Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (зміна назви суду на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» №4273-IX, який набув чинності 25 квітня 2025 року на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області) з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказано, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2018 року по 29.08.2024 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя виявилося невдалим та [PERSON] до розірвання шлюбу, а саме з квітня 2024 року пішов з сім`ї, залишивши позивачку саму з дитиною, після чого останній не цікавився життям дитини, не брав участі в її вихованні, не турбувався про фізичний та духовний розвиток сина, матеріальної допомоги також не надавав. З огляду на те, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, позивач просить суд позбавити його батьківських прав. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідач неодноразово повідомлявся про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою його місця проживання, при цьому, в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2018 року, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.08.2024 року по справі №175/8117/24 було розірвано, рішення набрало законної сили 30.09.2024 року. Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 287. 04.10.2024 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції. Спеціалістами служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради були обстежені умови проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Родина проживає в приватному будинку, в якому створені необхідні умови для проживання та розвитку малолітнього [PERSON] , [INFO] . Органом опіки та піклування Краматорської міської ради на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання щодо позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду вказаного питання мати дитини, пояснила, що після припинення спільного проживання, [PERSON] перестав цікавиться долею, життям, здоров`ям та розвитком дитини; про майбутнє свого сина не турбується, матеріальної підтримки не надає, взагалі не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, фактично втратив родинний зв`язок з ним. [PERSON] пояснила, що вона ніколи не чинила жодних перешкод у спілкуванні батька з сином, батько не був позбавлений відомостей щодо місця проживання їх дитини. В ході бесіди із спеціалістами служби у справах дітей Краматорської міської ради [PERSON] пояснив, що він згоден щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що на даний час він не бажає займатись вихованням, утриманням, лікуванням свого сина; також не виявляє бажання бачитись з Даниїлом. 23.01.2026 року, враховуючи інтереси дитини, органом опіки та піклування Краматорської міської ради складено висновок №01-49/226 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно письмових пояснень [PERSON] , який є сусідом позивачки вбачається, що [PERSON] проживає зі своєю матір`ю, при цьому, рідного батька дитини він вже давно не бачив, вихованням сина займається мати та вітчим [PERSON] . Дитина забезпечена усім необхідним. З наданих письмових пояснень [PERSON] від 03.03.2025 року вбачається, що відповідач не приходить до свого сина - [PERSON] , не допомагає йому матеріально, не цікавиться його життям, взагалі не несе ніякої відповідальності в вихованні дитини. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, зазначила, що вихованням [PERSON] займається його вітчим та матір, останній раз бачила рідного батька хлопчика у 2024 році на його дні народженні. Дитина забезпечена усім необхідним, має дуже багато дитячих іграшок, відвідує дитячі майданчики, вітчима називає татом. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки з 2021 року, зазначає, що батька [PERSON] бачила всього декілька разів. Повідомила що батько дитини проживає в м. Краматорську, а позивачка разом з дитиною в Черкаській області. Зазначила, що позивачка подала зазначений позов з метою усиновлення [PERSON] її нинішнім чоловіком. 24.02.2025 року [PERSON] своєю заявою, засвідченою державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., зареєстрованої в реєстрі за №1-254, відмовився від утримання та виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також просив справу про позбавлення його батьківських прав розглянути за його відсутності. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, матеріальної допомоги не надає, не забезпечує його усім необхідним, що свідчить про свідоме нехтування його батьківськими обов`язками та байдужим ставленням до дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, з урахуванням інтересів дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved