Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-26 00:00:00

Позиція позивача. АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №603/9486795-ССN від 19.02.2021 року в розмірі 145822,51 грн. Позов обґрунтований тим, що 19.02.2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір №603/9486795-ССN про надання кредиту на власні потреби (надалі Кредитний договір). Відповідно до п. 1 розділу 1 Кредитного договору, відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєднався до умов Договору. У відповідності до змісту Кредитного договору та умовами за продуктом «Зручна готівка Максимум» кредитування відповідача здійснювалось на наступних умовах: - строк кредитування:12 місяців з автоматичною пролонгацією; - цільове призначення кредиту: споживчі цілі; - розмір процентної ставки за користування кредитом: 54,0%; Згідно з Кредитного договору Відповідач підтверджує, що ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які отримані останнім у передбачений Кредитним договором спосіб, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку. Однак, позичальником було порушено норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору, а саме п. 2,3 розділу 2 Кредитного договору, відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченому Додатку №1 до цієї Заяви-договору, що є невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позивальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку №1 до цієї Заяви-договору. Таким чином, через неналежне виконання Відповідачем умов Кредитного договору, станом на 05.08.2024 року, його загальна заборгованість перед позивачем складає 145 832,51 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 90785,45 грн; заборгованість про процентах (в т.ч. прострочені) 55047,06 грн. Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її погашення. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Рух справи в суді. Ухвалою судді від 12.09.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 21.10.2024 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Яковенко О.Г. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання по даній справі. Ухвалою від 15.04.2025 закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Яковенко О.Г. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 78 том 1) в якому відповідач визнавав позовні вимоги частково, зокрема, позовні вимоги щодо стягнення коштів в розмірі 70000,00 грн, що складаються з суми основного боргу в розмірі 70000,00 грн, позовні вимоги в частині стягнення ще 20785,45 грн основного боргу та 55047,06 грн заборгованості по процентах відповідачем не визнавались, вважав заявлені позовні вимоги в цій частині безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 1. Стосовно заборгованості по тілу кредиту. 19 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Заяву-договір №603/9486795- ССN про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Даний Договір було укладено внаслідок надсилання Позивачем заявки на отримання кредиту, сума якого становила близько 70000,00 грн. Однак позивачем заявлено вимогу стягнути заборгованість з основного боргу у розмірі 90785,45 грн, що більше за суму, обумовлену в заяві на отримання кредиту, яка не була надана позивачем при поданні цієї позовної заяви. Таким чином, позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт погодження між сторонами ціни договору, тобто позивач самовільно збільшив ціну договору на 20 785,45 грн. 2. Стосовно детального розрахунку заборгованості та заявки на кредит. На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором від 19.02.2021 року позивач подав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суму погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, що фактично позбавляє відповідача перевірити правильність та здійснити контррозрахунок, а суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості. 3. Стосовно нарахування відсотків річних. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має право підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що відповідач лише приєднався до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже, підписана Заява-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки процентна ставка не зазначена, таким чином її розмір та механізм нарахування є абсолютно не зрозумілим для відповідача. 4. Стосовно паспорту споживчого кредиту. До кредитного договору 603/9486795-ССN від 19.02.2021 року позивач надав Паспорт споживчого кредиту за карткою «Просто картка», який був підписаний відповідачем. Однак вважає, що таке підписання не означає укладання договору про споживчий кредит, оскільки по суті, паспорт споживчого кредиту є тільки способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. А ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання відповідачем не означає укладання договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту. Таким чином, стягнення відсотків у розмірі, вказаному у паспорті споживчого кредиту, загальною сумою 55047,06 грн є неправомірними, оскільки такий документ фіксує виключно факт ознайомлення з умовами, а в самому договорі не зазначено розмір відсоткової ставки за користування кредитом. 5. Щодо судових витрат. Сторони погодили Протокол визначення розміру гонорару при розгляді справи в суді першої інстанції до Договору №20/09/2024 від 20.09.2024 де узгоджено розмір гонорару. Орієнтовна сума витрат на оплату правової допомоги, які будуть понесені складає 6000,00 грн, а також повідомлено, що докази на підтвердження понесених витрат відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи будуть подані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Від представника позивача АТ «ТАСКОМБАНК» - Козак Т.О. надійшла відповідь на відзив (а.с. 98-107 том 1) в якій просить прийняти до розгляду дану відповідь на відзив та врахувати інформацію викладену в ній під час розгляду справи. Справу просить розглядати за відсутності представника АТ «ТАСКОМБАНК», а також вказує наступне. В позовній заяві від 30.08.2024 року викладена інформація та надано Паспорт споживчого кредиту «Зручна готівка Максимум» за заявою-договором № 603/9486795- ССN від 19.02.2021 року про стягнення заборгованості з [PERSON] діючим є пакет послуг «Кредитка», продукт «Просто картка». До позовної заяви від 30.08.2024 року позивачем було надано обґрунтований розрахунок заборгованості та виписки по рахунках за кредитним договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Розрахунок заборгованості містить заборгованість за залишками по кредиту, періоди, відсоткової ставки та суми нарахування відсотків, як щорічних так і місячних за користування кредитними коштами, данні про абсолютну відсутність сплат за кредитним договором. Оскільки позивач надав оригінали виписок щодо обліку за відповідачем заборгованості, то це є належними доказами існування боргу цього позичальника за відповідним кредитним договором. Також вказує, що відповідно до Заяви-договору позичальнику було надано кредит в розмірі 97419,93 грн. Згідно Кредитного договору відповідач підтверджує, що ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Крім того зазначає, що заявлені представником відповідача до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн не відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності цих витрат. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Яковенко О.Г. надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 111-116 том 1) в яких вказує, що доводи зазначені позивачем у відповіді на відзив є безпідставними враховуючи наступне. 1. Стосовно детального розрахунку заборгованості та виписок з особового рахунку. Позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку з особового рахунку, однак обидва документи є абсолютно не зрозумілими для звичайного споживача, яким є відповідач. Дані документи не містять факту нарахування кредитних коштів. У наведених документах можна побачити виключно нарахування відсотків за кредитом та стягнення комісійної винагороди за операціями з ЕПЗ. Оскільки із виписки за особовим рахунком та розрахунку заборгованості за кредитним договором не вбачається факт нарахування кредитних коштів, то неможливо встановити ціну договору, що є його істотною умовою, тому заборгованість за кредитним договором у розмірі 97419,93 грн. є недоведена позивачем. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить детального розпису нарахованої заборгованості, що позбавляє відповідача здійснити контррозрахунок. 2. Стосовно відсутності заявки на кредит. Відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано на відсутність у додатках до позову заявки на кредит, однак дане твердження позивач проігнорував, заявку на кредит не надав та не спростував, що спочатку сума кредиту була більша. 3. Стосовно нарахованих відсотків. Вказує, що застосування конструкції договору приєднання, його умови були розроблені банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що відповідач лише приєднався до тих умов, з якими він ознайомлений. Підписана Заява-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки процентна ставка не зазначена, таким чином, її розмір та механізм нарахування є абсолютно не зрозумілим для відповідача. 4. Стосовно витрат на правничу допомогу. Стосовна твердження позивача про неспівмірність витрат, вказує, що 6000,00 грн за правничу допомогу при розгляді даної справи, що включає в себе: ознайомлення з матеріалами справи, написання документів по суті спору (відзив на позовну заяву, заперечення) та заяв з процесуальних питань тощо, є абсолютно виправданою сумою. Крім того від представника відповідача [PERSON] адвоката Яковенко О.Г. надійшли додаткові письмові пояснення (а.с. 9-10 том 2) в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі вказуючи на те, що 19 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Заяву-договір №603/9486795- ССN про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Даний Договір було укладено внаслідок надсилання Позивачем заявки на отримання кредиту, сума якого становила близько 70000,00 грн точну суму відповідач не пам`ятає. Однак позивачем заявлено вимогу стягнути заборгованість з основного боргу у розмірі 90785,45 грн, що більше за суму, обумовлену в заяві на отримання кредиту, яка не була надана позивачем при поданні цієї позовної заяви. Таким чином, позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт погодження між сторонами ціни договору, тобто позивач самовільно збільшив ціну договору на 20 785,45 грн. При цьому матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу підтвердження факту перерахування позивачем на рахунок відповідача (або видачі на руки в касі банку) будь-якої суми кредитних коштів на умовах додаткового кредитного договору, або взагалі надання банком будь-якої суми коштів. Пояснення учасників судового процесу в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яковенко О.Г. в судовому засідання позовну заяву не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у заявах по суті справи, а також додатково пояснила, що дійсно позивачем була надана виписка по особовому рахунку за період з 19.02.2021 року по 05.08.2024 року, однак вказана виписка не містить інформації про зарахування на цю картку суми кредиту, у зв`язку із чим не можливо визначити суму кредиту. Окрім того, відповідачем була самостійно отримана в АТ «ТАСКОМБАНК» виписка по рахунку за період з 01.11.2020 року по 31.12.2021 року. Вказаний період охоплює момент отримання відповідачем коштів за кредитним договором, оскільки такий був укладений 19.02.2021 року, однак вказана виписка взагалі не містить факту отримання відповідачем коштів за кредитним договором. Таким чином, у разі ненадання доказів на підтвердження суми кредиту у задоволенні позовних вимог варто відмовити. Ухвалою від 03.12.2025 року визнано явку представника позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» Козак Т.О. в судове засідання, призначене на 23.12.2025 о 14:00, обов`язковою. В судове засідання представник позивача не з`явився, від представника позивача Гуртової К.В. надійшла заява (а.с. 26 том 2) в якій вказує, що представник позивача [PERSON] звільнилась з АТ «ТАСКОМБАНК», у зв`язку із чим не може бути присутня у судовому засіданні. Представник позивача Гуртова К.В. просить розглядати справу за наявними в матеріалах доказами без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того від представника позивача Гуртової К.В. 07.01.2026 року надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, але 26.01.2026 року та 18.02.2026 року не прийняла участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у розі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) крім відповідача, незалежно від причин неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до частин 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Оскільки позивач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у позовній заяві та відповіді на відзив, зважаючи на межі розгляду справи в суді першої інстанції (стаття 210 ЦПК України), суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка представника позивача в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що до АТ «ТАСКОБАНК» звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 19.02.2021 підписав заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №603/9486795-ССN, якою підтвердив достовірність, повноту та дійсність відомостей, відображених в заяві-договорі та в офіційних документах, наданих позичальником банку та акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщену на сайті www.tascombank.com.ua) та беззаперечно приєднався до умов договору, погодився з тим, що заява-договір та Тарифи банку є невід`ємними частинами договору. У заяві відповідач просив відкрити йому поточний рахунок у гривні, операції по яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку (назва КРЕДИТНА КАРТКА ПРОСТО КАРТКА) з встановленням бажаного кредитного ліміту 50000,00 грн. У заяві зазначено, що відповідач отримав картку з номером [NUMBER] , правила користування електронними платіжними засобами, тарифи банку (а.с. 12 том 1). При цьому до позовної заяви банк не додав публічної пропозиції АТ «ТАСКОБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у яких були дані про ознайомлення із вказаними вище документами відповідача під час підписання 19.02.2021 заяви про приєднання. 19.02.2021 відповідачем [PERSON] підписаний паспорт споживчого кредиту за карткою «Просто картка» (а.с.18 том 1). Відповідно до розрахунку заборгованості загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 145 832,51 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 90785,45 грн; заборгованість про процентах (в т.ч. прострочені) 55047,06 грн (а.с. 19-21 том 1). 06.05.2024 [PERSON] направлено повідомлення-вимогу про те, що у зв`язку з тривалим невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість по кредиту станом на 02.05.2024 в сумі 90785,45 грн - основний борг, 4152,31 грн строкова заборгованість за відсотками, 46 391,52 грн прострочена заборгованість, а тому вимагають виконати взяті на себе зобов`язання протягом 30 днів з дати одержання повідомлення, але не пізніше 45 днів з дня направлення банком даного повідомлення (а.с. 11 том 1). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем АТ «Таскомбанк» за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 19.02.2021 року між АТ «Таскомбанк» та позичальником [PERSON] було підписано Заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №603/9486795-ССN в якій відповідач просив відкрити йому поточний рахунок у гривні, операції по яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку (назва КРЕДИТНА КАРТКА ПРОСТО КАРТКА) з встановленням бажаного кредитного ліміту 50000,00 грн. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання. У Заяві - договорі про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №603/9486795-ССN від 19.02.2021 процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. У відповідності до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши подані до суду заяви по суті справи (позовну заяву, відзив, відповідь на відзив), суд приходить до переконання про врахування при вирішенні даного спору правових позицій викладених у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 провадження №14-131цс19. Зокрема, оскільки в матеріалах справи відсутня Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб підписана відповідачем, то суд звертає увагу на те, що не можна розцінювати підписання Заяви-договору, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом її підписання. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові погодилась із тим, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Також обґрунтовуючи свої вимоги банк посилався на паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування. Вказаний паспорт споживчого кредиту від 19.02.2021 року. Зі змісту паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У вказаному Паспорті зазначено інформацію щодо орієнтованої реальної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування. Заява-договір, яка підписана відповідачем [PERSON] 19.02.2021 року не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами. Саме по собі підписання Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що він ознайомлений з відсотками, які йому можуть бути нараховані. Зокрема, термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)). З огляду на ці приписи, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоб відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, дана інформація не може бути взята судом до уваги, як доказ підтвердження конкретних умов кредитування, запропонованих [PERSON] щодо сплати відсотків згідно кредитного договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чи ном відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки доказів узгодження умов договору в частині сплати відсотків [PERSON] суду не надано, а отже відсутні підстави для стягнення із нього відсотків за користування грошовими коштами. Щодо заборгованості по тілу кредиту, то суд враховує наступне. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 05.08.2024 року складає 145 832,51 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 90785,45 грн; заборгованість про процентах (в т.ч. прострочені) 55047,06 грн. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами є підтвердженням чи користувався відповідач кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачем кредитних коштів суму отриманого ним кредиту. Дослідивши надану банком виписку, суд звертає увагу, що в ній міститься інформація про рух коштів, починаючи з 19.02.2021 року по 05.08.2024 року (а.с.22-36, 37-56). З виписки видно, що відповідач регулярно користувалася наданими банком коштами. Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що виписки з особового рахунку клієнта банку (банківська виписка з розрахунку позичальника) є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рук коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції здійсненні протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 381/1647/21 від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24). Даними виписки із банківського рахунку відповідача підтверджується, що відповідач користувався карткою, отримуючи від банка кредитні кошти та з власної ініціативи, частково здійснюв погашення заборгованості по кредитному договору, вихідний залишок становить 90785,45 грн (зворот а.с. 56 том 1). В той же час з даної виписки також вбачається, що позивач здійснив «капіталізацію» кредиту та включав додаткові суми до тіла кредиту, при цьому докази такої згоди відповідача в матеріалах справи відсутні. Зокрема з виписки по особовому рахунку за період з 19.02.2021 року (а.с. 37, 55) вбачається перенесення 05.07.2022 року на прострочену заборгованість відсотків за користування кредитом на загальну суму 16076, 45 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором вказана сума у розмірі 16076,45 грн та 20,00 грн комісійної винагороди, 05.07.2022 року та 06.07.2022 року включена до тіла кредиту в результаті чого тіло кредиту збільшилось з 74689,00 грн до 90785,45 грн (74689,00 +16076,45+20,00=90 785,45 грн). При цьому суд враховує, що у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях представник позивача вказала, що 19 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Заяву-договір №603/9486795-ССN про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Даний Договір було укладено внаслідок надсилання Позивачем заявки на отримання кредиту, сума якого становила близько 70000,00 грн точної суми позивач не пам`ятає. Однак позивачем заявлено вимогу стягнути заборгованість з основного боргу у розмірі 90785,45 грн, що більше за суму, обумовлену в заяві на отримання кредиту. Таким чином, позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт погодження між сторонами ціни договору, тобто позивач самовільно збільшив ціну договору на 20 785,45 грн, у зв`язку із чим було заявлене клопотання про часткове визнання позовних вимог. Але в процесі розгляду справи представник позивача змінила свою позицію щодо позову та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як на її думку матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу підтвердження факту перерахування позивачем на рахунок відповідача (або видачі на руки в касі банку) будь-якої суми кредитних коштів на умовах додаткового кредитного договору, або взагалі надання банком будь-якої суми коштів. При цьому, як зазначалось вище, з виписки вбачається, що відповідач регулярно користувався наданими банком коштами та вихідний залишок становить 90785,45 грн, представник позивача не заперечує отриманням позивачем кредитних коштів близько 70000,00 грн, але в матеріал справи відсутні докази, що позивач надав банку згоду на перенесення простроченої заборгованість по відсоткам за користування кредитом до тіла кредиту, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зменшити заборгованість за тілом кредиту з 90785,45 грн до 74689,00 грн. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та те, що суд не вбачає підстав, для стягнення з відповідача відсотків, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Таскомбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 74689,00 грн за Заявою-договором 603/9486795-ССN від 19.02.2021 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи з того, що суд частково задовольняє позов, до відшкодування позивачу підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1240,51 грн (74689,00 рн х 100% : 145832,51 грн= 51,21%, 2422,40 грн: 100% х 51,21%=1240,51 грн.). На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial