Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

07.08.2025 року адвокат Гербей Андрій Анатолійович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування у якому просить суд: - встановити факт належності житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод по нерухомості, реєстраційний номер №1894/Б від 30 вересня 1998 року, зареєстрований Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 08 жовтня 1998 року в реєстровій книзі №2-87 за реєстровим номером № 6 - [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 28 червня 2021 року, актовий запис №85. Позивач в установленому порядку звернулась до нотаріуса та завела спадкову справу після смерті батька, що підтверджується відповідними довідками та витягами. Окрім позивача, спадкоємцем після смерті [PERSON] є також його дружина [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений головним спеціалістом-юрисконсультом юридичного відділу виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 29 вересня 2020 року, яким заповів розташовані за номером [ADDRESS] та земельну ділянку орієнтованою загальною площею 0,25 га, яка розташована на території Старокозацької сільської ради (правонаступника Петрівської сільської ради) Білгород-Дністровського району Одеської області за адресою: [ADDRESS] . Також батьком позивачки залишено і інший заповіт, яким він свій житловий будинок по [ADDRESS] заповів відповідачу по справі - [PERSON] . З приводу цього будинку позивач будь-яких претензій не має. Те, що позивач є донькою свого покійного батька прослідковується із її Свідоцтва при народження серії [NUMBER] та заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року по справі №495/2521/17 згідно якого вбачається, що [PERSON] змінила прізвище коли вийшла заміж за [PERSON] , та після розірвання шлюбу залишила прізвище « [PERSON] ». Позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок [ADDRESS] , однак державним нотаріусом Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок неможливо у зв`язку з тим, що у спадкодавця [PERSON] , право власності на вищевказаний будинок зареєстровано Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.09.1998 року № 1894/Б, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Таким чином, нотаріусом було надано лист-роз?яснення №94/02-14 від 21.01.2022 року, в якому рекомендував звернутися до суду за захистом своїх прав та визначенням права власності на житловий будинок на своє ім?я. 30 вересня 1998 року між [PERSON] , як продавцем та батьком позивачки, [PERSON] , як покупцем, було укладено: Договір №1894/Б купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого Продавець продала, а Покупець купив житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний договір укладено та зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод по нерухомості, реєстраційний номер №1894/Б від 30 вересня 1998 року. Вказаний Договір купівлі-продажу нерухомого майна №1894/Б від 30 вересня 1998 року було зареєстровано Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 08 жовтня 1998 року в реєстровій книзі № 2-87 за реєстровим номером №6, про що свідчить відповідний штамп в договорі. Згідно технічного паспорта від 09.06.2022 року, виготовленого на ім?я позивача, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 78,0 кв.м., житлову площу 30,6 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. А у складі: 1- коридор, 2 - житлова кімната, 3- гардеробна, 4- коридор, 5- житлова кімната, 6-кухня, 7- санвузол; літ. В - вбиральня, літ. Г. - сарай, літ. Д - гараж, №1-4, І - споруди. Починаючи з 2006 року, з моменту переїзду до цього будинку та реєстрації в ньому [PERSON] відкрито володіє та користується вищезазначеним житловим будинком, однак позбавлена можливості оформити право власності на зазначений житловий будинок, розпоряджатися належним майном, проводити відчуження та укладати будь-які правочини щодо цього будинку, тощо. На даний момент позивач бажає оформити право власності на вказаний житловий будинок, який залишився їй у спадок після смерті її батька, але зазначені обставини призвели до відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.08.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2025 року витребувано докази по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Гербей А.А. не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно з ч. 5ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до положень ч. 8ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с наступних підстав. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 28 червня 2021 року, актовий запис №85 /а.с.19/. Позивач в установленому порядку звернулась до нотаріуса та завела спадкову справу після смерті батька, що підтверджується відповідними довідками та витягами /а.с.22-23/. Окрім позивача, спадкоємцем після смерті [PERSON] є також його дружина [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений головним спеціалістом-юрисконсультом юридичного відділу виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 29 вересня 2020 року, яким заповів розташовані за номером [ADDRESS] та земельну ділянку орієнтованою загальною площею 0,25 га, яка розташована на території Старокозацької сільської ради (правонаступника Петрівської сільської ради) Білгород-Дністровського району Одеської області за адресою: [ADDRESS] дочці [PERSON] /а.с. 20/. Також батьком позивачки залишено і інший заповіт, яким він свій житловий будинок по [ADDRESS] заповів відповідачу по справі - [PERSON] . З приводу цього будинку позивач будь-яких претензій не має. Те, що позивач є донькою свого покійного батька прослідковується із її Свідоцтва при народження серії [NUMBER] та заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року по справі №495/2521/17 згідно якого вбачається, що [PERSON] змінила прізвище коли вийшла заміж за [PERSON] , та після розірвання шлюбу залишила прізвище « [PERSON] » /а.с.6-8/. Позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок [ADDRESS] , однак державним нотаріусом Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок неможливо у зв`язку з тим, що у спадкодавця [PERSON] , право власності на вищевказаний будинок зареєстровано Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.09.1998 року № 1894/Б, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Таким чином, нотаріусом було надано лист-роз?яснення №94/02-14 від 21.01.2022 року, в якому рекомендував звернутися до суду за захистом своїх прав та визначенням права власності на житловий будинок на своє ім?я /а.с.21/. 30 вересня 1998 року між [PERSON] , як продавцем та батьком позивачки, [PERSON] , як покупцем, було укладено: Договір №1894/Б купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого Продавець продала, а Покупець купив житловий будинок, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Даний договір укладено та зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод по нерухомості, реєстраційний номер №1894/Б від 30 вересня 1998 року. Вказаний Договір купівлі-продажу нерухомого майна №1894/Б від 30 вересня 1998 року було зареєстровано Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 08 жовтня 1998 року в реєстровій книзі № 2-87 за реєстровим номером №6, про що свідчить відповідний штамп в договорі /а.с.9-12/. Згідно технічного паспорта від 09.06.2022 року, виготовленого на ім?я позивача, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 78,0 кв.м., житлову площу 30,6 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. А у складі: 1- коридор, 2 - житлова кімната, 3- гардеробна, 4- коридор, 5- житлова кімната, 6-кухня, 7- санвузол; літ. В - вбиральня, літ. Г. - сарай, літ. Д - гараж, №1-4, І споруди а.с.14-18/. Починаючи з 2006 року, з моменту переїзду до цього будинку та реєстрації в ньому [PERSON] відкрито володіє та користується вищезазначеним житловим будинком, однак позбавлена можливості оформити право власності на зазначений житловий будинок, розпоряджатися належним майном, проводити відчуження та укладати будь-які правочини щодо цього будинку, тощо. На даний момент позивач бажає оформити право власності на вказаний житловий будинок, який залишився їй у спадок після смерті її батька, але зазначені обставини призвели до відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно дост.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із змісту ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від30травня 2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права. За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька, вступив у володіння і розпорядження спадковим майном. Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права, інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права (ст. 16 ЦК України). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач має право на вказане нерухоме майно, і таке його право підлягає судовому захисту. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на спадкове майно, на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved