Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник ТОВ «Українські фінасові операції» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 20000,00 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2000,00 грн , заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором в розмірі 11250,00 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінасові операції» в розмірі 6750,00 грн. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Також просить в порядку ч.10,11 ст.265 ЦПК України, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; З - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача. Просили роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 15.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі по тексту ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 4558868 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «18287». Згідно умов вищевказаного кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі кредиту 2000 грн. строком 360 днів: з 15.04.2024 року по 10.04.2025 року) з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, виконавши свої зобов`язання за договором перед відповідачем шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Також, представник позивача зазначив, що 25.11.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, за умовами якого ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 4558868 від 15.04.2024 року. При цьому, заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем станом на день укладення договору факторингу від 25.11.2024 року № 25/11/2024 становила 14250,00 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 11250,00 грн проценти за користування кредитом, та заборгованість за штрафами у розмірі 1000 грн. Одночасно представник позивача вказав, що позивачем також донараховано проценти за 135 календарні дні з 25.11.2024 року в межах строку кредитного договору в сумі 6750,00 грн, виходячи з обрахунку: 2000,00 грн * 2,5 % = 50 грн * 135 календарні дні. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 02.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності. Також представник позивача додатково подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Українські фінасові операції», в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка повернута до суду з відміткою Укрпошти про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідач, будучи повідомленим відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України про відкриття провадження у цивільній справі за позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, відзив на позов у встановлений судом строк не надав, що свідчить про відсутність заперечень проти позову. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на зазначене вище, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності з положеннями ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 15.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4558868, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «18287», що підтверджується копією вказаного договору (а.сп. 22-32). Згідно умов вищевказаного кредитного договору загальна сума кредиту складала 2000 грн, строк кредиту 360 днів (з 15.04.2024 року по 09.04.2025 року), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останній кредит в сумі 2000 грн шляхом зарахування кредитних коштів через систему iPay.ua на платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 19.12.2024, а також витребуваною на вимогу суду інформацією з АТ «Ощадбанк» (а.с.42,137). 25.11.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, за умовами якого ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором від 4558868 від 15.04.2024 року (а.с.57-58,69-81). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на загальні правила доказування негативних фактів, враховуючи неспростування відповідачем твердження позивача про неповернення кредиту, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості, суд вважає встановленою обставину неповернення відповідачем 2000,00 грн. кредиту за кредитним договором № 4558868 від 15.04.2024 року. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із змісту п.1.2. Кредитного договору клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом Відповідно до п.1.4. Кредитного договору встановлено фіксований тип процентної ставки. За користування кредитом нараховуються відсотки на умовах: - стандартна процентна ставка, що становить 2,50% в день, що застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору; - знижена процентна ставка, що становить 0.01% в день, що застосовується на певних умовах. Якщо клієнт до 14.05.2024 року сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, отримає індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Із позовної заяви вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.04.2024 року № 4558868 станом на день укладення договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 року за [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 14250,00 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 11250,00 грн. проценти за користування кредитом. При цьому, у зв`язку з невиконанням клієнтом умов договору, нарахування відсотків за період з 15.04.2024 року по 25.11.2024 року здійснено за стандартною процентною ставкою, що становить 2,50%, що слідує із розрахунку заборгованості за Договором № 4558868 від 15.04.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.11.2024 року (а.с.59-63). Крім того, позивачем ТОВ «Українські Фінансові Операції» також нараховано проценти за стандартною відсотковою ставкою 2,50% за 135 календарні дні за період з 26.11.2024 року по 09.04.2025 року в межах строку дії кредитного договору в сумі 6750,00 грн, виходячи з обрахунку: 2000,00 грн х 2,50 % = 50 грн. х 135 календарні дні (а.с.64-65). Як слідує з наданих розрахунків заборгованості, відповідачем оплата за кредитним договором не здійснювалася. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача нараховані в межах строку дії кредитного договору відсотки, що нараховані первісним кредитором в розмірі 11250,00 грн. та відсотки, нараховані ТОВ «Українські фінасові операції» за 135 календарні дні в розмірі 6750,00 грн. З`ясувавши обставини справи, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відтак, згідно вказаного Закону максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: - протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 22 квітня 2024 року - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 20 серпня 2024 року - 1,5 %; - починаючи з 241 дня з дня набрання ним чинності, тобто, з 21 серпня 2024 року, - 1%. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 15.04.2024, строк кредитування 360 днів, стандартна денна процентна ставка становить 2,5%, знижена процентна ставка становить 1,20%. Так, на переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані за період з 15.04.2024 року по 09.04.2025 року становлять: - в період з 15.04.2024 по 22.04.2025 (відповідно до вимог закону та в межах строку кредиту) денна ставка має бути не більше 2,5%, що узгоджується також з п.1.4 кредитного договору, а отже сума заборгованості за вказаний період, з врахуванням з невиконанням відповідачем умов договору (п 1.4.2), становить 4000,00 грн (2000,00 х 2,5 % = 50,00 грн х 8 днів); - в період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (відповідно до вимог закону) денна ставка має бути не більше 1,5%, а отже сума заборгованості за вказаний період повинна складати 3600,00 грн (2000 х 1,5 % = 30 грн х 120 днів). - в період з 21.08.2024 по 09.04.2025 (відповідно до вимог закону та в межах строку кредиту) денна ставка має бути не більше 1,00%, а отже сума заборгованості за вказаний період повинна складати 4640,00 грн (2000 х 1,00 % = 20 грн х 232 днів). Таким чином, у зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідач має заборгованість за відсотками в сумі 12240,00 грн (4000 + 3600 + 4640). Враховуючи вище зазначені обставини, встановлені судом, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 12240,00 грн. За таких обставин з відповідача на користь позивача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.04.2024 року № 4558868 підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 14240,00 грн., що складається з основної суми боргу в розмірі 2000,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12240,00 грн. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.10, 11 ст.265ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, суд, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22, зазначає наступне. Згідно із ч.10 ст.265ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч.11 ст.265ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Крім того, наведена вище стаття є нормою процесуального права, не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24) зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. З огляду на викладене, враховуючи, що в Україні і досі триває воєнний стан, оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, позивачем не обґрунтовано доцільності застосування цієї норми, суд не вбачає підстав для її задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки розмір задоволених позовних вимог становить: 14240,00 грн. х 100/ 20000,00 грн. = 71,20 %, то розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2422,40 грн х 71,20 % = 1724,74 грн. Окрім того, представник ТОВ «Українські фінансові операції» у позові просить про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 10000,00 грн. На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, представник позивача долучив договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О., а також детальний опис робіт (наданих послуг) №4558868 від 14.11.2025, АКТ № 4558868 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року на загальну суму 10000 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні відповідача всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial