Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до Костянтинівської міської військової адміністрації Донецької області про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно було набуте позивачкою у порядку сплати пайового внеску до житлово-будівельного кооперативу «УЮТ» м.Костянтинівка. Позивачка в повному обсязі виконувала свої зобов`язання перед кооперативом, тож після завершення сплати пайового внеску позивачка фактично володіла та користувалася спірною квартирою, а також була в ній зареєстрована за місцем проживання. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно позивачкою оформлено не було, а відомості про зареєстроване право власності відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оформлення права власності в адміністративному порядку стало неможливим у зв`язку з об`єктивними обставинами, зокрема через окупацію території України, на якій розташоване спірне нерухоме майно та відсутністю доступу до архівних документів. З метою реєстрації права власності позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Однак державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) рішенням від 31.05.2025 №79206748 відмовив у проведенні реєстраційних дій за заявою позивачки. З огляду на викладене вище, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, тому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною прощею 42, 7 кв. м. (з них житлової площі 26,8 кв. м.), з метою подальшого звернення за державною компенсацією з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №381 від 21.04.2023 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 року суддя Стадченко О.В. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24.12.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання, відповідачу встановлений строк на подання відзиву на позовну заяву. Підготовче засідання було призначено на 14.01.2026 року о 15 год. 30 хв. та 03.02.2026 о 10 год. 00 хв. 15.01.2026 за допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 16.01.2026 повернуто без розгляду представнику відповідача відзив на позовну заяву, з огляду на невиконання вимог ст.ст.43, 178 ЦПК України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач 29.01.2026 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач участь свого представника у судових засіданнях не забезпечив, про день, час та місце судового розгляду справи був сповіщений в порядку, передбаченому ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками до неї та судові повістки про виклик до суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] отримала в порядку сплати пайового внеску у житлово-будівельного кооперативі «УЮТ» в місті Костянтинівка нерухоме майно, а саме, квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною прощею 42, 7 кв. м. (з них житлової площі 26,8 кв. м.). На підтвердження факту отримання зазначеного нерухомого майна позивачем надано наступні докази: довідка від 29.07.1993 року за №320, яка підтверджує повну сплату пайового внеску (а.с. 14); квитанцію про сплату пайового внеску від 02.08.1993 року (а.с. 15); штамп та печатка в матеріалах домоволодіння від 16.08.1993 року, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі довідки ЖОК №6 ЖСК від 19.07.1993 року, записано в реєстраційну книгу за №18119 (а.с. 16); копію паспорта зі штампом про відмітку зареєстрованого місця проживання, згідно якого [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Набока В.М. із заявою в проведенні реєстраційних дій. Рішенням реєстратора від 31.05.2025 за №79206748 у проведенні реєстраційних дій їй було відмовлено. Підставою для прийняття такого рішення слугувало не отримання відповіді на запит, неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. У постанові від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації». Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Костянтинівська міська територіальна громада Донецької області, відповідно до розділу І «Території, на яких ведуться (велися) бойові дії» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 р. №380/43786) віднесена до території України, на яких ведуться (велися) бойові дії. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка набула право власності на спірну квартиру у порядку повної сплати пайового внеску до житлово-будівельного кооперативу «УЮТ» м. Костянтинівка. Відповідно до положень законодавства, що регулювало діяльність житлово-будівельних кооперативів, після повної сплати пайового внеску член кооперативу набував право власності на квартиру. Таким чином, право власності позивачки виникло з моменту повної сплати пайового внеску, незалежно від подальшого оформлення свідоцтва про право власності. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Крім того, оформлення права власності в адміністративному порядку стало неможливим з об`єктивних причин, а саме у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, на якій розташоване нерухоме майно, та неможливістю доступу до первинних документів, що зберігаються за місцем знаходження майна. Таким чином, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на державну реєстрацію в позасудовому порядку. Рішенням державного реєстратора Набока В.М. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради від 31.05.2025 № 79206748 позивачці було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з не усуненням обставин, що стали підставою для зупинення розгляду заяви, що фактично унеможливило реалізацію її права в адміністративному порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на викладене, беручи до уваги факт повної сплати пайового внеску, фактичне володіння та користування квартирою, реєстрацію місця проживання позивачки у спірному житлі, а також неможливість оформлення права власності в адміністративному порядку з незалежних від неї причин, існують правові підстави для судового захисту її порушеного права, шляхом визнання за нею права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв. м, житловою площею 26,8 кв. м., оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивача. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved