Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 19.03.2025 № 527024-КС-001 в загальному розмірі 87684,16 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», укладено кредитний договір № 527024-КС-001. За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 39000,00 грн. Кредитні кошти перераховані відповідачу в безготівковій формі на банківську картку № [NUMBER] . На виконання умов договору [PERSON] здійснила часткову сплату в розмірі 22876,00 грн. Звернувшись до суду позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за вищевказаним кредитним договором, оскільки остання своїх зобов`язань у повному обсязі не виконала, суми отриманих коштів не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила. На момент звернення до суду заборгованість відповідача складає 87684,16 грн., з яких: 34699,00 грн. тіло кредиту, 32480,84 грн. проценти, 19500,00 грн. заборгованість по відсоткам, нарахованим відповідно до ст. 625 ЦК України та 1004,32 грн. прострочених платежів за комісією. Ухвалою від 06.02.2026 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивача також витребувано необхідні для розгляду справи докази. 17.02.2026 представник відповідача, адвокат Василець С.О., подав до суду відзив у якому позовні вимоги визнав частково. Зокрема, відповідач визнав факт укладення спірного договору від 19.03.2025 та факт отримання кредитних коштів в сумі 39000,00 грн. Також відповідач частково визнав суму заборгованості за основним боргом та за процентами за користування кредитом в сумі 35624,00 грн. Однак відповідач не визнає заборгованість за комісією та заборгованість по відсотках, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Зокрема зазначає, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, який триває дотепер. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, відповідно до якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином представник вважає нарахування позивачем відсотків на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 19500,00 грн. незаконним. Також представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 2.5 договору № 527024-КС-001 за надання кредиту встановлюється комісія у розмірі 7800,00 грн., а встановлений цим пунктом договору розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Однак, представник вважає, що сплата позичальником комісії за надання кредиту не є самостійною послугою кредитодавця. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком кредитодавця та виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Надання кредиту здійснюється кредитодавцем як виконання ним свого обов`язку за кредитним договором, а тому такі дії ТОВ «Бізнес Позика» не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. А тому пункти укладеного між сторонами договору про надання кредиту, які передбачають сплату комісії в розмірі 7800,00 грн., вважає нікчемними, у зв`язку з чим умови для нарахування позивачем комісії на підставі нікчемних умов договору вважає безпідставними. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 07.01.2026 позивачем неправомірно здійснено зарахування грошових коштів в сумі 6795,68 грн., сплачених відповідачем, в рахунок комісії. Вважає, що сплачені грошові кошти в сумі 6795,68 грн. підлягають вираховуванню із загального розміру заборгованості. Крім того, указує на те, що позивач просить стягнути з відповідача суму прострочених платежів по процентах у розмірі 32480,84 грн. Відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Бізнес Позика», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому укладення відповідачем кредитного договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Представник відповідача зазначає, що у даному випадку заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами в сумі 44261,16 грн. = 32480,84грн. + 11779,32 грн. (з урахуванням фактично сплачених відсотків) при начебто наданому кредиту 39000,00 грн. є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак і положення кредитного договору є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Фактично позивач порушує питання про стягнення з позичальниці простроченої заборгованості за нарахованими процентами (з урахуванням фактично сплачених грошових коштів відповідачем на користь позивача) у розмірі, що більш, ніж у 1,13 рази перевищує розмір наданих їй кредитних коштів, у зв`язку із чим просив зменшити розмір процентів за кредитним договором, на які позивач має право, до розміру 50 % отриманих відповідачем кредитних коштів, тобто до 19500,00 грн., що відповідає рівню, встановленому положеннями п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням фактично сплачених відповідачем на користь позивача грошових коштів в сумі 22876,00 грн. розмір стягуваної заборгованості за спірним має становити не більше 35624,00 грн. = 39000,00 грн. + 19500,00 грн. 22876,00 грн. 18.02.2026 на указаний відзив представник ТОВ «Бізнес позика» подав відповідь у якій зазначив, що відповідно до п. 5.3. договору кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, сплати комісії, процентів, неустойки (штрафу) у разі її нарахування та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених Договором. Згідно з п. 11.3.1. кредитного договору позичальник підтвердив, що до укладення договору уважно ознайомився з його текстом та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною 2 та 5 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на вебсайті кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо встановлені не у правилах надання кредитів, паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами) чи якихось «тарифах та умовах», а саме у кредитному договорі, який позичальник уклав з ТОВ «Бізнес Позика» шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач за кредитним договором не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах неустойку (у формі пені чи штрафів) відповідно до ст. 549 ЦК України; не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору (як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір заборгованості позичальника після останнього дня строку дії кредитного договору не змінювався, тобто жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися). Встановлення у договорі процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, відповідає принципу свободи договору, який встановлений ст. 627 ЦК України. Уклавши кредитний договір позичальник добровільно погодився з його умовами. Законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Посилання позичальника на загальний принцип «розумності та добросовісності» не є правовою підставою для зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Також, представник зазначає, що відповідно до п. 2.1. договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 39000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Відповідно до п. 2.5. кредитного договору комісія за надання кредиту становить 7800,00 грн. Комісія нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Додаткові та/або супутні послуги за цим договором відсутні, оскільки кредитодавець не надає додаткові та/або супутні послуги та не вимагає надання/отримання додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб при отриманні позичальником кредиту. Представник позивача у судове засідання не з`явився, справу просив розглядати без його участі. Відповідач та її представник у судове засідання також не з`явились, останній подав заяву в якій справу просив розглядати без їх участі. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 19.03.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] (позичальник), в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір про надання кредиту № 527024-КС-001. Відповідно до п. 2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.8, 2.13 договору позичальнику надано грошові кошти в розмірі 39000,00 грн. на строк 24 тижні; процентна ставка за кредитом: в день 0,7 %, фіксована; комісія за надання кредиту: 7800,00 грн.; строк дії договору до 03.09.2025. Дата видачі кредиту 19.03.2025. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (UA-5955) (а.с. 13-22). Згідно з анкетою клієнта, номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів: № [NUMBER] (а.с. 45). Перерахування [PERSON] коштів підтверджується відомостями АТ КБ «ПриватБанк» та випискою по рахунку відповідача (картка № [NUMBER] ) (а.с. 145, 146). При цьому представник [PERSON] також не заперечував факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 39000,00 грн. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 2, 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У межах даної справи судом встановлено, що 19.03.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] дійсно укладено спірний договір, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Указаний спосіб підписання договору відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», а тому відповідно до ст. 11 такого Закону такий прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] , суд зазначає наступне. ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача 87684,16 грн. в тому числі 34699,00 грн. тіла кредиту, 32480,84 грн. процентів за користування кредитом, 19500,00 грн. заборгованість по відсоткам, нарахованим відповідно до ст. 625 ЦК України та 1004,32 грн. прострочених платежів за комісією. Представник відповідача, серед іншого, заперечував проти стягнення з [PERSON] 19500,00 грн. відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки такі не можуть бути стягнуті в силу положень п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. Суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України оголошено воєнний стан (Указ затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ). У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18. Відповідно до указаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 7.5 договору № 527024-КС-001 у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700000 % процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 2 (два) відсотка від неповернутої позичальником суми кредиту. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержаних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, проценти на підставі ст. 625 ЦК України щомісячно нараховувались [PERSON] в розмірі 2 % починаючи з 03.04.2025 по 27.04.2025, що відповідає умовам, визначеним п. 7.5 спірного договору. Аналіз положень п. 7.5 договору свідчить, що сума нарахованих позивачем процентів в розмірі 19500,00 грн. є мірою відповідальності позичальника за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому можливість нарахування таких процентів та відповідно їх стягнення з відповідача підпадає під дію норми п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. З огляду на викладене суд доходить висновку, що в даному випадку [PERSON] звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, а нараховані на підставі ст. 625 ЦК України проценти в розмірі 19500,00 грн., підлягають списанню позикодавцем. При цьому доводи представника відповідача про непропорційність нарахованих та пред`явлених до стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитом в розмірі 32480,84 грн. суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. Відповідно до умов договору № 527024-КС-001 кредит у розмірі 39000,00 грн. надається на строк 24 тижні, дата видачі кредиту 19.03.2025, дата повернення кредиту 03.09.2025. Процентна ставка за кредитом складає 0,7 % в день (273,00 грн.). Таким чином, за період з 19.03.2025 по 03.09.2025 [PERSON] мала сплатити 46137,00 грн. відсотків (39000,00 * 0,007) * 169 днів). Така відсоткова ставка передбачена безпосередньо кредитним договором № 527024-КС-001, узгоджується з його умовами, не виходить за межі узгоджених сторонами розмірів, а тому заборгованість за відсотками в сумі 32480,84 грн. підлягає стягненню з відповідача. Щодо заперечень представника відповідача в частині стягнення комісії за користування кредитом, суд зазначає наступне. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Тобто Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє включення до договору про споживчий кредит, яким у даному випадку є договір № 527024-КС-001, положень про нарахування комісії. Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, у якій зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. За таких обставин суд вважає доводи представника відповідача в частині нікчемності положень договору про сплату комісії необґрунтованими. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають частковому задоволенню, а з [PERSON] слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 68184,16 грн., в тому числі 34699,00 грн. кредиту, 32480,84 грн. відсотків та 1004,32 грн. комісії. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру позовних вимог в сумі 2070,31 грн.

Outcome: partial