Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

У липні 2025 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило суд стягнути з [PERSON] завдані збитки у розмірі 16609,66 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 23.07.2021 року в м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода: [PERSON] , керуючи транспортним засобом «МАЗ», д.р.н. « [NUMBER] », допустив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai», д.р.н. « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою суду від 18.08.2021 року відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 05.03.2021 року між потерпілою особою та Позивачем було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Hyundai, д.р.н. « [NUMBER] » за № 93653а1. Після настання страхового випадку (ДТП) із заявою про виплату страхового відшкодування до Позивача звернулась потерпіла особа, надавши всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів, було складено страховий акт № ARX2843080. На підставі зазначеного страхового акту Позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілій особі за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 33 855,10 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП, була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» згідно з полісом № АР.5088125. Після здійснення страхової виплати позивач звернувся до страховика відповідача для виплати страхового відшкодування відповідно до полісу відповідача. В подальшому страховик відповідача був визнаний банкрутом та ліквідований, у зв`язку з чим МТСБУ провело розрахунок заподіяної потерпілій особі шкоди та здійснило регламентну виплату на користь позивача у розмірі 17245,44 грн. Оскільки, МТСБУ відшкодувало позивачу лише частину здійсненої ним страхової виплати потерпілому, то у позивача виникло право вимоги до відповідача на різницю між фактичним розміром здійсненої потерпілому виплати та отриманим від МТСБУ відшкодуванням. Виходячи з цього, залишок невідшкодованих виплат позивача складає 16609,66 грн. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач просив справу розглянути за його відсутністю. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд зі згоди позивача, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Hyundai, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] . 05 березня 2021 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з користування і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Hyundai, державний номер [NUMBER] . Термін дії договору до 04.03.2022. 23 липня 2021 року о 09-00 год. у м. Харкові по вул. Балакірєва, 17-а, водій [PERSON] керував транспортним засобом МАЗ 438043 КО 456-10, державний номер [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осію, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль Hyundai, державний номер [NUMBER] , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Вказані обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2021 року у справі № 638/ 11762/21, яка набрала законної сили 30 серпня 2021 року, та не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Цією ж постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 26 липня 2021 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. 26 липня 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснило огляд транспортного засобу Hyundai, державний номер [NUMBER] , про що склало АКТ № 1003.21.0017584. Відповідно до ремонтної калькуляції № 1.003.21.0 від 02.08.2021 загальна вартість ремонту автомобіля складає 33855,10 грн. Згідно з Рахунком № ТО-10000341 від 26.01.2021, виданим ФОП [PERSON] , відновлювальний ремонт автомобіля складає 37263,15 грн. Страховим Актом № ARX2843080 від 03 серпня 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» визнало ДТП 23.07.2021 страховим випадком та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 33855,10 грн. 04 серпня 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» сплатило на банківський рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 33855,10 грн (призначення платежу: «Страхове відшкодування згідно акту № ARX2843080, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , р/к 370-10000341, без ПДВ»), що підтверджується платіжним дорученням № 805456 від 04.08.2021. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу МАЗ 438043 КО 456-10, державний номер [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно з полісом серія АР № 005088125. Відповідно до листа МТСБУ від 24.07.2025 № 3-02б/18318 розмір матеріального збитку КТЗ був визначений відповідно до даного ТОВ «ЮК «ІНС.ЛОУ ГРУП» Ремонтної калькуляції № 1 від 10.03.2021, складеною ФОП [PERSON] . Вартість матеріального збитку транспортного засобу марки HYUNDAI IX35, з номерним знаком [NUMBER] , з урахуванням зносу склала 33855,10 грн. Розмір франшизи за внутрішнім договором страхування (Поліс № АР/5088125), укладеним ТДВ «Ю.Ес.Ай.» складає 2600,00 грн. Виходячи із зазначеного, розмір регламентної виплати був визначений наступним чином: 33855,10 грн (згідно Ремонтної калькуляції) 14 009,66 грн (коефіцієнт фізичного зносу 0,5740) 2 600,00 грн (розмір франшизи) = 17 245,44 грн. Згідно з платіжною інструкцією № 2858 від 10 лютого 2025 року МТСБУ сплатило ПрАТ «СК «АРКС» грошові кошти у розмірі 17245,44 грн, з призначенням платежу: «Виплата по справі № 113532 згідно наказу № 3.1/3699 від 10.02.2025». Відповідно до ч. 1 ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній станом на 23 липня 2021 року) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань : Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 7551/18006/15-ц. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 7551/18006/15-ц). Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між ПрАТ «СК «АРКС» і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи. Зокрема, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018. Як встановлено судом, коефіцієнт зносу потерпілого автомобіля складає 0,5740. Отже розмір страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежений, який підлягає сплаті МТСБУ на користь ПрАТ «СК «АРКС», є обмеженим та складає 19845,44 грн. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, розмір страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежений 17245,44 грн. При цьому, за змістом ст. 1192, 1194 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі. Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17 зазначив, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи. Як встановлено судом, повна вартість відновлювального ремонту потерпілого автомобіля складає 33855,00 грн, що підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами (Акт огляду, Ремонтна калькуляція, Рахунок на оплату, Страховий акт, Платіжна інструкція). Таким чином, відповідач як заподіювач шкоди зобов`язаний сплатити ПрАТ «СК «АРКС» різницю між заподіяною ним шкодою (33855,00 грн) та страховою виплатою (17245,44 грн), тобто грошові кошти у розмірі 16609,56 грн. Відповідачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів добровільного відшкодування грошових коштів у розмірі 16609,56 грн; не надано доказів існування обставин, які звільняють його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» у повному обсязі та стягує з [PERSON] на користь позивача в порядку суброгації шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 16609,66 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved