Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

представник заявниці адвокат Нінчук-Худякова О.М. звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Спадкоємці по заповіту після смерті спадкодавця відсутні. Спадкоємцями першої черги є: дружина [PERSON] , донька [PERSON] . У шестимісячний термін після смерті спадкодавця, ніхто зі спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертався, однак заявниця прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з чоловіком у спадковій квартирі. Шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини, який встановлений статтею 1270 ЦК України, сплив 08 жовтня 2025 року. Після поховання чоловіка, а саме на початку липня 2025 року, заявниця зверталась до нотаріуса у м. Запоріжжі, та їй було повідомлено, що вона прийняла спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України. У зв`язку із чим вона вирішила, що може оформите спадщину пізніше. У листопаді 2025 року заявниця вирішила оформити спадкові документи, для чого звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Новікова А.В. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Новіковим А.В. № 522/02-31 від 01.12.2025 заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири у зв`язку з відсутністю у паспорті відмітки про реєстрацію її місця проживання разом зі спадкодавцем. Факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою про фактичне місце проживання особи без реєстрації, де зазначено, що [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] з 1983 року та до часу його смерті [INFO] у спадковій квартирі [ADDRESS] . Заявниця є співвласником 1/2 частини спадкової квартири. Єдиним та останнім місцем реєстрації заявниці була адреса спадкової квартири. Представник заінтересованої особи Запорізької міської радипояснення щодо зави про встановлення факту, що має юридичне значення, не подав. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.12.2025 відкрите провадження у справі, справа призначена до судового розгляду. Клопотання представника заявниці [PERSON] адвоката Нінчук-Худякової Олени Миколаївни про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Новікова Артема Валерійовича копію Cпадкової справи № 126/2025, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувана Спадкова справа надана суду 22.12.2025. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Причини неявки не повідомила. З заявою про розгляд справи без її участі не зверталася. Представник [PERSON] адвокат Нінчук-Худякова О.М. заяву та обставини, якими вона обґрунтована, підтримала. Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради Кіпа О.В. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Свідок [PERSON] пояснила, що заявниця [PERSON] є її матір`ю. [INFO] помер її батько [PERSON] . Виникла необхідність у переоформленні частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала батькові, на заявницю для чого необхідно встановити факт проживання матері з батьком. Вказану квартири її батьки отримали у 1983 році, з цього часу проживають у ній та є її власниками. На час смерті батько проживав у вказаній квартирі з її матір`ю [PERSON] . У 1997 році вона та її батьки виписувалися з селища Сонячне, можливо її та заявницю переплутали та помилково виписали останню, вона навіть цього не знала. Чому мати не була зареєстрована за вказаною адресою їй не відомо. Доглядала батька три роки до моменту його смерті, на час смерті батька із ним проживала тільки мати. Свідок [PERSON] пояснив, що заявниця [PERSON] є його тещою. У 2019 році одружився на її донці [PERSON] . Щочетверга та щоп`ятниці кожної неділі він з дружиною відвідували її батьків. З дружиною проживали за іншою адресою. У 2022 року переїхали за місцем мешкання батьків дружини, оскільки її батько [PERSON] був у поганому стані, а у 2025 році помер. У теперішній час доглядають із дружиною заявницю [PERSON] , їй 91 рік, хворіє на деменцію. З розмов із батьками дружини йому відомо, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , вони проживають з 1985-1986 року, власниками якої вони є, переїхали з [PERSON] , батько його дружини був військовим. На момент смерті [PERSON] заявниця проживала разом із ним. Заявниця не має іншого житла. Із заявницею знайомий з 2015 року і весь цей час вона проживала у вказаній квартирі. З невідомих причин заявницю виписали з квартири. На момент смерті [PERSON] вони із дружиною проживали за вказаною адресою разом із батьками. Свідок [PERSON] пояснила, що заявниця є її сусідкою. З 1987 року вона проживає у квартирі [ADDRESS] . Весь цей час заявниця та її чоловік проживали разом у квартирі [ADDRESS] . На сьогоднішній день заявниця продовжує проживати у вказаній квартирі. Вони спілкувалася із заявницею та її чоловіком. Заявниця була вчителькою у школі. У гості до заявниці та її чоловіка не ходила, зустрічалася з ними біля будинку, в магазині, сиділи разом на лавочці, розмовляли. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою заявниці. З 1982-1983 року проживає у квартирі [ADDRESS] . Приблизно у цей час заявниця та її чоловік вселилися до квартири [ADDRESS] за вказаною адресою і з того часу вони постійно у ній проживали. Часто зустрічалася із заявницею та її чоловіком біля під`їзду будинку, заявниця ходила на роботу, працювала у музичній школі. Коли захворів чоловік заявниці, ходила до них у гості. Чоловік заявниці помер у 2025 році. Заявниця та її чоловік є власниками квартири. У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 03.08.1957 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03.08.1957. В результаті укладення шлюбу заявницею зміно прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.04.1997, виданого Ленінською районною адміністрацією, та витягів з Державного РРП № 370371723 та № 370371589 від 19.03.2024 квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2025. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Новіковим А.В. за заявою [PERSON] від 14.11.2025 відкрита Спадкова справа № 126/2025 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 17.11.2025 № 06.4-06/02/30046 «Про надання інформації» за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , в період з 26.01.1983 по 08.05.2025 (помер [INFO] ). Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відстуні. Відповідно до акту про сумісне проживання осіб за адресою [ADDRESS] від 03.12.2025 головою ОСББ «ЗЛАГОДА-23», в присутності свідків, які є мешканця будинку [ADDRESS] , за ініціативою [PERSON] , мешканки квартири [ADDRESS] , завірено акт про те, що вказаною адресою до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] . Разом із яким проживала його дружина [PERSON] , [INFO] , з часу здачі будинку в експлуатацію з 1983 року, яка проживає в квартирі по теперішній час. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2025 № 522/02-31 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Новікова А.В. заявниці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] , у зв`язку з тим, що пропущено строк для прийняття спадщини. Відповідно до підпункту 16 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання (частини перша та шоста статті 29 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина перша статті 1269 ЦК України). При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц колегія суддів дійшла до висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Відповідно до підпункту 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5), видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з пункту 3.22 Порядку № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини у квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження на підставі досліджених судом доказів: акту про сумісне проживання осіб за адресою [ADDRESS] від 03.12.2025 та показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації її права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved