Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Полтави звернулася [PERSON] , про видачу обмежувального припису. В обгрунтування своїх вказувала, що заінтересована особа [PERSON] являється колишнім чоловіком Заявниці [PERSON] . Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 26.03.2025 року по справі № 552/1484/25, але колишнє подружжя проживає в одному будинку за адресою [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] . Факт домашнього насильства підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Полтави від 02.01.2026 року по справі № 554/18797/25. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Полтави від 02.01.2026 року по справі № 554/18797/25 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. В постанові зазначено, що 17.12.2025 року приблизно о 22 годині 30 хвилин [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, принижував, дав ляпаса по обличчю в присутності неповнолітньої доньки, внаслідок чого завдав шкоди психологічному здоров`ю останньої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Також систематичне домашнє насильство з боку колишнього чоловіка Заявниці підтверджується також Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника Серія ЕТ № 100977 від 18.12.2025 року виданого поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону УПП, УПП в Полтавській області, рядовим поліції Рибальченко Р.В. В Терміновому заборонному приписі зазначено, що згідно зі ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю та здоров`ю постраждалої особи виніс цей терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства психологічного 17.12.2025 року о 22:30 год. за адресою [ADDRESS] , [PERSON] знаходячись з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук) вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що полягало в умисних діях, а саме виражався не цензурною лайкою, приниження, заподіяння тілесних ушкоджень, а саме ляпасу по обличчю, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю [PERSON] . В свою чергу, незважаючи на те, що більшість часу [PERSON] проживає з іншою жінкою за іншою адресою, в свою чергу [PERSON] декілька днів в тиждень проживає за адресою [ADDRESS] , в будинку де проживає Заявниця, і в ці дні він вчиняє домашнє насильство відносно Заявниці та доньки. А саме, це відбувалося 21.01.2026 року, 22.01.2026 року, 27.01.2026 року, 10.02.2026 року. Саме в ці дні він ображав заявницю нецензурною лайкою в присутності дитини, погрожував фізичною розправою, в стані алкогольного сп`яніння принижував Заявницю перед донькою, після чого у дитини починалася істерика. Отже, термін дії Термінового заборонного припису стосовно кривдника закінчився, в свою чергу [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство, тому Заявниця змушена звернутися до суду. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, прохала задовольнити. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, прохала задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] прохав відмовити в задоволенні заяви. Судом встановлено наступне. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 26.03.2025 року по справі № 552/1484/25, але колишнє подружжя проживає в одному будинку за адресою [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] . Факт домашнього насильства підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Полтави від 02.01.2026 року по справі № 554/18797/25. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Полтави від 02.01.2026 року по справі № 554/18797/25 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. В постанові зазначено, що 17.12.2025 року приблизно о 22 годині 30 хвилин [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, принижував, дав ляпаса по обличчю в присутності неповнолітньої доньки, внаслідок чого завдав шкоди психологічному здоров`ю останньої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Також систематичне домашнє насильство з боку колишнього чоловіка Заявниці підтверджується також Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника Серія ЕТ № 100977 від 18.12.2025 року виданого поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону УПП, УПП в Полтавській області, рядовим поліції Рибальченко Р.В. В Терміновому заборонному приписі зазначено, що згідно зі ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю та здоров`ю постраждалої особи виніс цей терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства психологічного 17.12.2025 року о 22:30 год. за адресою [ADDRESS] , [PERSON] знаходячись з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук) вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що полягало в умисних діях, а саме виражався не цензурною лайкою, приниження, заподіяння тілесних ушкоджень, а саме ляпасу по обличчю, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю [PERSON] . В свою чергу, незважаючи на те, що більшість часу [PERSON] проживає з іншою жінкою за іншою адресою, в свою чергу [PERSON] декілька днів в тиждень проживає за адресою [ADDRESS] , в будинку де проживає Заявниця, і в ці дні він вчиняє домашнє насильство відносно Заявниці та доньки. А саме, це відбувалося 21.01.2026 року, 22.01.2026 року, 27.01.2026 року, 10.02.2026 року. Саме в ці дні він ображав заявницю нецензурною лайкою в присутності дитини, погрожував фізичною розправою, в стані алкогольного сп`яніння принижував заявницю перед донькою, після чого у дитини починалася істерика. Отже, термін дії термінового заборонного припису стосовно кривдника закінчився, в свою чергу [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство, тому заявниця змушена звернутися до суду. Судом досліджений в судовому засіданні аудіозапис, доказів про вчинення домашнього насильства не встановлено. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1ст. 24 цього Закону). У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 21.11.2018 року справа № 756/2072/18 (у застосуванні обмежувального припису відмовлено) міститься правовий висновок щодо підстав для видачі обмежувального припису: «Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві». Аналогічний висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 336/992/18. У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed