Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просила стягнути солідарно з відповідачів 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 46 871,71 грн за період з 25.02.2019 по 21.04.2025 та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 253 465,04 грн. за період з 25.02.2019 по 31.03.2025, нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішень Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011, від 26.11.2014, від 07.05.2018 та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі по 129,45 грн. за період з 25.02.2019 по 21.04.2025 та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі по 700,02 грн. за період з 25.02.2019 по 31.03.2025, нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2018, і вирішити питання стягнення судових витрат у розмірі 3019,96 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.02.2010 року між позивачкою, Перечинською районною кредитною спілкою «Туря» та [PERSON] був укладений договір про перевід боргу та заміну сторони у зобов`язанні, згідно якого [PERSON] зобов`язався повернути заборгованість у розмірі 77 199,77 грн. протягом 36 місяців. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами була визначена в розмірі 24.00% річних. Поручителем виконання обов`язків по договору виступила його дружина [PERSON] . Вказує, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.11.2011 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] суму боргу в розмірі 75 699,77 грн., 6 264,71 грн. процентів за користування грошовими коштами, пеню за прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 202,09 грн., 3% річних у розмірі 161,13 грн., моральну шкоду у розмірі 1699,00 грн., витрат на оплату правової допомоги у розмірі 1500,00 грн., державне мито у розмірі 840,28 грн., витрат на ІТЗ у розмірі 120,00 грн., всього 86 486,98 грн. Зазначає, що в ході виконавчого провадження з відповідачів було стягнуто 13940,44 грн. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2014 по справі №308/11850/14-ц з відповідачів було солідарно стягнуто проценти за користування грошовими коштами у розмірі 52679,11 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 9931,62 нараховані станом на 29 серпня 2014, а також стягнуто на користь позивачки з відповідачів по 626,11 грн. суми сплаченого судового збору, а всього 63 236,84 грн. Вказане рішення позивачкою було звернуто до примусового виконання. Наголошує, що рішення суду від 17.02.2011 та від 26.11.2014 відповідачі не виконували, що стало підставою для чергового звернення з позовом до суду. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2018 по справі №308/9182/17 з відповідачів було солідарно стягнуто проценти за користування грошовими коштами за період з 15.09.2014 по 05.09.2017 у розмірі 51 804,19 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості за період 15.09.2014 по 05.09.2017 у розмірі 115748,70 грн., а всього 167 552,89 грн. Також стягнуто на користь позивачки з відповідачів по 837,76 грн. суми сплаченого судового збору Вказане рішення позивачкою також було звернуто до примусового виконання. Вказує, що станом на 21.04.2025 залишок заборгованості складає: - солідарна заборгованість [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011 становить 72 546,54 грн.; - солідарна заборгованість [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду' Закарпатської області від 26.11.2014 становить 63236,84 грн.; - солідарна заборгованість [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2018 становить 167552,89 грн.; - заборгованість [PERSON] згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2018 р. (в частині стягнення судового збору) становить 837,76 грн.; - заборгованість [PERSON] згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2018 р. (в частині стягнення судового збору) становить 837,76 грн. Отже, у зв`язку з невиконанням зобов`язання вважає, що в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, з відповідачів підлягають до стягнення проценти за користування грошовими коштами в розмірі: - за користування грошовими коштами у розмірі 72 546,54 грн., стягнутими на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2011 за період з 25.02.2019 по 21.04.2025 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з [PERSON] та [PERSON] солідарно підлягають до стягнення 3% річних у розмірі 11209,94 грн, а також за період з 25.02.2019 по 31.03.2025 сума інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 60619,24 грн. - за користування грошовими коштами у розмірі 63236,84 грн., стягнутими на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2014 за період з 25.02.2019 по 21.04.2025 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з [PERSON] та [PERSON] солідарно підлягають до стягнення 3% річних у розмірі 9771,40 грн., а також за період з 25.02.2019 по 31.03.2025 сума інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 52840,13 грн. - за користування грошовими коштами у розмірі 167552,89 грн., стягнутими на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2018 за період з 25.02.2019 по 21.04.2025 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з [PERSON] та [PERSON] солідарно підлягають до стягнення 3% річних у розмірі 25890,37 грн., а також за період з 25.02.2019 по 31.03.2025 сума інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 140005,67 грн. - за користування грошовими коштами у розмірі 837,76 грн., стягнутими на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2018 р. за період з 25.02.2019 по21.04.2025 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з [PERSON] та [PERSON] , кожного окремо, підлягають до стягнення 3% річних у розмірі 129,45 грн., а також за період з 25.02.2019 по 31.03.2025 сума інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 700,02 грн. 11.06.2025 Ужгородським міськрайонним судом відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 16.01.2026 на адресу суду від позивачки надійшли додаткові пояснення, у яких [PERSON] просила врахувати, що п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України не поширюється на цивільні права та обов`язки, які виникли на підставі рішень суду (згідно п.5 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України). Як зазначено у позовній заяві, цивільні права і обов`язки між позивачкою та відповідачами виникли саме на підставі відповідних рішень Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2011 по справі №2п-9542/10, від 26.11.2014 по справі №308/11850/14-ц, від 07.05.2018 по справі №308/9182/17. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, позов просила задовольнити. У судове засідання відповідачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини не явки до суду не повідомили, відзив на позов не надсилали. 24.02.2026 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.06.2006 року між [PERSON] та Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» в особі Ужгородської філії №1 був укладений договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок №61/1. 18 лютого 2010 року між [PERSON] , Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» та [PERSON] був укладений договір про перевід боргу та заміну сторони у зобов`язанні, згідно якого [PERSON] зобов`язався повернути позивачу заборгованість у сумі 77 199,77 грн. протягом 36 місяців. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами була визначена у розмірі 24,00 % річних. Поручителем виконання своїх обов`язків по Договору виступила [PERSON] . З матеріалів справи випливає, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. у зв`язку з чим позивач зверталась до суду. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011 у справі №2п-9542/10 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] суму боргу (вкладу) в розмірі 75699,77 грн., відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 6264.71 грн., пеню за прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 202,09 грн., три відсотки річних за несвоєчасне повернення грошових коштів в розмірі 161,13 грн., моральну шкоду у розмірі 1699,00 грн., витрати на оплату правової допомоги у розмірі 1500.00 грн. державне мито у розмірі 840,28 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120,00 грн. Також, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2014 у справі №308/11850/14-ц стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 52 679,11 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 9 931,62 грн., нараховані станом на 29 серпня 2014 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2018 у справі №308/9182/17 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами за період з 15.09.2014 по 05.09.2017 у розмірі 51 804,19 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості з 15.09.2014 по 05.09.2017 у розмірі 115 748,70 грн. Дані рішення суду не скасовані і набрали законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з листа відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №2109 від 18.04.2025 на виконанні у вказаному органі перебувають виконавчі провадження, де стягувачем є [PERSON] , по примусовому виконанню: - виконавчого листа №2п-9542/10 від 15.03.2011 виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу 86 486,98 грн. АСВП №38330801. Відповідно до розпорядження № 4-1441/13 від 14.01.2013 державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Ужгородського МРУЮ при примусовому виконанні в/л № 2п-9542/10 від 15.03.2011 перераховано на корить стягувача [PERSON] суму в розмірі 13 940,44 грн. Станом на 18.04.2025 заборгованість за виконавчим листом №2п-9542/10 від 15.03.2011 складає 72 546,54 грн.; - виконавчого листа №308/11850/14-ц від 06.03.2015, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 63236,84 грн. АСВП №47621116; - виконавчого листа №308/11850/14-ц від 06.03.2015, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 63236,84 грн. АСВП №46875499. Боржником здійснено перерахування на депозитний рахунок Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області суму коштів у розмірі 100,00 грн. Відповідно до платіжного доручення №1768 від 2017 року 90 грн. перераховано стягувачу [PERSON] та 10 грн. виконавчого збору на користь держави. Відповідно до платіжного доручення № 10550 від 29.12.2021 року та №3116 від 21.02.2022 державним виконавцем перераховано по 200 грн. мінімальних та додаткових витрат виконавчих проваджень на користь держави. Станом на 18.04.2025 заборгованість за виконавчим листом № 308/11850/14-ц від 06.03.2015 складає - 63 146,84 грн.; - виконавчого листа №308/9182/17 від 17.07.2018 виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами за період з 15.09.2014 по 05.09.2017 в розмірі 51804,19 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості з 15.09.2014 по 05.09.2017 у розмірі 115 748,70 грн. та судовий збір у розмірі по 837,76 грн. з кожного. АСВП №60900222. Відповідно до платіжного доручення № 10533, 10534 від 29.12.2021 року та №10502, 10503 від 29.12.2021 та №3115 від 22.02.2022 державним виконавцем перераховано по 200 грн. мінімальних та додаткових витрат виконавчих проваджень на користь держави. Станом на 18.04.2025 заборгованість за виконавчим листом № 308/9182/17 від 17.07.2018 складає 169 228,41 грн Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, з яким кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу ч.2 та 3 ст.11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, з рішення суду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, вбачається, що за змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК); належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання; 2) за згодою сторін унаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601 ЦК); 4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК); 6) поєднанням боржника та кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК); 7) неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (ст. 607 ЦК); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою й у зв`язку із цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609 ЦК). Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Ця правова позиція підтверджена практикою Верховного Суду України (постанова від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 4.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11). Відповідно до розрахунків позивача, остання просить стягнути солідарно з відповідачів: - 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 46 871,71 грн за період з 25.02.2019 по 21.04.2025 та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 253 465,04 грн. за період з 25.02.2019 по 31.03.2025, нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішень Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2011, від 26.11.2014, від 07.05.2018; - 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі по 129,45 грн. за період з 25.02.2019 по 21.04.2025 та суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі по 700,02 грн. за період з 25.02.2019 по 31.03.2025, нарахованих на суму заборгованості, стягнутої на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2018. Згідно з частинами першою-третьою статті 553 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників .Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість, стягнута із відповідачів за рішенням суду, ними не погашена, відтак їх боргове зобов`язання перед позивачем продовжує існувати. За таких обставин позивач має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідачів на його користь три проценти річних від прострочених сум невиконаного зобов`язання. А відтак суд доходить до висновку про підставність позовних вимог та про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved