Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-25 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.06.2002 року перебуває з відповідачем у шлюбі, за час якого ними придбано автомобіль марки Opel Astra , номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є відповідач. Крім того, ними за час спільного проживання накопичено грошові кошти у сумі 14 500 доларів США, що станом на 05.09.2025 року становить 599 430 грн. Оскільки вказане майно набуте сторонами за час шлюбу, то воно є об`єктом спільного майна подружжя, а відповідно належить їм на праві спільної сумісної власності. Тому позивач просить виділити автомобіль марки Opel Astra , номерний знак [NUMBER] , у власність відповідача та стягнути з останнього на її користь компенсацію у розмірі 1/2 частки його ринкової вартості у розмірі 62 010 грн., що еквівалентно 1 500 доларів США; визнати грошові кошти у сумі 14 500 доларів США, що становить 599 430 грн., спільною власністю подружжя; стягнути з відповідача на її користь 299 715 грн., що еквівалентно 7 248 доларів США. 10.02.2026 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що сторонами за час шлюбу набуто автомобіль марки Opel Astra , номерний знак [NUMBER] , власником якого є він, та накопичено грошові кошти у розмірі 14 500 доларів США. Дане майно належить ним на праві спільної сумісної власності. Однак, на даний час він не може задовольнити позовні вимоги, оскільки є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 КК України, та утримується під вартою. Під час проведення санкціонованого обшуку належний йому транспортний засіб марки Opel Astra вилучено та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Одночасно під час проведення обшуку вилучено накопичені ними кошти в сумі 14 500 доларів США. За вказаних обставин, враховуючи неможливість здійснення розподілу майна добровільно, не заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві, просить ці вимоги задовольнити, а також зазначила, що сторони продовжують перебувати у шлюбі, однак, вона бажає здійснити розподіл майна подружжя та виїхати за кордон, де влаштовувати своє життя. Вилучені грошові кошти вони спільно з відповідачем заощаджували, в тому числі для придбання житла ( купівлі квартири), оскільки є внутрішньо переміщеними особами та не мають власного житла. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Кінаш М.А. в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, вказаних відповідачем у відзиві на позов. Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 26.02.2026 року з дня закінчення розгляду справи 16.02.2026 року. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши вказаних учасників та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони одружилися 21.06.2002 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 270 (а. с. 6). Відповідно до копії ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.07.2025 року в кримінальному проваджені №22025090000000082 від 23.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, надано дозвіл на проведення обшуку в транспортному засобі марки Opel Astra , 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] , з метою його вилучення, власником якого є [PERSON] , [INFO] ( а.с. 59-61 ). Згідно з копіями протоколу обшуку від 30.07.2025 року та опису вилученого майна (речей і документів ), під час проведеного обшуку в квартирі [ADDRESS] , виявлено та вилучено, зокрема, банкноти у вигляді доларів США в кількості 145 штук номіналом 100 доларів кожна, тобто на загальну суму 14 500 доларів США ( а.с. 51-55 ). Відповідно до копій протоколу обшуку від 30.07.2025 року та опису вилученого майна (речей і документів ), під час проведеного обшуку автомобіля марки Opel Astra , номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , виявлено та вилучено автомобіль марки Opel Astra , номерний знак [NUMBER] , ключ замка запалювання, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Opel Astra , номерний знак [NUMBER] серії [NUMBER] ( а.с. 56-58 ). 30.07.2025 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 11 КК України ( а.с. 62-71 ). Згідно з вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17). Таким чином, на підставі наведеного, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зокрема, часу (моменту) придбання майна (спірних автомобіля та грошових коштів саме у період перебування сторін у шлюбі), його вартості, а також джерела заощаджень спірних коштів, які б дозволяли визначити правовий статус сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Надані стороною відповідача копії ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, протоколи обшуків, повідомлення відповідачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, не підтверджують вказаних обставин та не є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України. Крім того, слід зазначити, що спірний автомобіль (як вказав у відзиві відповідач) визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, в якому вирішуватиметься його доля при прийнятті остаточного рішення. Виведення майна з-під заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в порядку поділу майна подружжя не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства Щодо визнання позову відповідачем слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі свого підтвердження не знайшли. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову відповідачем. Отже, в задоволенні позову слід відмовити із вказаних підстав. На підставі наведеного, ст.ст.60, 69-71 СК України, та,

Outcome: dismissed