Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

01.12.2025 представник ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 3391399 від 24.12.2020 у розмірі 39 360,00 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що 24.12.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір № 3391399, згідно з умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 12 000,00 грн. строком на 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування ними. ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. 26.08.2021 на підставі договору № 26082021 ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». 23.05.2024 на підставі договору № 23/05/24 право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «ФК «ЄАПБ» до нового кредитора - ТОВ «Факторинг Партнерс». Відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 39 360,00 грн., яка складається з: 12 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 27 360,00 грн. - нараховані проценти станом на дату відступлення права вимоги. Після набуття позивачем права вимоги додаткові нарахування чи штрафні санкції не застосовувалися. У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 3391399 від 24.12.2020 у розмірі 39 360,00 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк із дня отримання відзиву для подання відповіді на нього. 30.12.2025 відповідач [PERSON] подав відзив на позову заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора в системі «CreditPlus» не дозволяє однозначно ідентифікувати його як споживача. За твердженням відповідача, вказаний номер мобільного телефону використовувався ним як робочий, а доступ до нього мали інші особи. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного перерахування кредитних коштів, оскільки копія квитанції термінала «Easypay» не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» через відсутність у ній обов`язкових реквізитів. Окремо відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. 06.01.2026 представник позивача Сердійчук Я.Я. подала відповідь на відзив, у якій наполягала на задоволенні позову. Зазначила, що договір № 3391399 від 24.12.2020 підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «M274150», а факт надання коштів у розмірі 12 000,00 грн. підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 18620-1327-149062517. 23.01.2021 відповідач здійснив часткову оплату заборгованості у розмірі 3 420,00 грн., що свідчить про визнання ним боргу. Щодо ідентифікації особи, зауважила, що при реєстрації в системі було використано номер телефону, який відповідач вказав у поданому до суду відзиві. Аргументи щодо пропуску позовної давності є безпідставними, оскільки строки, визначені статтею 257 ЦК України, були продовжені на період дії карантину та воєнного стану в Україні. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2026 задоволено клопотання ТОВ «Факторинг Партнерс» про витребування доказів. Витребувано у АТ «Райффайзен Банк» інформацію щодо емітування на ім`я [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] , виписку за вказаним рахунком за період із 24.12.2020 по 31.12.2020, ідентифікаційні дані власника картки, а також відомості про фінансовий номер телефону та наявність номера [NUMBER] в анкетних даних клієнта. 09.02.2026 на виконання ухвали суду АТ «Райффайзен Банк» повідомило, що банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] не емітувалась. Водночас банком було зазначено, що для надання повної інформації щодо операцій за вказаною карткою необхідно надати її повний номер. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві [PERSON] просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; клопотань про відкладення розгляду або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та застосувавши норми матеріального і процесуального права, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.12.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір про надання споживчого кредиту № 3391399, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора «М274150». Відповідно до пунктів 1.2.-1.5. Договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у гривні, а [PERSON] зобов`язався одержати та повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту становить 12 000,00 грн., строк кредитування - 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка - 0,95 % на день від суми кредиту, що застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 Договору (без пролонгацій), за умови повного погашення заборгованості у цей строк або протягом трьох календарних днів після його закінчення; стандартна процентна ставка - 1,90 % на день від суми кредиту, що застосовується у межах строку надання кредиту, якщо споживач не виконав умови для застосування зниженої ставки, а також у межах нового строку (у разі продовження строку згідно з п. 4.1.-4.6. Договору) та у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (пункт 2.1. Договору). Згідно з пунктом 3.1. Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до пунктів 4.1.-4.3. Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в пункті 1.4 Договору, за домовленістю сторін у порядку, визначеному пунктами 4.2-4.5 Договору. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором № 3391399 від 24.12.2020 виконало в повному обсязі, перерахувавши на платіжну картку № [NUMBER] кошти у розмірі 12 000,00 грн., що підтверджується квитанцією ТОВ «ФК «Контрактовий дім». З картки обліку Договору № 3391399 від 24.12.2020 вбачається, що 23.01.2021 відповідач, скориставшись правом, передбаченим пунктом 4.3. Договору, ініціював пролонгацію строку кредиту шляхом сплати нарахованих процентів у розмірі 3 420,00 грн. Надалі [PERSON] зобов`язання за Договором належним чином не виконував, кошти у встановлені строки не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 39 360,00 грн., яка складається з 12 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 27 360,00 грн. - заборгованості за відсотками. 26.08.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» уклали Договір факторингу № 26082021, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Авентус Україна» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх особі - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна». Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно акту прийому - передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 26082021 від 26.08.2021 фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» та клієнт ТОВ «Авентус Україна» уклали даний акт про те, що на виконання п. 1.2. Договору факторингу № 26082021 від 26.08.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5415, після чого, з урахуванням п. 1.2 Договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 26082021 від 26.08.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 73391399 у сумі 39 360,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 12 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 27 360,00 грн. 23.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали Договір факторингу № 23/05/24, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» зобов`язалося передати грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступити ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до реєстру заборгованостей № 1 від 23.05.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 73391399 у сумі 39 360,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 12 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 27 360,00 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що 24.12.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 3391399. На виконання умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн. строком на 30 днів шляхом безготівкового перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] . 23.01.2021 відповідач ініціював пролонгацію строку дії кредиту шляхом сплати процентів за користування коштами у розмірі 3 420,00 грн. Надалі [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконував, кошти у встановлені строки не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 39 360,00 грн, що складається з: 12 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 27 360,00 грн. - заборгованість за процентами. Суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості його ідентифікації під час підписання договору одноразовим ідентифікатором «М274150», оскільки такий спосіб укладання правочину повністю відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та прирівнюється до підписання паперового документа власноручним підписом. При реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця було використано номер мобільного телефону, який відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву як власний засіб зв`язку, що спростовує твердження про використання його персональних даних сторонніми особами. Крім того, факт укладення договору та прийняття його умов підтверджується конклюдентними діями [PERSON] . Зокрема, здійснення відповідачем 23.01.2021 платежу в розмірі 3 420,00 грн. з метою пролонгації строку кредиту свідчить про повне розуміння ним умов договору та фактичне визнання своїх зобов`язань. Факт надання кредитних коштів у розмірі 12 000,00 грн. підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 18620-1327-149062517. Суд зауважує, що за умови безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок, квитанція платіжної системи є належним доказом виконання обов`язку кредитодавцем. Щодо відповіді АТ «Райффайзен Банк» про те, що картка № [NUMBER] не емітувалась на ім`я відповідача, суд зазначає, що згідно з пунктом 2.1 Договору, кошти могли бути перераховані на будь-яку картку, реквізити якої надав споживач. Оскільки відповідач у подальшому здійснював часткову оплату заборгованості за цим договором, це підтверджує факт отримання та використання ним кредитних коштів, незалежно від того, на чиє ім`я була випущена вказана платіжна картка. Правомірність набуття ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги до відповідача підтверджується договорами факторингу № 26082021 від 26.08.2021 та № 23/05/24 від 23.05.2024, а також відповідними актами прийому-передачі реєстрів боржників. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України). Згідно зі статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Водночас, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 40/2026 від 12.01.2026 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 04.05.2026. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Надалі Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено, що зумовило поновлення перебігу строків позовної давності. Враховуючи, що кредитний договір було укладено 24.12.2020, тобто в період дії карантину, строки позовної давності за ним спочатку були продовжені на строк дії карантину, згодом зупинені на строк дії воєнного стану і поновилися лише 04.09.2025. Таким чином, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Отже, системно проаналізувавши надані докази у їх сукупності та норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що оскільки відповідач [PERSON] , у порушення умов договору № 3391399 від 24.12.2020 та вимог статей 525, 526 ЦК України щодо належного виконання зобов`язання, у добровільному порядку та у передбачені строки не повернув фактично отримані кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статей 133, 137 та 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0580050005 від 26.11.2025. Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивача надано суду: Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладений з АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 845 від 01.10.2025; витяг з акту № 21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 904/4507/18, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Водночас, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved