Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку [ADDRESS] проживали батьки позивача: [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] та позивач з сім"єю. Вказаний будинок належав батьку позивача на підставі свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах. Вказує, що внаслідок смерті батьків відкрилася спадщина у вигляді вказаного житлового будинку, спадкоємцем якого є позивач. Звернувшись до ДНК для оформлення права власності на вказаний житловий будинок, їй було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, оформити право власності на такий в нотаріальній конторі є неможливим. Тому просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Учасники в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні (а.с.33). Представник Неліпинської сільської ради подав заяву про розгляд справи у відсутності представника Неліпинської сільської ради, проти позовних вимог не заперечують (а.с.24). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, [PERSON] надано дозвіл на забудову земельної ділянки в с. Сасівка на старому місці, відповідно до рішення виконкому Неліпинської сільської ради народних депутатів від 09.03.1978 року. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Свалявської районної ради депутатів трудящих від 14.06.1978 року за №151, за типовим проектом №30-2К-І (а.с.12-15). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 29.07.1961 року, актовий запис № 74) (а.с.7). Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2025 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 36 від 09.07.2003 року, проведений виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області; свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.09.2003 року, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №48 від 15.09.2003 року, проведений виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (а.с.9,10). Як вбачається з довідки №210, виданої виконкомом Неліпинської сільської ради, на день смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у житловому будинку за адресою [ADDRESS] ) до дня його смерті разом з: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2024 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №6 від 23.01.2024 року, проведений виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області. (а.с.16-а). З технічного паспорту, реєстраційний номер ТШ01:7266-5205-8881-3653, інвентаризаційна справа №88/2024 від 01.04.2024 року виготовленого ФОП [PERSON] вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з: житлового будинку літера «А», літня кухня - «Б», сарай - «В», сарай - «Г», огорожа - №1-2. Згідно довідки ФОП [PERSON] від 01.04.2024 року, становить 86567 грн (а.с.17-19). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). В пункті 3.1. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року викладеного пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказано, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Outcome: approved