Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.12.2011 П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області у справі № 2-734/11 з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 31.10.2011 до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що він з 2015 року по 2017 рік перебував у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою [PERSON] . [INFO] у них народилась дитина, донька [PERSON] . Судовим наказом від 08.08.2023 з позивача стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття. У позивача народилися ще діти [PERSON] та [PERSON] . Він регулярно сплачував аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Проте з 2021 року стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з заробітної плати ставить його у несприятливі умови, через те, що позивач має утримувати, ще трьох неповнолітніх дітей. У зв`язку з істотною зміною сімейного та матеріального стану позивача, відповідно до вимог чинного законодавства, він змушений звернутися до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не заявився, повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.50). Відповідач проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що позивач має велику заборгованість по аліментах, іноді щось сплачує, життям доньки взагалі не цікавиться. Утримання дитини вимагає значних коштів, тому просить відмовити у позові. У судовому засіданні 27.02.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 03.03.2026. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників справи, оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2011 справі № 2-734/11 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 31.10.2011 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). На підставі рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2011 справа № 2-734/11 виданий виконавчий лист (а.с. 6). [PERSON] також є батьком [PERSON] , [INFO] ( свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Лозуватсьої сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 від 06.04.2016 (а.с. 8). Судовим наказом П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2023 у справі № 190/1637/23 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 04.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5 від 14.03.2018 року, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 9) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Вільногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 177 (а.с. 10). За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 23.03.2023 № 10834 встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-734/2011 від 02.12.2011, виданим П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 01.03.2023 становить 176 844, 54 грн (а.с. 11). Згідно з випискою по рахунку АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що за період з 29.04.2019 по 04.05.2022, за період 11.01.2020 по 11.01.2025 позивачем перераховані відповідачу аліменти (а.с. 54-58). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною другою ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька, зміна сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі N 554/3355/20 (провадження N 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі N 682/2454/22 (провадження N 61-10748 св 23). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що він має на утриманні інших неповнолітніх дітей та зобов`язаний сплачувати аліменти на їх користь, у зв`язку з чим, на його думку, встановлений розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] є для нього надмірним та таким, що не відповідає його сімейному та матеріальному стану. Суд зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні за змістом висновки неодноразово викладалися в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Водночас позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дітей. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Таким чином, підстав для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів не встановлено, а тому задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed