Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 015591 від 17.10.1996 року, зареєстрованого та виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 1,52 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015591 від 17.10.1996 року. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим виконавчим, після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) площею 1,52 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Бортниківської сільської ради, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015591 від 17.10.1996 року. Зазначає, що крім нього, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] були його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] , однак вони спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом випадків, а [INFO] [PERSON] померла у м. Прага Чеської Республіки, де вона постійно проживала. Натомість він фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , оскільки був неповнолітнім на час його смерті та не відмовився від спадкового майна, однак юридично спадщину він не оформив. 14.11.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] , однак нотаріус відмовив через відсутність у нього правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном. Окрім того, наявні певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме [PERSON] - [PERSON] . За таких обставин він змушений звертатися до суду із позовом про встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 05.01.2026 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі керівника надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про шлюб [PERSON] , яка народилася [INFO] в с.Бортники Жидачівського району Львівської області та [PERSON] , який народився [INFO] в м.Ходорів Жидачівського району Львівської області. 13.01.2026 начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко Г. надано копію актового запису про шлюб №12 від 25.06.1983 року. Ухвалою від 13.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подала відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без її участі до суду не надходило. Представник третьої особи Ходорівської міської ради Львівської області, в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути дану справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно із актового запису про укладення шлюбу №12 від 25.06.1983 року, 25.06.1983 зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.35). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого повторно на ім`я [PERSON] , [INFO] , то його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній зареєстрований за адресою: с.Бортники, з 06.04.2006 (а.с.6-7). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 15.10.2004 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) площею 1,52 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Бортниківської сільської ради, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015591 від 17.10.1996 року (а.с.14-15). Судом встановлено, що на випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишав, а відтак спадкування відбулося за законом. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , крім позивача була також його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] . Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. [PERSON] , будучи неповнолітнім на момент смерті свого батька, вважається таким, що прийняв спадщину за законом, проте юридично не оформив своїх спадкових прав. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] , спадщину за законом після смерті спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не прийняли у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується зокрема інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82341551 від 27.08.2025, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, перекладеного з чеської мови на українську мову (а.с.13, 45-46). З метою оформлення права власності на спадкове майно за законом, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №71/02-31 від 14.11.2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на земельну ділянку (пай) (а.с.17). Окрім того, позивачем самостійно виявлено, розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме [PERSON] - [PERSON] . Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як вбачається із довідки Ходорівської міської ради №36 від 29.01.2026, [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] на якого зареєстровано право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сіської ради, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015591 від 17.10.1996 року, одна і та ж особа (а.с.44). Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, достатньо стверджується факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 015591 від 17.10.1996 року, зареєстрованого та виданого на ім`я [PERSON] , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна. Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено, а в нього наявні тільки ксерокопія сертифікату. Доказом того, що покійний [PERSON] отримав право на середню земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015591, зареєстрованого 17.10.1996, реєстраційний номер 239, площа земельної ділянки 1,52 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 22.08.1996 р. №526, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №2436/15-25 від 16.10.2025 та ксерокопія Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015591 (а.с.14-15). Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] у відділі не зареєстровано. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Бортниківської сільської ради, Жидачівського району Львівської області. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved