Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Представник позивача - адвокат Індюкова Т.В. через систему «Електронний суд» звернулася із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі №190/1913/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. До заяви долучено договір №17/12 від 17.12.2024 року про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №17/12 від 17.12.2024 р., квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 05.02.2025 р., 17.12.2024 р., 08.01.2025 р., 14.04.2025 р., 25.10.2025 р., 19.12.2025 р., 02.02.2026 р. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно з ч.4 ст.270 ЦПК України, - у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, адвокат Індюкова Т.В. через систему «Електронний суд» подала заяву про проведення розгляду справи без її участі. Від представника відповідача - адвоката Сааді Р.М. через систему "Електронний суд" надійшла заява про заперечення клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійно правничу допомогу, в якій він просить відмовити в задоволення клопотання позивача про стягнення витрат про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Розгляд справи здійснити без участі представника відповідача. З огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України,неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає за можливе провести розгляд заяви адвоката Індюкової Т.В. без участі сторін. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши вимоги заяви та письмові матеріали справи, судом встановлено, що 02.02.2026 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області постановлено рішення, яким позов [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Індюкова Тетяна Володимирівна до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, - задоволено частково. Право на відшкодування судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на відшкодування судових витрат (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), п. 80 рішення в справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01). Так, ст. 15 ЦПК України гарантовано право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Тобто в разі звернення особи за захистом та/або представленням своїх прав та інтересів саме до адвоката, а не іншого спеціаліста в сфері юриспруденції, право на відшкодування відповідних витрат гарантується Законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України) шляхом подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; 3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 133 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Як слідує з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»,гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України,розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.5 ст.141 ЦПК України,у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу, суд виходить з положень ч. 2 ст. 137 ЦПУ України, відповідно до якої, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а також положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі витрати на правничу допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, то відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України,суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу 9928,15 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 14 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суд України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення.

Outcome: approved