Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - АТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23.01.2024 в сумі 19145 грн 96 коп. Позов мотивований тим, що 23.01.2024 відповідач з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку звернувся до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами складає між ними кредитний договір. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов та Правил, відповідач погодився з тим, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити, зменшити, збільшити, або анулювати Кредитний ліміт. Відповідач підписанням Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на банківському сайті, підтвердив, що дає згоду на те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, складає між ним та банком договір. Відповідач умови кредитного договору не виконував, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 10.12.2025 склала 19145 грн 96 коп., до якої входять заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у сумі 15792 грн 35 коп., заборгованість за відсотками 3353 грн 61 коп. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості за кредитним договором. Ухвалою від 15.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначені строки подачі заяв по суті. Ухвалою від 06.01.2026 розгляд справи відкладений через неявку відповідача. В судове засідання представник позивача не прийшов, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов та докази на спростування доводів позивача відповідач до суду не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних вище осіб за наявними в ній доказами. Ухвалою суду від 25.02.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи. Оскільки учасники справи на судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 23.01.2024 відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо його паспортних та контактних даних, місцезнаходження та соціального статусу (а.с.8). У тексті вказаної заяви зазначено, що проставленням власноручного або цифрового власноручного (на екрані телефону) підпису під цією анкетою-заявою він підтвердив, що: - надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені їх копії відповідають оригіналу; - дана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням https://a-bank.com.ua, між ним та АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг (далі - договір), умови якого зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; - умови, передбачені ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначені в договорі. Погодився з тим, що про зміну вартості послуг банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень через дистанційні канали обслуговування. Засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі-УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 029ba498b132872e4838cb0c07e3f74e20cc8ccf45bb7958599255e99cf2541d4c, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Він визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні банку та/або клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП, покладається на клієнта. Також цієї дати сторонами підписана Заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. Вказані документи підписані 23.01.2024 о 18:30:55, однак факт підписання зазначених документів не свідчить про те, що відповідач не мав можливості ознайомитись із змістом вказаних документів у повному обсязі . Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надані докази на спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнаний. За змістом Заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком відповідач просив відкрити йому поточний рахунок № [NUMBER] у UAН на наступних умовах: вид кредиту - кредитний ліміт на поточний рахунок; тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту - споживчі цілі; сума кредиту - від 1000 грн до 200000грн, пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%, у разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставку 3,4% на місяць; строк кредитування (строк дії кредитної лінії) - 240 місяців; порядок погашення - щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 5% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не менше 100 грн й не більше повного розміру заборгованості за договором про споживчий кредит; у випадку порушення клієнтом будь-якого із грошових зобов`язань: при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% у місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості. Пунктом 17 Заяви визначено, що до укладення цієї угоди ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладення цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на веб-сайті за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі, відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; умови, передбачені ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначені в договорі та тарифах. До позову Банком додано: - Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», який підписаний відповідачем 23.01.2024 за допомогою електронного підпису 029ba498b132872e4838cb0c07e3f74e20cc8ccf45bb7958599255e99cf2541d4c (а.с.12,13); - Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та тарифи по картці «Зелена», які відповідачем не підписані (а.с. 19-25). Згідно із довідкою АТ «А-Банк» відповідачу відкритий рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року; № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с.18) Відповідно до довідки за лімітами за період з 23.01.2024 по 10.12.2025 було відкритий такий кредитний ліміт: 23.01.2024 розмір 17000 грн 00 коп., 23.01.2024 розмір 17000 грн 00 коп., 30.04.2024 розмір 16240 грн 00 коп., 01.09.2024 розмір 15942 грн 00 коп., 29.09.2024 розмір 15793 грн 00 коп., 29.09.2024 розмір 15800 грн 00 коп. (а.с. звороту 17) Згідно із виписці по картці за період з 23.01.2024 по 10.12.2025 сума витрат складає 55935 грн 37 коп., сума зарахувань 52706 грн 00 коп., сума комісій 1331 грн 74 коп. (а.с.13-17) Відповідно до ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.62,63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банківського рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, саме виписка по картковому рахунку є належним і допустимими доказом, що підтверджує виконання позивачем умов договору в частині встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування позивачем кредитними коштами. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за вказаним вище договором станом на 10.12.2025 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) -15792 грн 35 коп., залишок заборгованості за тілом кредиту 15011 грн 01 коп., залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 781 грн 34 коп., загальний залишок заборгованості за процентами 3353 грн 61 коп., залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 653 грн 17 коп., залишок заборгованості за процентами на прострочені заборгованість 2700 грн 44 коп., разом 19145 грн 96 коп. (а.с.6,7) Вказаний розрахунок відповідає виписці по картці. Відповідачем правильність розрахунку заборгованості по кредиту, наданого банком, не спростовано та не надано іншого розрахунку на спростування нарахованої банком суми заборгованості по кредитному договору. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Приписами ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79, 80 ЦПК України). Згідно із приписами ст.12, ч.1, 5-7 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За положеннями частини першої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Судом встановлено, що Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та Заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, в якій визначені умови надання кредиту, зокрема, строк, розмір відсотків, мета кредиту, підписані сторонами. Отже сторони узгодили умови надання кредиту. Відповідач користувався кредитними коштами. З огляду на розрахунок, наданий позивачем, заборгованості за вказаним вище договором станом на 10.12.2025 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) -15792 грн 35 коп., залишок заборгованості за тілом кредиту 15011 грн 01 коп., залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 781 грн 34 коп., загальний залишок заборгованості за процентами 3353 грн 61 коп., залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 653 грн 17 коп., залишок заборгованості за процентами на прострочені заборгованість 2700 грн 44 коп., разом 19145 грн 96 коп. (а.с.6,7) До спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. При зверненні до суду з позовом АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не надало доказів направлення відповідачу досудової вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що банк направляв вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу отримано. Як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати, як вимогу у розумінні статті 16 Закону України "Про споживче кредитування". Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши на підставі Закону вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення. Ураховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», апеляційний суд приходить до висновку, що у споживача [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором (такі ж правові позиції викладені у Постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 755/11307/17 та у Постанові Верховного Суду від 04.12.2020 у справі № 753/21158/17). Отже, стягненню з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» належить лише прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 781 грн 34 коп. та заборгованість за процентами на прострочену заборгованість у розмірі 2700 грн 44 коп., всього 3481 грн 78 коп. Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні із позовом до суду АТ «АКЦЕНТ-БАНК» сплатив судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Позовні вимоги задоволені частково на суму 3481 грн 78 коп., отже позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 440 грн 52 коп.

Outcome: partial