підписом. Своїми діями відповідач погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами. Проте, пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Отже, в кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за обслуговування кредиту. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за користування кредитом є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Щодо заперечення відповідача відносно сплати нарахованих позивачем відсотків поза межами кредитування суд зазначає наступне. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Як було встановлено судом, строк кредитування за кредитним договором № 4794742 від 13.08.2021 був погоджений сторонами та становив 15 днів з 13.08.2021 до 28.08.2021. Пунктом 3 кредитного договору визначена процентна ставка: 0,88 відсотків за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.3 Договору (1 056,00 грн). Базова ставка: 5.00 відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування вказаного в п. 1.3 Договору на стандартних умовах, згідно п. 2.3.1.2 Договору. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 15-ти денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами. Із наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані як на період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. Виходячи із викладеного, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4794742 від 13.08.2021, який міститься в матеріалах справи, в частині нарахування відсотків поза межами строку кредитування, оскільки такі проведені без урахування умов договору, а також всупереч вимог закону в частині нарахування заборгованості за відсотками. Суд погоджується з твердженням сторони відповідача, що дійсний розмір відсотків відповідно до умов вказаного кредитного договору становить 1 056,00 грн за період строку дії договору, а саме: з 13.08.2021 по 28.08.2021. Подальше продовження нарахування процентів за вказаним кредитним договором після закінчення строку кредитного договору є неправомірним, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків поза межами строків надання кредиту. Вимог про стягнення із відповідача відсотків, згідно ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлено. Враховуючи викладене та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, досліджені докази суд приходить до висновку про задоволення позову частково, а саме у розмірі 8256,00 грн. Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог вимоги щодо стягнення з відповідача суми судового збору на користь позивача підлягають частковому задоволенню, прапорційно розміру задоволених вимог у загальному розмірі 401,44 грн, що вираховується наступним чином: 8256,00 грн/49818,40 грн=0,1657219019; 2422,40 грн х 0,1657219019 = 401,44 грн. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги № 03/07/24 від 03 липня 2024 року, заявку на надання правничої допомоги, витяг з акту № 1 про надання правничої допомоги від 28.11.2025, прайс-лист. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, водночас вважає необхідним зменшити суму до відшкодування на користь позивача 3 000 (три тисячі) гривень.

Outcome: partial