Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Городок Я.В. звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування підстав звернення до суду та заявлених вимог представник позивача вказує, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №3673901/24 від 12 серпня 2024 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 26 червня 2024 року між Позивачем та Відповідачкою був укладений Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів, відповідно до пункту 4.2 якого, Позивач зобов`язався сплачувати на користь дитини щомісячні аліменти у розмірі 40 654,50 грн, що на дату укладення Договору було еквівалентно 1 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ. На момент укладення Договору зазначені умови були сприйняті Позивачем як такі, що відповідають його фінансовим можливостям, однак у подальшому його майновий стан зазнав суттєвих та об`єктивних змін, внаслідок чого, 21.04.2025 року Позивач змушений був направити на адресу Відповідачки письмове повідомлення про необхідність перегляду розміру аліментів, передбачених Договором. Причинами звернення стали обставини, що істотно вплинули на його матеріальний стан через обмеження у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу, накладеним Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 14 лютого 2025 року у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження, в якому він має статус підозрюваного. Внаслідок цього протягом тривалого періоду часу Позивач перебував у слідчому ізоляторі, що повністю виключало можливість здійснення ним будь-якої трудової або підприємницької діяльності, а відтак і отримання будь-якого доходу.; В подальшому, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року до Позивача було застосовано інший запобіжний захід цілодобовий домашній арешт. Таким чином, Позивач тривалий час перебував у фактичній ізоляції, обмежений у пересуванні та позбавлений можливості працевлаштуватися чи провадити підприємницьку діяльність, що унеможливлювало отримання будь-яких офіційних доходів. Крім цього, 10 липня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив вирок у кримінальній справі №757/29535/25-к, яким призначив [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на підприємствах будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з організуванням азартних ігор, строком на десять років. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України Позивача було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки. Зазначений вирок має ключове значення для оцінки матеріального стану Позивача, оскільки він не лише підтверджує неможливість вільного працевлаштування у найближчий час, а й додатково обмежує його право працювати на певних посадах, що істотно звужує спектр можливих сфер діяльності. Таким чином, навіть у разі спроби знайти джерело доходу, реальні можливості Позивача залишаються обмеженими і не дозволяють забезпечити виплату аліментів у розмірі, визначеному Договором Вказаний вирок свідчить про суттєве та довготривале обмеження трудових можливостей Позивача. Наявність судимості у поєднанні з іспитовим строком унеможливлює його офіційне працевлаштування на значній кількості підприємств, а додаткове покарання у вигляді заборони обіймати керівні чи організаційно-розпорядчі посади строком на десять років суттєво звужує коло потенційних сфер діяльності. Зазначає, що у зв`язку з ухваленням вищевказаного вироку та застосованим покаранням, Позивач був змушенийпризупинити адвокатську діяльність. Вказана обставина має суттєве значення, оскільки адвокатська діяльність була для Позивача єдиним та стабільним джерелом доходу. Відповідно, її призупинення повністю позбавило його можливості отримувати прибуток від професійної практики. Наголосила, що в умовах встановленого іспитового строку та додаткових обмежень, передбачених вироком суду, можливості відновлення адвокатської практики найближчим часом об`єктивно відсутні. Таким чином, через втрату права на заняття адвокатською діяльністю Позивач фактично залишився без єдиного джерела заробітку, що ще більше підтверджує неможливість виконання ним умов Договору від 26 червня 2024 року щодо сплати аліментів у первісному розмірі. Навіть за умови активного пошуку роботи, реальний рівень доходів Позивача не може бути достатнім для виконання умов Договору про сплату аліментів від 26 червня 2024 року, де було визначено фіксовану суму у 40 654,50 грн щомісяця. З огляду на викладене, вказані обставини підтверджують істотну зміну матеріального та сімейного стану Позивача, що відповідно до приписів статті 192 Сімейного кодексу України є належною та законною підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного договором між батьками. На час звернення із цим позовом ситуація не зазнала позитивних змін. Позивач не має жодного офіційного місця роботи, не отримує прибутку з будь-яких джерел, не здійснює підприємницької діяльності, не володіє активами, які б дозволяли йому здійснювати виплати у розмірі, передбаченому Договором. Отже, визначений у Договорі розмір аліментів у сумі 40 654,50 грн на місяць є явно надмірним для Позивача та таким, що не відповідає його фактичним майновим можливостям. З огляду на обставини, що склалися, Позивач перебуває у скрутному матеріальному та життєвому становищі, коли виконання взятих на себе договірних зобов`язань у попередньому обсязі об`єктивно неможливе без завдання шкоди його власному існуванню та задоволенню найнеобхідніших потреб. Разом із тим, [PERSON] наголосив, що він не має на меті ухилятися від свого обов`язку утримувати дитину. Навпаки, він визнає цей обов`язок та підтверджує готовність брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, але у межах своїх реальних можливостей. З огляду на це, Позивач пропонує встановити розмір аліментів на рівні 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, що є справедливим і таким, що відповідає принципу рівності батьків у виконанні обов`язку щодо утримання дитини, закріпленому у ст. 180183 Сімейного кодексу України. Крім того, звертає увагу, що на утриманні Позивача перебуває його мати - [PERSON] , [INFO] , яка є особою похилого віку, не працює, не здійснює підприємницької діяльності, має проблеми зі здоров`ям і потребує постійного догляду та фінансової підтримки. У зв`язку з цим Позивач змушений нести витрати на її утримання. Додає, що незадовільний матеріальний стан Позивача підтверджується також об`єктивними відомостями про рух коштів на його банківських рахунках. Згідно з виписками та іншими банківськими документами простежується відсутність стабільних та регулярних надходжень, які могли б забезпечити виконання умов Договору від 26 червня 2024 року у частині сплати аліментів у розмірі 40 654,50 грн щомісячно. Фактичні залишки коштів на банківських рахунках Позивача є мінімальними, а характер надходжень свідчить про їх випадковість та епізодичність, що не може розглядатися як стабільне джерело доходу. Аналіз руху коштів за відповідний період демонструє, що на рахунок Позивача надходять суми, які не лише не співмірні з розміром встановлених аліментів, але й часто не дозволяють забезпечувати навіть базові побутові витрати на власне існування. Таким чином, у наявності є очевидний дисбаланс між сумою аліментних зобов`язань, визначених Договором, та реальними фінансовими можливостями Позивача. За наданими банківськими документами можна впевнено стверджувати, що Позивач не має і не мав протягом останнього часу стабільних джерел доходу, які дозволили б йому сумлінно виконувати взяті на себе договірні обов`язки. Наголосила, що інформація з банківських рахунків є офіційними документальними доказами, які не залежать від суб`єктивного ставлення Позивача. Вони відображають його реальний фінансовий стан, підтверджують відсутність будь-яких значних активів чи накопичень і доводять, що виплата аліментів у розмірі, визначеному Договором, об`єктивно неможлива. У цій ситуації вимагати від Позивача виконання умов Договору в попередньому розмірі означало б фактично зобов`язати його сплачувати кошти, яких він фізично не має і не може отримати з огляду на наявні обставини (застосовані запобіжні заходи, відсутність працевлаштування, наявність утриманців тощо). Це суперечить загальним засадам справедливості та принципу співмірності зобов`язань із майновим станом особи, закріпленим у статті 192 Сімейного кодексу України. З огляду на це виникає обґрунтована необхідність у зменшенні розміру аліментів до такого, який відповідає його фактичним фінансовим можливостям та дозволить забезпечити стабільність і регулярність виплат на користь малолітньої дитини. Сукупність зазначених обставин свідчить про об`єктивну неможливість виконання Позивачем договірного обов`язку щодо сплати аліментів у визначеному Договором розмірі. Водночас його намір брати участь у забезпеченні малолітнього [PERSON] залишається незмінним, але потребує судового врегулювання з урахуванням принципу справедливості та фактичних фінансових можливостей. Таким чином, наведені вище факти та докази у своїй сукупності свідчать про істотну зміну матеріального та життєвого становища Позивача після укладення Договору від 26 червня 2024 року. Позивач опинився у винятково складних умовах: протягом тривалого часу він був позбавлений можливості працювати через застосування до нього запобіжних заходів у межах кримінального провадження; на сьогодні він не має офіційного працевлаштування, стабільних доходів чи активів; банківські документи підтверджують відсутність реальних фінансових можливостей для виконання Договору у попередньому обсязі. Додатковим обтяжуючим чинником є наявність на утриманні матері похилого віку. За таких обставин розмір аліментів, визначений Договором, є неспівмірним із фактичними можливостями Позивача і не може бути виконаний без завдання шкоди його власному існуванню та виконанню обов`язків щодо інших членів сім`ї. Збереження його у попередньому розмірі суперечило б принципам справедливості, розумності та добросовісності, а також положенням ст. 192 Сімейного кодексу України, яка передбачає можливість зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника. Разом із тим Позивач не заперечує свого батьківського обов`язку, визнає необхідність брати участь у забезпеченні дитини та підтверджує готовність робити це у межах своїх реальних фінансових можливостей. Крім цього, Позивач вважає за необхідне також зазначити про той факт, що 05 серпня 2024 року між Позивачем [PERSON] , та його малолітнім сином [PERSON] , в інтересах якого діяла Відповідачка [PERSON] , був укладений Договір дарування частки у праві власності на квартиру (надалі Договір дарування). Відповідно до п. 1 Договору дарування [PERSON] (Позивач) безоплатно передав (подарував), а його син [PERSON] прийняв (отримав в дар) в особисту приватну власність (одну другу) частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Зазначений Договір дарування був укладений за попереднім дозволом Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, що свідчить про його правомірність і про те, що він вчинявся виключно в інтересах малолітньої дитини. У результаті укладення цього правочину дитина отримала у власність значний майновий актив, який забезпечує її житлові права та гарантує стабільність у майбутньому. Вчинення Позивачем такого кроку підтверджує, що він дбає не лише про поточне матеріальне забезпечення сина, але й про його довгострокові життєві інтереси, що є проявом належного виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 141 та ст. 150 Сімейного кодексу України. Більше того, після укладення Договору дарування Позивач сумлінно та вчасно виконував умови Договору між батьками від 26 червня 2024 року, справно сплачуючи встановлені аліменти у повному розмірі. Це свідчить про його добросовісність, відповідальне ставлення до дитини та підтверджує відсутність наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, сукупність дій Позивача передання у власність дитини частки квартири, укладення Договору між батьками та фактичне виконання взятих на себе фінансових зобов`язань є очевидним доказом того, що він завжди турбувався про належне забезпечення прав і інтересів малолітнього [PERSON] . У свою чергу, це додатково підтверджує його сумлінність і добросовісність як батька та вимагає від суду врахування зазначених обставин при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. З огляду на викладене, Позивач вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, визначений Договором між батьками від 26 червня 2024 року. Договір передбачає виплату аліментів у фіксованій грошовій сумі 40 654,50 грн щомісячно. Проте зазначений спосіб наразі є неприйнятним і неспівмірним з фактичним майновим становищем Позивача, оскільки він не має стабільних доходів і перебуває у надзвичайно складних життєвих обставинах. Враховуючи викладене, позивач через свого представника адвоката Городок Я.В. звернувся до суду з даним позовом у якому просить зменшити розмір аліментів, які визначені Договором між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дитину від 26.06.2024 року у розмірі 40 654,50 грн., щомісячно, встановивши їх у розмірі 8000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08.09.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня отримання копії даної ухвали. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло. 05.11.2025 року представник відповідача адвокат Румпа Я.С. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідачка не визнає заявлені позивачем вимоги у повному обсязі, вважала недоведеним належними та допустимими доказами погіршення матеріального становища позивача, та ставила його під сумнів. Зазначила, що у березні 2025 року позивач в одноособовому порядку прийняв рішення про зменшення розміру аліментів, та сплатив лише половину від визначеної договором суми аліментів, що повторювалось як і у квітні 2025 року так і надалі, у зв`язку з чим відповідачка звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Вказала, що спільна з позивачем дитина має вроджені вади здоров`я, у якої діагностовано затримку темпів розвитку мовлення, дитячу мовленнєву диспраксію, затримку формування соціальних та комунікативних навичок, внаслідок чого відповідачка регулярно відвідує заняття з логопедом та нейропсихологом, відвідує заняття з живопису, займається спортом. Увесь вільний час відповідачка присвячує повноцінному розвитку дитини, а отже не має можливості влаштуватись на роботу із графіком середньостатистичного офісного працівника. При укладанні договору батьками було обговорено та прораховано, що визначена договором сума аліментів у розмірі 1 000,00 доларів США є саме тією сумою, яка покриває половину щомісячних витрат на дитину. Вважала, що надані виписки по банківським рахункам позивача не відображають реальний майновий стан, адже надана інформація є вибірковою, а відповідачу невідомо скільки банківських рахунків та у яких банках має позивач. При цьому, відповідного клопотання про витребування доказів не заявляла. Вказувала про можливість отримання доходів у готівковій формі та про можливість неофіційного працевлаштування позивача, інформацію про які встановити неможливо. Вказала, що достатніми доказами погіршення матеріального стану позивача могли б бути довідки форми 5 або ОК-7, які могли б підтвердити відсутність офіційних доходів у позивача. Додала, що наявність вироку суду відносно позивача та покладені на нього обмеження у праві обіймати певну частину посад, не позбавляє позивача права займатись будь-якою іншою господарською діяльністю. Вказала про недоведеність належними та допустимими доказами перебування на утриманні у позивача його матері. Вважала, що всупереч вимогам ЦПК України, статус безробітного позивачем не доведено, а запропоновану позивачем суму аліментів у розмірі 8 000,00 грн. недостатньою для забезпечення гідного рівня життя малолітньої дитини в умовах сьогодення. Додала, що зменшення розміру аліментів до запропонованої позивачем суми призведе не тільки до погіршення матеріального стану дитини, але і до погіршення її фізичного стану, адже матір, яка самостійно виховує дитину не може одночасно займатись її розвитком та одночасним забезпеченням родини. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 11.11.2025 року представник позивача адвокат Городок Я,В. подала до суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно з частиною другою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.08.2024 року по справі №367/3901/24, яке набрало законної сили 11.09.2024 року встановлено, що 01 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1891, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін є дитина: [PERSON] , [INFO] . Вказаним рішенням суду, шлюбукладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1891 було розірвано. 26 червня 2024 року між Позивачем та Відповідачкою був укладений Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Демчук Л.В. 26.06.2024 року за реєстровим №1890. Вказаний Договір укладений стосовно місця проживання та утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] (п.1.1.). Відповідно до пункту 2.1 договору Батьки домовились про місце проживання Дитини та про порядок здійснення батьківських прав [PERSON] та Батьком, який проживатиме окремо від Дитини. Цим Договором Батьки встановили розмірі, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , до моменту досягнення повноліття (п.4.1.). Пункт 4.2 договору передбачає, що відповідно до статей 180, 181, 182 Сімейного кодексу України Батько надає Матері утримання (аліменти) для Дитини у термін, у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором Аліменти, що сплачуються Батьком складаються з виплат у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 40 654, 50 (сорок тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні 50 копійок), що на день укладання договору за курсом НБУ 1$ = 40,6545 грн) еквівалентно 1 000, 00 (одній тисячі) Доларів США. Якщо курс долара зміниться у бік зростання чи спадання на 5%, то сторони переглядатимуть суму утримання шляхом Додаткових угод до даного Договору. Відповідно до пункту 3.4.1 договору батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Поряд з чим, судом встановлено, що Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2025 року до позивача [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.04.2025 року включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №62024000000000826 від 10.04.2024 року. В подальшому, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року до Позивача було застосовано інший запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вироком Шевченківського районного суду міста Києва 10 липня 2025 року кримінальній справі №757/29535/25-к, [PERSON] призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на підприємствах будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з організуванням азартних ігор, строком на десять років. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України останнього було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки. З наданих представником позивач банківських документів вбачається, що відповідач [PERSON] має відкриті рахунки у банківських установах, серед яких поточний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» (карта універсальна Голд) № [NUMBER] ; № [NUMBER] , зі встановленим кредитним лімітом в 49 730,00 грн., залишок по рахунку складається із заборгованості в розмірі 49 705,96 грн.. По рахунку № [NUMBER] кредитний ліміт відсутній, сума залишків у валютному еквіваленті (UAH) становить 0,00 грн.. При цьому, по вказаному картковому рахунку за період з січня 2025 року по серпень 2025 року вбачаються як нарахування певних грошових сум коштів так і їх перекази. Усього витрат 51 508,81 грн., усього надходжень 50 274,56 грн., баланс на кінець періоду становить 0,00 грн.. Із наданих представником позивача доказів встановлено, що позивач [PERSON] має відкритий рахунок у ПуАТ «Акордбанк» [NUMBER] . Відповідно до виписки про рух коштів за період з 19.01.2024 року по 19.09.2025 року, на вказаний рахунок здійснювалось зарахування заробітної плати, переказ особистих коштів, оплата мобільного рахунку, здійснення операцій покупки, тощо. Баланс на початок періоду складав 32,81 грн., на кінець періоду баланс склав 0,00 грн.. Докази отриманих доходів та відрахованих податків та зборів, підтверджується витягом з реєстру про зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] форми ОК-7. 05 серпня 2024 року між [PERSON] , та його малолітнім [PERSON] , в інтересах якого діяла [PERSON] , був укладений Договір дарування частки у праві власності на квартиру. Відповідно до п. 1 Договору дарування [PERSON] безоплатно передав (подарував), а його син [PERSON] прийняв (отримав в дар) в особисту приватну власність (одну другу) частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Зазначений Договір дарування був укладений за попереднім дозволом Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області. З копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] зупинено з 13.08.2025 року на підставі заяви від 13.08.2025 року. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №759/10277/18, провадження №61-22317св19. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Так, умовами договору передбачено, що розмір аліментів не може бути нижчим, ніж 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У разі погіршення матеріального стану батька пов`язаного з втратою роботи, погіршенням стану здоров`я батька, зміни сімейного стану батька, та інших обставин, якщо сторони погодились, вносяться зміни або доповнення шляхом укладання додаткового нотаріального договору. У випадку відсутності погодження з боку матері щодо внесення змін або доповнень шляхом укладання додаткового нотаріально посвідченого договору батько має право подати позов до суду щодо зміни умов договору та просити суд змінити розмір аліментів, а також просити змінити спосіб їх стягнення з твердої грошової уми на частку від доходу, тощо (п.4.2). Судом встановлено, що представник позивача адвокат Городок Я.В. направляла на адресу місця проживання відповідача повідомлення від 21.04.2025 року, про зміну розміру аліментів на дитину, в якому повідомляла про неможливість сплати позивачем аліментів у визначеному договором розмірі та про готовність [PERSON] здійснювати виплати на утримання малолітньої дитини у розмірі 20 697,75 грн., що на день вказаного звернення за курсом НБУ становило 500 доларів США. Із долученої до відзиву на позовну заяву відповіді адвоката Фесун Н.В., який діяв від імені [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] , висловила свою незгоду зі зміною розміру аліментів з боку позивача. При цьому, суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо наявності у спільної малолітньої дитини вроджених вад та діагностованих захворювань, внаслідок яких [PERSON] змушена нести втрати на лікування, спеціалістів, гуртки, тощо, та надані на підтвердження того документи, оскільки такі не підтверджують відсутності у позивача обставин, які в розумінні статті 192 СК України стали підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, що є предметом розгляду даної справи. Понесення позивачкою додаткових витрат на дитину не є предметом спору в цій справі і може бути підставою для пред`явлення окремого позову про їх стягнення відповідно до приписів ст.185 СК України. Поряд з цим, пунктом 4.3. Договору визначено, що при необхідності стаціонарного лікування або обстеження дитини Батько виплачує Матері грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному, або за попереднім погодженням з Батьком - у недержавному лікувальному закладі на території України. Вказані кошти виплачуються Батьком в розмірі 50% від коштів, вказаних в документах про сплату цього лікування або обстеження. Доводи адвоката Румпи Я.С. щодо неможливості внаслідок вищевказаних обставин влаштуватись [PERSON] на роботу із графіком середньостатистичного офісного робітника, не звільняють останню від покладених на неї чинним законодавством батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення малолітньої дитини на рівні із батьком, у відповідності до вимог ст.180 СК України. Посилання на прийняте позивачем одноособове рішення про зменшення визначеної договором суми аліментів предмету спору щодо зменшення їх розміру не стосуються. Вказане питання може бути вирішене у судовому порядку, шляхом стягнення з боржника заборгованості за сплату аліментів у відповідності до приписів ст.196 ЦПК України. Крім того, п.4.4 Договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язань за цим Договором. Водночас, відповідачем спростовані обставини щодо перебування на утриманні у позивача матері похилого віку. Долучена до матеріалів справи копія пенсійного посвідчення [PERSON] не підтверджена жодними доказами перебування останньої на утриманні позивача. Викладені у тесті позовної заяви обставини стосовно цього суд вважає голослівними. Письмові пояснення [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ізмайловою В.Б. 20.10.2025 року за №883, щодо відсутності зацікавленості з боку позивача у розвитку та вихованні дитини, судом не досліджувались, адже дане питання не стосуються предмету справи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2817,00 грн.. Таким чином, суд вважає доведеними викладені у позові обставини щодо погіршення матеріального становища позивача як платника аліментів та об`єктиву неможливість сплачувати позивачем аліменти у розмірі, який визначений укладеним 26 червня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] . Договором між батьками про проживання виховання дитини та сплату аліментів. При цьому суд зауважує, що запропонований стороною позивача розмір аліментів на утримання спільної малолітньої дитини в розмірі 8 000,00 грн. щомісячно, є значно вищим за встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, натомість, з урахуванням заперечень зі сторони відповідача щодо запропонованого вказаного розміру аліментів, беручи до уваги повідомлення представника позивача від 21.04.2025 року, про зміну розміру аліментів на дитину, адресоване відповідачу з метою досудового врегулювання спору, в якому адвокат Городок Я.В. зазначала про готовність [PERSON] здійснювати виплати на утримання малолітньої дитини у розмірі 20 697,75 грн., із урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів до 20 000,00 грн. щомісячно. Вказана сума грошових коштів, на думку суду, забезпечить гідний рівень життя малолітнього [PERSON] , достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, враховуючи наведене вище та, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову та стягує аліменти в новому розмірі саме із дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial