Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

У листопаді 2025 року до суду звернулося ТОВ «Коллект Центр» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 21 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено електронний договір про споживчий кредит № 3422571. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 15 днів з 21.09.2021 року. Термін повернення кредиту 06.10.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку кредитування, 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна процента ставка) та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 1160,00 грн., яка нараховується за ставкою 29% від суми кредиту одноразово. Цього ж дня, 21 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено електронний договір про споживчий кредит № 103827597. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 15 днів з 21.09.2021 року. Термін повернення кредиту 06.10.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку кредитування, 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна процента ставка) та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 1520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договорами виконало та надало позичальнику грошові кошти. 15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердікт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № 3422571, укладеним з відповідачем. 17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердікт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № 103827597, укладеним з відповідачем. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до вимог якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договорами укладеними з відповідачем. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором виникла заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 97 280,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 25 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 27 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. 12 грудня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов визнав частково, заперечував щодо стягнення процентів, нарахованих поза межами строку кредитування та щодо стягнення комісії за надання кредиту. Просив відмовити у стягнення комісії та витрат на правничу допомогу у повному обсязі. 12 грудня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 17 грудня 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Посили позов задовольнити. Ухвалою суду від 25 грудня 2025 року витребувано від АТ «Універсал Банк» письмові докази по справі. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 21 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] в електронному вигляді було укладено договір про споживчий кредит № 3422571. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 15 днів з 21.09.2021 року. Термін повернення кредиту 06.10.2021 року, зі сплатою проценті за користування у розмірі 1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна базова процентна ставка). Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит від 21.09.2021 року сторони затвердили Графік платежів та орієнтовну вартість кредиту. За даним Графіком, 06.10.2021 року відповідач зобов`язувався погасити суму кредиту в розмірі 4000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1800,00 грн. та комісію за надання кредиту у розмірі 1160,00 грн. До укладання договору про споживчий кредит, позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Крім того, 21 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] в електронному вигляді було укладено договір про споживчий кредит № 103827597. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 15 днів з 21.09.2021 року. Термін повернення кредиту 06.10.2021 року, зі сплатою проценті за користування у розмірі 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна базова процентна ставка). Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит від 21.09.2021 року сторони затвердили Графік платежів та орієнтовну вартість кредиту. За даним Графіком, 06.10.2021 року відповідач зобов`язувався погасити суму кредиту в розмірі 8000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 3000,00 грн. та комісію за надання кредиту у розмірі 1520,00 грн. До укладання договору про споживчий кредит, позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договорів позики шляхом заповнення заяв про надання (отримання) кредитів на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовими ідентифікаторами на підписання електронних договорів, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4000 грн. та 8000,00 грн. відповідно. Факт отримання грошових коштів підтверджується квитанціями ТОВ «ФК «Елаєнс» від 21.09.2021 року, за якими на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] були перераховані грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. та 8000,00 грн. Крім того, факт перерахування грошових коштів [PERSON] підтверджується листом АТ «Універсал Банк» від 16.01.2026 року, відповідно якого, на ім`я [PERSON] в банку було емітовано картку № [NUMBER] , на яку 21.09.2021 року о 17:27:03 були зараховані грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. та в цей же день, 21.09.2021 року о 17:27:10 були зараховані ще грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. Даний факт вбачається із виписки по рахунку, наданого банком. Доказів зворотного відповідач суду не надав. 15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердікт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № 3422571, укладеним з відповідачем. Відповідно Акту прийому-передачі реєстру боржників від 15.12.2021 року до договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 4240, після чого до нового кредитора переходять права вимоги до боржників. Згідно Витягу з реєстру боржників від 15.12.2021 року до договору про факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 року заборгованість [PERSON] складає 18 960,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за кредитом, 13 800,00 грн. заборгованість за процентами та 1160,00 грн. заборгованість за комісією. 17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердікт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № 103827597, укладеним з відповідачем. Відповідно Акту прийому-передачі реєстру боржників від 17.12.2021 року до договору факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 3043, після чого до нового кредитора переходять права вимоги до боржників. Згідно Витягу з реєстру боржників від 17.12.2021 року до договору про факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року заборгованість [PERSON] складає 36 520,00 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за кредитом, 27 000,00 грн. заборгованість за процентами та 1520,00 грн. заборгованість за комісією. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до вимог якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договорами, укладеними з відповідачем. Відповідно Акту прийому-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 207 307, після чого до нового кредитора переходять права вимоги до боржників. Згідно Витягів з реєстру боржників від 10.01.2023 року до договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, заборгованість [PERSON] складає: - за кредитним договором № 3422571 від 21.09.2021 року у розмірі 33 160,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за кредитом, 28 000,00 грн. заборгованість за процентами та 1160,00 грн. заборгованість за комісією; - за кредитним договором № 103827597 від 21.09.2021 року у розмірі 64 120,00 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за кредитом, 54 600,00 грн. заборгованість за процентами та 1520,00 грн. заборгованість за комісією. Позивач вважає, що відповідно до укладених договорів відступлення прав вимог до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача у загальному розмірі 97 280,00 грн., яку просив стягнути з відповідача на їх користь. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявних у справі договорів, такі договори були підписані відповідачем електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, що були направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договорів про споживчий кредит від 21.09.2021 року із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договори саме такого змісту, відповідач погодився з їх умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Зазначені договори є чинними та підлягають виконанню сторонами. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за договорами про споживчий кредит № 3422571 та № 103827597 від 21.09.2021 року. Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість про яку заявив позивач. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитами (тілом кредитів) в розмірі 4000,00 грн. та 8000,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд дійшов наступного висновку. Договір про споживчий кредит № 3422571 від 21.09.2021 року між сторонами був укладений на строк 15 днів з 21.09.2021 року по 06.10.2021 року. Сума кредиту 4000,00 грн. Розмір процентів до сплати за договором та графіком платежів визначено у розмірі 1800,00 грн. (4000,00 х 15 х 3%). Договір про споживчий кредит № 103827597 від 21.09.2021 року між сторонами був укладений на строк 15 днів з 21.09.2021 року по 06.10.2021 року. Сума кредиту 8000,00 грн. Розмір процентів до сплати за договором та графіком платежів визначено у розмірі 3000,00 грн. (8000,00 х 15 х 2,5%). Пунктами 2.3.1.1. кредитних договорів визначено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування. Для продовження кредитування він має вчинити дії, а саме сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Тобто для того, щоб дії зазначених кредитних договорів вважались продовженими, саме позичальник має вчинити певні дії, які б засвідчили про наявність підстав для їх подальшої пролонгації. Між тим матеріали справи не містять будь-яких доказів про вчинення позичальником дій, які б в розумінні п. 2.3.1.1. кредитних договорів свідчили про наявність підстав для їх пролонгації. Відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитних договорів сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, наведені умови кредитних договорів є суперечливими, так як пунктами 1.3.,1.4 цих договорів чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредити та проценти за користування кредитами 06.10.2021 року. В охоронних правовідносинах, права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зі спливом строку на який були надані кредити припинилося право нараховувати проценти за кредитними договорами, тобто після 06.10.2021 року ТОВ «Мілоан», ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» не мали законних підстав нараховувати проценти, передбачені кредитними договорами. Відповідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, проценти були нараховані відповідачу ТОВ «Мілоан» по 05.12.2021 року включно, потім ТОВ «Вердикт Капітал» по 23.02.2022 року включно. Однак, розмір процентів за договором № 3422571 від 21.09.2021 року мав складати 1800,00 грн., а за договором № 103827597 від 21.09.2021 року 3000,00 грн. Доказів оплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять. Таким чином заборгованість за процентами за договором № 3422571 від 21.09.2021 року складає 1800,00 грн., а за договором № 103827597 від 21.09.2021 року складає 3000,00 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вимоги про стягнення процентів, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позивачем не заявлено. Щодо вимог про стягнення комісії за видачу кредитів у розмірі 1160,00 грн. та 1520,00 грн. за договорами від 21.09.2021 року, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою від 11.02.2021 № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 вище зазначених Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Таким чином, така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Аналізуючи умови кредитних договорів, суд вважає правомірним встановлення комісії за надання кредиту, так як це передбачено на законодавчому рівні та укладаючи кредитні договори відповідач погодився на такі умови. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: - за договором про споживчий кредит № 3422571 від 21.09.2021 року у розмірі 6960,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за кредитом, 1800,00 грн. заборгованість за процентами та 1160,00 грн. комісія за надання кредиту; - за договором про споживчий кредит № 103827597 від 21.09.2021 року у розмірі 12 520,00 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за кредитом, 3000,00 грн. заборгованість за процентами та 1520,00 грн. комісія за надання кредиту. Всього на загальну суму 19 480,00 грн. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов судом було задоволено у загальному розмірі 19 480,00 грн., що складає 20,02% від заявленого позивачем розміру 97 280,00 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 484,96 грн. (20,02% від 2422,40 грн.). При цьому, позивачу слід відмовити у поверненні сплаченого судового збору у розмірі 1937,44 грн. (2422,40 484,96). Позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги № 1531 від 01.09.2025 року із ціною наданих послуг у 25 000,00 грн., копію Витягу з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року у розмірі 25 000,00 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Відповідач заперечував щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу. При вирішенні питання стягнення витрат на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Справа розглядалася без виклику сторін у судове засідання, дана категорія справ є поширеною. Позовна заява носить «шаблонний» характер. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду спорів за участі кредитних установ. Підготовка такої позовної заяви не могла займати 5 годин часу. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвокатського об`єднання у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial