Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 53 038.00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.04.2021 року та 25.08.2021 року між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] було укладено ряд договорів, зокрема кредитний договір №200339299 від 16.04.2021 та договір №300001301 від 25.08.2021 року, на підставі яких [PERSON] було відкрито картковий рахунок та надано кредити у розмірах та на строк, що були обумовлені сторонами договору. Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав повністю та надав грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитних договорів. Кошти відповідачу надавалися шляхом перерахування обумовлених сторонами сум на рахунок позичальника. Отримавши вказані кредитні кошти відповідач свої зобов`язання не виконує, що спричинило виникнення заборгованості, яка за договором №200339299 від 16.04.2021 склала 20 555,34 грн, з яких: 11 308,21 грн заборгованість за тілом кредиту; 9247,13 грн - заборгованість за відсотками, а за договором №300001301 від 25.08.2021 склала 32 482,66 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 20 813,33 грн, заборгованості за відсотками 1,83 грн та заборгованості за комісією 11 667,50 грн. 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, що вказані у реєстрі боржників, серед яких і кредитні договори №200339299 від 16.04.2021 та №300001301 від 25.08.2021, що були укладені між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] . Оскільки відповідач отримавши кошти свої зобов`язання в строки, які обумовлені умовами договору ні перед первісним ні перед новим кредитором не виконав та ухиляється від їх виконання, позивач, з метою захисту своїх прав, звернувся до суду із даним позовом у якому просив стягнути вказану заборгованість у загальному розмірі 53 038 грн., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву. Представником позивача надано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив, будь-яких клопотань до суду не подала, хоча повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи та суть позовних вимог шляхом направлення на адресу місця реєстрації її проживання, яка встановлена на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судових повісток, які повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», що стверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи. Суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд та звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явилася в судове засідання, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 16.04.2021 року між ПАТ «Банк Форвард» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №200339299, відповідно до якого відповідач підписала заяву (оферту). Відповідно до інформаційного блоку заяви (оферти), яка підписана особисто відповідачем 16.04.2021, остання просить надати їй продукт: кредитну картку «Коко Кард», рахунок картки [NUMBER] , ставка по ліміту: 48% річних, валюта рахунку картки: гривня. Згідно з умовами вказаної оферти, банк відкрив на ім`я клієнта поточний рахунок у гривні та встановив кредитний ліміт для здійснення операцій, сума яких перевищує залишок власних коштів, у порядку кредитування рахунку (ст. 1069 ЦК України). Своїм підписом у заяві Відповідач підтвердила достовірність усіх наданих відомостей та факт отримання нею примірників Умов та Тарифів, що у сукупності з підписаною заявою та Графіком платежів складає єдиний кредитний договір між сторонами. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного клієнтом [PERSON] 16.04.2021, тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума кредиту - до 100 000,00 грн. із урахуванням додаткових послуг у випадку збільшення ліміту, строк кредитування - 11 місяців, мета отримання кредиту - на споживчі потреби, тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка - 48% річних, реальна річна процентна ставка - 57,22% річних, а також щомісячна плата за участь у програмі добровільного страхування життя власників карткового рахунку у розмірі 1%, що становить 15 грн. Згідно з опитувальником клієнта - фізичної особи від 16.04.2021, який особисто підписаний [PERSON] , остання зазначила: особисті дані, контакту інформацію, додаткову інформацію (сімейний стан, кількість дітей тощо), згоду на обробку персональних даних тощо. Відповідно до заяви про відкриття поточного рахунку від 16.04.2021 року [PERSON] просить ПАТ «Банк Форвард» відкрити поточний рахунок у гривнях на її ім`я. Крім того позичальником особисто було підписано 16.04.2021 договір про використання електронного підпису №200339299, предметом якого є те, що підписання документів, перелік яких обумовлений в п.1.4 цього правочину, буде здійснюватись сторонами шляхом використання електронного підпису із використанням технології, обумовленої п.3.1 цього договору, а саме: накладенням електронного підпису на електронний документ. АТ «Банк Форвард» свої зобов`язання за договором №200339299 виконало і надало кредитні кошти позичальнику в повному обсязі, про що свідчить виписка по особовим рахункам угоди, з якої також убачається, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №200339299 від 16.04.2021 станом на 09.05.2025 заборгованість [PERSON] за договором становить 20 555,32 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 11 308,21 грн.; заборгованість за відсотками 9247,13 грн. Також судом встановлено, що 25.08.2021 року між ПАТ «Банк Форвард» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №300001301, відповідно до якого відповідач підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Банк Форвард» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач просила відкрити їй поточний рахунок № [NUMBER] , та погодилася, що дана анкета-заява разом з публічною пропозицією АТ «Банк Форвард» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб та тарифами складають договір про надання банківських послуг. Блоком 1 заяви, який розміщений в Розділі 3 заяви на укладення угоди визначено, що сторони погодили відкрити рахунок у валюті гривні, шо буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Кредитним договором (далі - Рахунок), номер Рахунку [NUMBER] . Також погодили надати кредит за продуктом: Швидкі гроші. Номер договору: 300001301, на Строк 1097 днів, з 25.08.2021 по 25.08.2024, в сумі 25000.00грн., шляхом зарахування суми Кредиту на Рахунок. Кредит надано на умовах: Ставка по Кредиту (на строкову частину Основного боргу): 0,01 % річних.. Ставка по Кредиту (на прострочену частину Основного боргу): 0,00001% річних. Щомісячна комісія, без ПДВ: 897.50грн., Плата за пропущений платежів: першого пропуску - 350 грн., другого (підряд) пропуску - 350 грн., третього (підряд) пропуску - 400 грн., четвертого (підряд) та кожного наступного (підряд) - 400 грн.. Також відповідач у вказаній заяві просила переказати грошові кошти з Рахунку за наступними реквізитами: ПІБ одержувача (повністю): [PERSON] . Ідентифікаційний номер одержувача: [NUMBER] . Номер рахунку одержувача: [NUMBER] . Найменування банку одержувача: AT «БАНК ФОРВАРД». Призначення платежу: Перерахування коштів за дорученням клієнта [PERSON] згідно договору №300001301 від 25.08.2021. Крім вказаного умовами вказаної анкети-заяви передбачено, що відповідача надала свою згоду на укладення договору добровільного страхування життя та надала свою згоду щоб банк списував з рахунку картки суму страхової премії згідно з договором страхування та зараховував її на користь ТДВ «Страхова компанія «Грінвуд Лайф Іншуранс». Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила достовірність усіх наданих відомостей та факт отримання нею примірників Умов та Тарифів, що у сукупності з підписаною заявою та Графіком платежів складає єдиний кредитний договір між сторонами. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного клієнтом [PERSON] 25.08.2021, тип кредиту - кредит, продукт «Швидкі гроші», сума кредиту 25 000 грн., стирок кредитування 36 місяців, мета на споживчі потреби, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом перерахування коштів протягом 10 робочих днів з дня укладення договору. Також паспортом споживчого кредиту передбачено умов користування вказаними кредитними коштами, а саме: процентна ставка 0.01%; тип процентної ставки фіксована; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3.59%; загальні витрати за кредитом 32 313.86 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 57 313,86 грн.; реальна річна процентна ставка 88.26% річних Вказаний паспорт споживчого кредиту також містить розрахунок суми заборгованості, який підписано особисто відповідачем. Згідно з опитувальником клієнта - фізичної особи від 25.08.202,, який особисто підписаний [PERSON] , остання зазначила: особисті дані, контакту інформацію, додаткову інформацію (сімейний стан, кількість дітей тощо), згоду на обробку персональних даних тощо, а також підписала згоду на обробку персональних т даних. АТ «Банк Форвард» свої зобов`язання за договором №300001301 від 25.08.2021 виконало і надало кредитні кошти позичальнику в повному обсязі, про що свідчить виписка по особовим рахункам угоди, з якої також убачається, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №300001301 від 25.08.2021 від 16.04.2021 станом на 09.05.2025 заборгованість [PERSON] за договором становить 32 482,66 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 20 813, 33 грн.; заборгованість за відсотками 1.83 грн., заборгованість за комісією 11 667,50 грн. Відповідно до статей 11, 509, 626 ЦК України, підставою виникнення зобов`язань є договір, у якому сторони на засадах добросовісності та свободи договору узгоджують умови для встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у документах та підписаний сторонами. За змістом статей 633, 634 ЦК України, укладений сторонами договір є публічним договором приєднання. Його умови визначені банком у стандартних формах (анкетах-заявах, умовах та тарифах), а інша сторона (споживач) приєднується до них у цілому, підтверджуючи свій підпис під текстом документа та ознайомлення з його складовими частинами. Спеціальними нормами статей 1048, 1049, 1054 ЦК України встановлено обов`язок позичальника за кредитним договором повернути отримані грошові кошти (тіло кредиту) та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором. При цьому розмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику та строку користування коштами (ст. 1056-1 ЦК України). Загальні правила виконання зобов`язань, визначені статтею 526 ЦК України, передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 629 ЦК України закріплено принцип обов`язковості договору для виконання сторонами. У разі порушення боржником строку повернення позики, він не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання та несе відповідальність згідно з умовами договору та положеннями статей 625, 1050 ЦК України. Дослідивши матеріали справи суд зазначає, що із досліджених безпосередньо в судовому засіданні заяв (оферт) за №200339299 від 16.04.2021 та №300001301 від 25.08.2021 , суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою власноручного підпису. Згідно ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач не надала суду жодних доказів як неотримання нею у кредит в АТ «Банк Форвард» грошових коштів у формі відновлювальної кредитної лінії, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору (заяви (оферти)) у строки, передбачені цим правочином, у тому числі і сплати відсотків за користування кредитними коштами. Будь-яких даних, які б спростовували дійсність вказаного правочину або свідчили про його розірвання чи зміну в судовому порядку, суду не надано. Відтак, умови договору є обов`язковими для виконання сторонами згідно зі ст. 629 ЦК України. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема доданими до позовної заяви випискою по особових рахунках. Суд відзначає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). Отже, надані позивачем виписки по рахунку є належним доказом на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів та користування ними. Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано, а також не спростовано розмір заборгованості, заявлений позивачем. Відтак суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, отримання відповідачем вказаної у позовній заяві суми кредитів, яка була зарахована на рахунок відповідача, що підтверджується належними та достатніми доказами. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення відсотків за двома кредитними договорами, суд виходить з того, що зміст підписаних відповідачем анкет-заяв підтверджує досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитування. Зокрема, між банком та відповідачем було чітко узгоджено розмір відсоткової ставки, порядок її нарахування та строки сплати за кожним із договорів окремо. Відповідно до положень статей 629, 1054 та 1056-1 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання, а банк має законне право на отримання відсотків від суми кредиту як плати за користування грошовими коштами. Факт користування кредитними коштами за обома договорами підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по рахунках відповідача. Оскільки відповідач отримала та використовувала кредитні кошти, у неї виникло зобов`язання щодо сплати відсотків у розмірі, обумовленому при укладенні договорів. Суд зауважує, що позивач, набувши право вимоги від банку, не здійснював самостійного донарахування відсотків, а заявив до стягнення суми, що були нараховані первісним кредитором. Перевіривши поданий позивачем розрахунок за кожним із договорів у сукупності з банківськими виписками, суд не встановив у ньому помилок, суперечностей або нарахувань поза межами строків кредитування. У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Проте, відповідачем не було надано суду жодного контррозрахунку або доказів, які б спростовували дані позивача чи свідчили про неправомірність нарахування відсотків. Клопотань про призначення судово-економічної експертизи від сторони відповідача також не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення відсотків за обома кредитними договорами є законними, документально підтвердженими та належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується заборгованості за комісією у розмірі 11 667 грн. 50 коп, яку позивач нараховує за договом № 300001301 від 25.08.2021 суд зазначає наступне. Згідно розділу 3 заяви (оферти), договору № 300001301 від 25.08.2021 відповідач пропонує банку укласти з нею кредитний договір на умовах, викладених в розділі 3 цієї заяви та надати кредит із щомісячною комісією , без ПДВ 897,50 грн., що визначено п. 3.3 анкети-заяви. Також у розділі 4 паспорту споживчого кредиту зазначено, що щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 3.59%, яка нараховується на загальну суму кредиту на день видачі. У матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані належні і допустимі докази, які підтверджували б той факт, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, погоджені нею, за які встановлено нарахування комісії, чи певна інформація щодо кредиту та, що така інформація надавалася частіше ніж один раз на місяць. Вирішуючи вказані вимоги, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Так у вказаному рішенні Велика Палата зазначила, що хоча Закон України «Про споживче кредитування» прямо передбачає право банку встановлювати комісію за обслуговування кредиту, така комісія може бути законною лише у разі надання споживачу додаткових або супутніх послуг (наприклад, платних довідок, зміни дати платежу тощо). Разом з тим, нарахування щомісячної плати за послуги банку, які за законом мають надаватися безоплатно (зокрема, інформування про стан заборгованості не рідше одного разу на місяць згідно зі ст. 11 Закону), є неправомірним. Оскільки умовами Договору не передбачено надання будь-яких інших послуг за вказану комісію, окрім фактичного моніторингу заборгованості, Велика Палата дійшла висновку, що такі пункти договору є нікчемними в силу закону. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №640/14229/15 (провадження №61-16739св20), від 21 квітня 2021 року у справі №677/1535/15 (провадження №61-19356св19), від 15 грудня 2021 року у справі №209/789/15 (провадження №61-16561св20), від 21 липня 2021 року у справі №751/4015/15 (провадження №61-8543св20). З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитом є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). За наведених умов, суд дійшов висновку, що оскільки положення кредитного договору № 300001301 від 25.08.2021 року про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, то позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 11 667 грн. 50 коп. є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Щодо переходу права вимоги. 25 липня 2024 року між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого АТ «БАНК ФОРВАРД» відступає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні банку, а ТОВ ««ФК «Кредит-Капітал» набуває права вимоги банку до позичальників та/ або заставодавців, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку №1 до цього договору. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Згідно п. 2 договору новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває всі права кредитора за основними договорами. Відповідно до п. 4 договору, сторони погодили, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 69 349 284,90 грн. (ціна договору). Загальна ціна активів, що входять до складу лоту, за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор, та яка підлягає сплаті новим кредитором за результатами зазначених відкритих торгів, складає 70 122 419,74 грн. без ПДВ. Як убачається з копії платіжної інструкції № 4170 від 23.07.2024 ТОВ ««ФК «Кредит-Капітал» перерахувало на рахунок АТ «БАНК ФОРВАРД» 70 122 419, 74 грн., як оплату за лот GL1N426202, переможець ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», ЄДРПОУ 35234236, ціна продажу 70 122 419,74 грн., без ПДВ. Відповідно до витягів з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами станом на 25.07.2024 (додаток №1 до договору №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги), підписаного АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ ««ФК «Кредит-Капітал», до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №200339299 у сумі 20 555,34 грн. з яких залишок по тілу кредиту 11 308,21 грн., та залишок по відсотках 9247,13 грн.. Крім того до «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором №300001301 у розмірі 32 482 грн. 66 коп, з яких залишок по тілу кредиту 20 813,33 грн., залишок по відсотках 1,83 та залишок по комісії 11 667,540 грн.. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Відтак надані суду докази підтверджують, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право належного кредитора до [PERSON] за вказаними вище договорами. За наведених умов, суд дійшов висновку, що оскільки положення кредитного договору №300001301 про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, то позовна вимога про стягнення комісії є необґрунтованою. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала в повному обсязі грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту як первинному кредитодавцю ПАТ (АТ) «Банк Форвард», так і його правонаступнику в спірних правовідносинах: ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами №200339299 від 16.04.2021 та №300001301 від 25.08.2021 підлягає частковому задоволенню та вважає, що розмір заборгованості за договором №200339299 від 16.04.2021 складає 20 555,34 грн., з яких 11 308,21 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9247,13 грн. - заборгованість за відсотками, а за договором №300001301 від 25.08.2021 склала 20 815, 16 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 20 813,33 грн., заборгованості за відсотками 1,83 грн.. Відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в загальному розмірі 41370 грн. 50 коп. Щодо розподілу судового збору. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимоги на суму 53 038 грн, з яких судом визнано обґрунтованими вимоги на суму 41 370,50 грн., що становить 78,00% від загального розміру заявлених позовних вимог. Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 1889,51 грн. Решта судового збору покладається на позивача. Щодо витрат на правничу допомогу. Представником позивача подано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн., а саме: копію договору про надання правової допомоги №0206 від 02.06.2025, акт №683 наданих послуг від 09.06.2025, акт наданих послуг №684 від 09.06.2025, детальний опис наданих послуг до акту №683 та №684 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0206 від 02.06.2025. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності. Таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.06.2020 (справа №211/1674/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Дослідивши детальний опис наданих робіт, та вирішуючи, чи є заявлений розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в даній справі, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи. Так оцінюючи наданий адвокатом позивача детальний опис робіт, суд зазначає, що ним здійснювалась підготовка позовної заяви за кожним із вказаних вище кредитних договорів, однак матеріали справи не відповідають таким обставинам. Позовна заява містить вимоги за обома кредитними договорами, які по своїй суті є схожими та не потребують додаткового вивчення. Час витрачений на усну консультацію клієнта, повторне ознайомлення з матеріалами кредитної справи, також підлягає виключенню, оскільки такі види послуг за своєю суттю є підготовчими етапами діяльності адвоката, які повністю поглинаються процесом підготовки тексту позову та не можуть розцінюватися як окремі дії, що підлягають оплаті. Суд враховує, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором не є спором значної складності, не потребує вивчення значної кількості нормативно-правових актів чи судової практики. Зважаючи на типовий характер спірних правовідносин, суд вважає справедливим та достатнім розмір витрат у сумі 3000,00 грн (за складання позову), що відповідає критеріям реальності та розумності. Отже, заява сторони позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial