Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 149277 від 08.08.2024 у розмірі 12638,35 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.08.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІ ПЛЮС» і [PERSON] укладено кредитний договір № 149277 на суму 9334,00 грн., у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Згідно умов кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти 08.08.2024 на банківську картку № [NUMBER] відповідача, яку остання вказала у заявці на видачу кредиту. 06.02.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІ ПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 06022025, у зв`язку з чим відповідно до умов договору ТОВ «ФК «КРЕДІ ПЛЮС» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі за Кредитним договором. Станом на сьогоднішній день, відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано докази, які містяться в матеріалах справи. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомила. Відзив на позов не подала. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, для стягнення заборгованості за кредитним договором суд на підставі відступлення права вимоги до інших осіб, повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в Клієнта права вимоги до боржників, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором Клієнту права вимоги, що переходить. 08.08.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІ ПЛЮС» і [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 149277 (далі Договір), у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно умов Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 9334,00 грн. в наступному порядку: 7000,50 грн. на картку позичальника № [NUMBER] , у розмірі 2333,50 шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією; кредит надається на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі; кредит надається строком на 84 дні по 31.10.2024; процентна ставка 1,1340% в день, фіксована; комісія за надання кредиту 2333,50 грн. за ставкою 25% від загальної суми кредиту одноразово в день укладення Договору; орієнтовна реальна річна процентна ставка 93275,79%. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти, що підтверджується довідкою № 3879/30-10 від 30.10.2025. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно з наданим розрахунком, заборгованість [PERSON] складає в сумі 12638,35 грн., яка складається з наступного: 7336,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4900,62 грн. заборгованість по процентам; 401,00 грн. заборгованість по комісії. Слід зазначити, що згідно розрахунку заборгованості відповідачем внесено кошти на погашення існуючої заборгованості 21.08.2024 в сумі 2648,67 грн. та 05.09.2024 в сумі 1000,00 грн., що вказує на вчинення конклюдентних дій відповідачем щодо визнання наявності кредитних зобов`язань. 06.02.2025 між ТОВ «КРЕДІ ПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 06022025, у зв`язку з чим відповідно до умов Договору ТОВ «КРЕДІ ПЛЮС» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 06.02.2025 ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12638,35 грн., яка складається з наступного: 7336,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4900,62 грн. заборгованість по процентам; 401,00 грн. заборгованість по комісії. Матеріалами справи підтверджено перехід прав вимоги від ТОВ «КРЕДІ ПЛЮС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Як зазначає позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, кредитор, надавши обумовлені договором кошти, свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим наявна заборгованість за Договором в розмірі 12638,35 грн. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру процентів за користування кредитом, оскільки, вони є платою за користування коштами та не відносяться до поняття неустойки. Аналогічна позиція закріплена в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин». Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] порушила обумовлені договором строк і порядок повернення суми кредиту, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з неї суми заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 12638,35 грн. ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Представник позивача заявив клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування клопотання зазначив, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі надано такі докази: договір про надання правничої допомоги; докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт акт наданих послуг. Дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання обґрунтованим з наступних підстав. Статтею 133 ЦПК України передбачено види судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До матеріалів заяви представником позивача додано Договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 згідно з яким, адвокатське бюро «Соломко та партнери» прийняло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та в Додатку № 1 до Договору погоджено вартість надання послуг. Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 сторони погодили надання правових послуг у відповідності до вищезазначеного Додатку № 1, за наступним списком: - складання позовної заяви (2 години) 5000 грн.; - вивчення матеріалів справи (2 години) 1000 грн.; - підготовка адвокатського запиту (1 година) - 500 грн.; - підготовка та подача клопотань (1 година) 500 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. суд зазначає наступне. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, § 268). В той же час, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не подала жодних заперечень з приводу не співмірності витрат позивача на правничу допомогу. Суд не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved