Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заподіяну йому шкоду внаслідок травми лівого ока, розмір якої ними був узгоджений у 80 тис.грн, що підтверджується нотаріальною заявою відповідача. Провадження по справі відкрите 21.10.2025, постановлено розгляд спарви проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Підготовче провадження закрите та призначено справу до розгляду за суттю ухвалою суду від 30.09.2025 р. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, підтвердили отримання трьох платежів в розмірі 4000,00 грн, 4020,10 грн, 4020,10 грн. Просили провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у встановлений судом строк відзив на позов не подав. За ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 02.10.2024 р. вбачається, що він має намір відшкодувати [PERSON] за нанесену шкоду та завдані збитки здоровю у звязку із конфліктом, який стався 03.09.2024 р. о 22-00 год. у дворі будинку [ADDRESS] . Цією заявою відповідач підтвердив, що оплату компенсації (грошових коштів) за нанесену шкоду та завдані збитки здоровю позивача буде сплачена ним у розмірі 80 тис. грн по 4000,00 грн. щомісячно в строк до 25 числа кожного місяця. Матерілами справи підтверджено перерахування на картку позивача 28.12.2024 р. - 4020,10 грн, 29.11.2024 р. - 4020,00 грн, 29.10.2024 р. - 4000,00 грн. Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктами 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №759/4781/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 у справі № 638/20603/16. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19). У силу вимог статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, однак у даному разі відповідачами не спростовано презумпцію їхньої вини, не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18). Факт завдання шкоди позивачу в розмірі 80 тис. грн. підтверджується нотаріальною заявою відповідача та додатково наявність травми у позивача підтверджена виписнім епікризом від 25.09.2024 р. та медичним висновками від 14.11.2024 та 09.12.2024 р. ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім.В.П.Філатова». Оскільки позивачем підставою для відшкодування шкоди є лише нотаріально посвідчена заява відповідача, суд вважає доведеним заподіяння шкоди в розмірі 80 тис. Грн., при цьому відповідачем фактично сплачено 12 040,20 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 67 959,8 грн. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору пропорційно задоволеним вимогам (84,95%), тобто в сумі 1028,91 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 25 лютого 2026 року.

Outcome: partial