Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

03.10.2024 року [PERSON] звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить постановити рішення про поділ майна подружжя, набутого за час шлюбу, стягнувши з [PERSON] на її користь частки автомобіля в сумі 103 217,94 грн., а автомобіль виділити на праві власності [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2025 року позовні вимоги було задоволено частково.Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки автомобіля Citroen марки Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , 2007 року випуску, в розмірі 103 217 (сто три тисячі двісті сімнадцять) гривень 94 копійки. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, - залишено без задоволення. Питання про розподіл витрат на правову допомогу судом не вирішувалося. 23 грудня 2025 року представник позивачаподав до суду заяву про винесення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3,4 даної норми визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Враховуючи положення ст. 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути питання щодо винесення додаткового рішення без участі сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку позивач виконав свій процесуальний обов`язок, передбачений у ч.1 ст.134 ЦПК України, у позовній заяві навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Отже, позивачем дотримано процесуальний порядок вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги № 175 про надання правничої допомоги від 04.11.2025 року; акт про надання правничої допомоги, відповідно до якого [PERSON] була надана наступна правова допомога: надання консультацій, вивчення матеріалів справи та представництво в судовій справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя; квитанція до прибуткового касового ордера № 6 від 22.12.2025 року на суму 10 000,00 гривень. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Окрім цього, суд зазначає про те, що відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що про наявність судового провадження останнього було повідомлено своєчасно, а тому він мав можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень підлягають компенсації за рахунок відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved