Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

позивач [PERSON] , через представника адвоката Зозулю А.В., 14.06.2021 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просив розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер: 4625855300:05:001:0144, укладений 19.02.2020, скасувати реєстрацію права власності та скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за відповідачем права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову посилається на те, що 19.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Скобало Р.В. Згідно з умов даного Договору, продавець [PERSON] передає земельну ділянку, площею 0,1940 га у власність покупця, а останній приймає її і сплачує за неї обговорену грошову суму. Пунктом 2.1. Договору, закріплено, що продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 119 527,00 грн, які продавець отримав від покупця під час укладення цього договору. Проте, дані обставини викладені в п.2.1 Договору, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] не отримував від відповідача [PERSON] жодних грошових коштів ні до укладення даного договору, ні під час його укладення, ні після цього. Так, ще до укладення договору, між [PERSON] та [PERSON] була домовленість про те, що [PERSON] буде проживати в [PERSON] , вона буде ним опікуватися, а [PERSON] натоміть передасть їй у власність спірну земельну ділянку. Тобто фактично між сторонами мав бути укладений договір довічного утримання, натомість позивачу [PERSON] було надано на підпис договір купівлі-продажу земельної ділянки. Окрім того, [PERSON] є інвалідом по зору, самостійно прочитати текст договору він не мав можливості, і оскільки між ним та відповідачем була домовленість щодо його утримання, будучи юридично не обізнаним, коштів за свою земельну ділянку не отримував, а тому вважав що має місце укладення договору довічного утримання. Згодом між сторонами стали виникати конфлікти, під час яких позивач дізнався про те, що між ними було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відтак, невиконання відповідачем в повному обсязі умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, а саме не сплату грошових коштів за придбання земельної ділянки, є істотним порушенням умов договору, що спричинило значну шкоду позивачу та виражається у неотриманні грошових коштів за проданий товар. На вимогу однієї із сторін, договір купівлі-продажу може бути розірвано, у тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки або визнано недійсним за рішенням суду. Таким чином, [PERSON] взятих на себе зобов`язань у зазначені строки не виконала, у зв`язку з чим вказаний вище договір підлягає розірванню у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме здійснення оплати за об`єкт нерухомого майна. Ухвалою судді від 09.07.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 27.07.2021 представник [PERSON] адвокат Тимощук О.І. подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову, зазначив про те, що відповілач заперечує обставини викладенні в позовній заяві та заявляє, що 19.02.2020 виплатила всю суму по договору купівлі-продажу земельної ділянки. Так, за попередньою домовленістю з [PERSON] вони розпочали збір документів необхідних для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 4625855300:05:001:0144, що розташована по [ADDRESS] . Всі витрати пов`язані із збиранням та оформленням попередніх документів в тому числі й оцінки оплачувала [PERSON] 19.02.2020 вони прибули до приватного нотаріуса Яворівського нотаріального округу Скобало Р.В. Позивач [PERSON] переймався питанням оплати за дану земельну ділянку, а тому в цей день відповідач передала йому 119 527,0 грн (що станом на 19.02.2020 було еквівалентно 4 900 дол. США) Також позивачу надала кошти в розмірі 400 доларів США для сплати податків. Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] неодноразово запитував [PERSON] про те, що вона з чоловіком планують робити на даній земельній ділянці та жодного разу не вказував на якісь заперечення щодо незаконності договору купівлі- продажу. Однак, згодом [PERSON] почав жалітися на те, що задешево продав земельну ділянку і її можна продати дорожче. Також [PERSON] вказував на те, що попередню земельну ділянку в с. Лелехівка, Яворівського району Львівської області теж задешево продав. [PERSON] повідомляла [PERSON] про те, що вони домовилися за конкретну ціну, кошти він отримав, а тому такі натяки щодо доплати є не доречні. [PERSON] декілька разів навіть погрожував тим, що через суд розірве договір купівлі- продажу та іншими речами, наполягав доплатити йому 2000 доларів США, оскільки пенсія у нього мала і йому потрібні кошти. [PERSON] відмовилася, оскільки обумовлену суму коштів виплатили в день укладення договору і сторони дані обставини підтвердили своїми підписами. Коли на домашню адресу відповідача надійшов позов про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідач обурилася та з метою захисту інтересів від злочинних дій [PERSON] звернулася з заявою про злочин в Яворівський РВП ГУ НП у Львівській області. Представник відповідача наголосив на тій обставині, що згідно п. 5.5. договору купівлі-продажу від 19.02.2020 сторони підтвердили, що договір прочитано ними особисто, всі положення (умови) договору їм зрозумілі і відповідають їх дійсним намірам та реальній домовленості сторін. Окрім цього стороною позивача не надано доказів, які б ставили під сумнів договір купівлі- продажу земельної ділянки, усі посилання в позовній заяві є припущеннями [PERSON] нічим не підтвердженні. Таким чином, викладене вище свідчить про те, що відсутні правові підставі для задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 19.08.2021 закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду. Також залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Скобало Р.В. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав на те, що відповідач є його племінницею, вона обіцяла надати йому житло та догляд в обмін на те, що перепише на неї нерухомість, однак коли він був в стані алкогольного сп`яніння, привела до нотаріуса, де йому надали документи для підпису, а тому вважає, що спірний договір був здійсненим шахрайським шляхом. Вважав, що укладає договір довічного утримання та через поганий зір та юридичну необізнаність не зрозумів, що підписує договір купівлі-продажу. Представник позивача адвокат Шевчук Ю.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зауважив, що зобов`язання відповідача за договором про купівлю-продаж земельної ділянки не виконано, жодних коштів позивач від неї не отримував. А проблеми із здоров`ям та поганий зір значно перешкоджали позивачу ознайомитися із змістом даного договору та зрозуміти природу цього правочину. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнала, вказала на те, що правочин купівлі-продажу земельної ділянки, який був укладений між нею і [PERSON] був реальним. Підвередила те, що [PERSON] (який є братом її матері) запропонував продати земельну ділянку за домовленою сумою 5 000 доларів США, які було передано перед тим, як укладали в нотаріуса договір. Після підписання договору дядько проживав у неї ще близько 4 місяці. Представник позивача адвокат Тимощук О.І. просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити, наполягав та тому, що договір було укладено відповідно до вимого закону. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Скобало Р.В. в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила, серед іншого, що позивач зловживає алкоголем, мав намір проживати з відповідачам, однак пішов від неї, бо відповідач ним не опікувалася. На уточнююче запитання підтвердила те, що при укладенні спірного договору присутньою не була. На її думку, позивач жодних коштів за спірним договором не отримував. Судом 19.02.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення та проголошення відкладено; проголошення судового рішення призначено на 02.03.2026. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] набув права власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625855300:05:001:0144 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 739518, виданого 10.08.2012 Управлінням Держкомзему у Яворівському районі Львівської області на підставі рішення Івано-Франківської селищної ради 17 сесії 6 скликання № 248 від 05.04.2012, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 462585531007908. 09 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Згідно умов даного Договору, Продавець передає земельну ділянку, площею 0,1940 га у власність Покупця, а Покупець приймає її і сплачує за неї обговорену грошову суму. Місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) Кадастровий номер земельної ділянки: 4625855300:05:001:0144. Продаж здійснено за 119527,00 грн. договір посвідчений приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Скобало Р.В., зареєстровано в реєстрі за № 238. Так, згідно умов пунктів 2.1.-2.2. даного договору, продаж земельної ділянки за домовленістю Сторін вчиняється за 119 527,00 грн, які Продавець отримав від Покупця під час укладення цього договору, згідно вимог чинного законодавства вартість земельної ділянки визначено сторонами за взаємним погодженням, без примусу без будь-якої зі сторін, та з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких обставин. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на земельні ділянки. На їх розсуд визначена в цьому догові вартість саме цієї справедливої і відповідає дійсній вартості. Як убачається з пункту 2.3., своїм підписом під цим договором, продавець підтвердив факт розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність щодо покупця претензій фінансового характеру. Відповідно умов пункту 5.5. договору, сторони підтверджують, що договір прочитано ними особисто, всі положення (умови) договору їм зрозумілі і відповідають їх дійсним намірам та реальній домовленості сторін, зміст зазначених в договорі статей Земельного кодексу України та Сімейного кодексу України їм зрозумілий, питань, які залишилися нез`ясованим і незрозумілими для них немає. З копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] убачається, що [PERSON] безтерміново є інвалідом третьої групи загальне захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, в якій крім іншого зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до положень ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно зі змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до змісту ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.328, ч.5 ст.656 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Як визначено ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.. Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. В судовому засіданні безспірно встановлено та підтверджено умовами договору купівлі-продажу, зокрема ту обставину, що правочин здійснено за згодою [PERSON] та [PERSON] . Сторони своїми підписами ствердили, що договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені; їх волевиявлення є вільним; ціна продажу зазначена в 2.2. цього договору і відповідає їх дійсним намірам. Суд критично відноситься до твердження позивача щодо невиконання іншою стороною зобов`язань, чи наявності певного умислу зі сторони покупця. Як убачається із спірного договору купівлі-продажу, з боку відповідача договір купівлі-продажу від 19.02.2020 був спрямований на набуття права власності на земельну ділянку, яка і була предметом спірного договору. Щодо посилання позивача на непроведення розрахунків за договором між сторонами, слід зауважити, що як убачається із спірного договору, ціна продажу, зазначена в 2.1. відповідає дійсним намірам сторін. Своїм підписом під договором продавець [PERSON] підтверджує проведення зі сторони покупця [PERSON] повного розрахунку та відсутність щодо покупця претензій фінансового характеру. Зазначене свідчить про те, що сторони за договором вчинили юридично значимі дії з метою досягнення юридичних наслідків. Підписуючи договір купівлі-продажу нерухомості продавець [PERSON] ніяких заперечень при його укладанні не висловлював - ані до ціни договору, ані до настання реальних наслідків за договором. Виходячи із викладеного вище, договір купівлі-продажу нерухомості відповідає як внутрішній волі продавця [PERSON] , так і покупця [PERSON] , яка придбала земельну ділянку. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво). Аналогічний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 661/3827/17 (провадження 61-37251св18). Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦПК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 правочинів недійсними; нормативно-правовий акт № 9 від 06.11.2009 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного договору суперечили волевиявленню [PERSON] , а також про наявність у таких діях умислу з боку [PERSON] , який був спрямований на введення позивача в оману. Також з урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги пояснення позивача [PERSON] та його представника, які надані суду, а також показання свідка [PERSON] про те, що жодних коштів позивач від [PERSON] не отримував, а проблеми із здоров`ям (чи то зловживання алкоголем), та поганий зір значно перешкоджали йому ознайомитися із змістом даного договору та він не розумів природи цього правочину чи змісту прав та обов`язків, які у нього виникнуть на підставі такого договору, оскільки будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин стороною позивача суду не надано, як і жодним чином не підтверджено, що [PERSON] на цей час був визнаний недієздатними чи обмежено дієздатними. Свідок [PERSON] , позаяк ствердила, що при укладенні спірного договору присутньою не була. Окрім цього надана стороною позивача копія пенсійного посвідчення, не містить відомостей про те, що [PERSON] мав захворювання, внаслідок яких міг помилитися щодо природи укладеного правочину, та не мав можливості ознайомитися зі змістом договору. Відсутні докази і про те, що позивач був позбавлений можливості звернутися за наданням правової допомоги та у разі незгоди з проектом договору не підписувати його. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд висновує, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини щодо відсутності його волі під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, зокрема неправильного сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, не доведено, що на момент укладення оспорюваного договору він не розумів його правової природи та, що існували обставини, які зумовлюють розірвання договору, адже, укладаючи вказаний договір, він усвідомлював його істотні умови і правові наслідки його укладення, а змінив свій намір щодо відчуження майна після укладення договору купівлі-продажу. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору із відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed