Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 24 лютого 2025 року між сторонами укладено кредитний договір №24.02.2025-100001133, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 140 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Додатковими договорами строк кредитування продовжувався і в загальному становить 171 день. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 10 102,47 грн, що складається із тіла кредиту 4 317,30 грн; процентів 3 626,52 грн; неустойки 2 158,65 грн. Просить стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості та судовий збір. У судове засідання сторони не викликались. Представник позивача у позові не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач відзив не подав. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду справи, однак у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. 12 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 24 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №24.02.2025-100001133, який складається з пропозиції про укладення договору (оферти) кредитної лінії, заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надається кредит на таких умовах: сума кредиту: 5 000,00 грн; строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 13 липня 2025 року. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту; 0,87%. Комісія за надання кредиту 1 000,00 грн; нараховується та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно з графіком платежів. Пунктом 15 заявки передбачена сплата неустойки у розмірі 50,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Оферта (п.4.1), заявка та акцепт містять реквізити платіжної картки позичальника: 4149-51XX-XXXX-8389. Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. На підтвердження надання відповідачу кредитних коштів позивачем надано квитанцію до платіжної інструкції №20143-1391-192569979, згідно з якою 24 лютого 2025 року здійснено переказ на платіжну картку [NUMBER] в сумі 4 000,00 грн. Квитанція не містить ідентифікуючі ознаки кредитного договору та позичальника. Оскільки реквізити платіжної картки та сума грошових коштів не збігаються з даними з кредитного договору, факт надання відповідачу кредитних коштів позивачем не підтверджено. 04 травня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено електронний додатковий договір до кредитного договору №24.02.2025-100001133, яким продовжено строк користування кредитом до 154 днів; денна процентна ставка 0,65%. Електронним додатковим договором від 21 травня 2025 року строк кредитування за кредитним договором №24.02.2025-100001133 визначено в 171 день; денна процентна ставка 0,65%. Згідно з документом під назвою «довідка-розрахунок», наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором становить 10 102,47 грн, з яких: 4 317,30 грн основний борг; 3 626,52 грн проценти; 2 158,65 грн неустойка. Проценти нараховані за період з 21 травня 2025 року по 13 серпня 2025 року. Довідка-розрахунок не містить інформацію про надання кредиту, платежі позичальника, не розкриває механізм нарахування процентів. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, реальна річна процентна ставка у відповідності до розміру застосованих відсотків. Також встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Судом встановлено, що в наявних матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували перерахування відповідачу кредитних коштів. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Надана позивачем квитанція про переказ грошових коштів не підтверджує отримання саме відповідачем грошових коштів у сумі 5 000,00 грн. Клопотання про витребування доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем у розмірі, заявленому позивачем, зокрема будь-яких первинних документів, позивачем не заявлено. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами отримання відповідачем кредитних коштів. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed