Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 32738-04/2024 в розмірі 24000 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18000 грн - сума заборгованості за процентами. Також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Позовна заява обгрунтована тим, що 19.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний №32738-04/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. Згідно з п.1.6. п.1 Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки наданих позичальником. 19.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Реєстром боржників від 19.09.2024 права грошової вимоги до відповідача в сумі 24000 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18000 грн - сума заборгованості за процентами. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 14.10.2025, справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 06.11.2025 були роз`єднані та виділені в окремі самостійні провадження позовні вимоги про стягнення заборгованості: 1) за договором позики №7249475 в розмірі 27600 грн; 2) за кредитним договором №29391-04/2024 в розмірі 32000 грн; 3) за кредитним договором №32738-04/2024 в розмірі 24000 грн; 4) за кредитним договором № 04223-05/2024 в розмірі 19800 грн; 5) за договором позики № 79239333 в розмірі 19273 грн; 6) за договором позики № 2865979 в розмірі 10965 грн; 7) за кредитним договором № 15283-04/2024 в розмірі 35000 грн. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 10.11.2025 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 01.12.2025 продовжено встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви до 26.11.2025. Розгляд справи продовжено, призначено судове засідання на 24 грудня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявив про розгляд справи у його відсутність, проти вирішення питання про прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки відповідач суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав. Відповідач також не з`являвся у судові засідання призначені на 24.12.2025, 29.01.2026. Подавав 24.12.2025 заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що йому необхідно скористуватися правничою допомогою, для викладу своїх заперечень проти позову. Це клопотання відповідача судом було задоволено, судове засідання відкладено до 29.01.2026. У наступне судове засідання відповідач не з`явився, 27.01.2026 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що має намір врегулювати спір на підставі взаємних поступок, під час укладення мирової угоди. Це клопотання відповідача судом було задоволено, судове засідання відкладено до 23.02.2026. У це судове засідання відповідач не з`явився, 20.02.2026 подав клопотання аналогічне попередньому про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що має намір врегулювати спір на підставі взаємних поступок, під час укладення мирової угоди. Вирішуючи питання можливості розгляду справи за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи, суд виходить з таких положень Закону. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно зі ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право, зокрема: брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Згідно зі ст. 178 ЦПК України, відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підставою для відкладення розгляду справи є перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як встановлено судом, відповідач жодного разу у судове засідання не з`явився, про судові засідання був повідомлений належним чином. Відзив на позов не подав. Неодноразово просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю користування правничою допомогою для викладу своїх заперечень проти позову, врегулювання позову позасудовим шляхом. Однак жодних дій на підтвердження заявлених клопотань відповідач не вчинив, відзив так і не подав, доказів укладення договору на надання правничої допомоги не надав. Також не надані докази щодо наміру та можливості добровільного врегулювання спору з позивачем. За таких обставин суд вважає, що відповідач, недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Зловживаючи своїм правом на належний правовий захист, безпідставно затягує процес, чим порушує право позивача на своєчасний розгляд справи. Тому суд доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та на підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення у заочному порядку на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що 19.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» договір про надання фінансового кредиту №32738-04/2024. Договір укладено в електронній формі та підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W2302. Згідно п.п. 1.1.-1.2., 1.4.-.1.6. Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Строк кредиту 120 днів. Дата надання кредиту 19.04.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 16.08.2024. Денна процентна ставка становить 2,50%. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в графіку платежів. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з п.п. 3.3. Договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня, починаючи з дня надання кредиту. Відповідно до п.п. 4.1.4 Договору, товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за договором третій особі. Згідно з графіком платежів, позичальнику були встановлені 5 періодів з конкретно визначеними датами внесення регулярних платежів по сплаті процентів за користування кредитом з періодичністю 30 днів. Повернення тіла кредиту за графіком має бути здійснено в останню дату користування кредитом, 16.08.2024. Чиста сума кредиту 24000 грн, з яких сума кредиту 6000 грн, проценти за користування кредитом 18000 грн. Відповідно до копії листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025, на підставі укладеного між цим товариством та кредитором договору на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 2022.01.12, було успішно прийнято платіж 19.04.2024 о 13-00 на суму 6000 грн, маска картки [NUMBER] , призначення платежу: зарахування 6000 грн на картку [NUMBER] . Згідно з наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором [PERSON] має заборгованість перед кредитором в загальному розмірі 24000 грн, з яких тіло кредиту 6000 грн, відсотки за користування кредитом 18000 грн. Проценти нараховувалися за ставкою передбаченою кредитним договором 2,50%, за період протягом строку кредитування до 16.08.2024 включно. Позичальник жодної сплати за весь період користування кредитом не здійснив. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що вказаний вище договір позики був укладений в електронній формі, тобто у письмовому вигляді. Особливості вчинення правочинів в електронній формі визначені положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Так, ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» містить визначення термінів зокрема: - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; - одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 цієї ж статті Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту ч. 8 цієї ж статті Закону вбачається, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У частині 12 цієї ж статті Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже вказаний правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, воно має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу обумовлену суму кредиту. Натомість відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів та сплати процентів внаслідок чого утворилася заборгованість. 19.09.2024 між позивачем і ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір факторингу №19092024, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором від 19.04.2024 №32738-04/2024, про що свідчить акт прийому-передачі реєстру боржників від 19.09.2024 та реєстр боржників.. Згідно з реєстром боржників заборгованість [PERSON] становить: за тілом кредиту 6000 грн, за процентами 18000 грн, всього 24000 грн. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо права позивача пред`являти свої вимоги до боржника за договорами, то суд керується такими положеннями Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно до ст. 512 ЦК України , кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою . Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України , правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. В судовому засіданні встановлений факт укладення договору факторингу та передання первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги за грошовим зобов`язанням відповідача позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». За таких обставин, суд доходить висновку про правомірність заявлених позивачем вимог до боржника. Щодо заявленої суми заборгованості суд зазначає, що позичальник умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у визначені договором строки не виконав. Визначений позивачем розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, а саме: тіла кредиту є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом, то суд виходить з таких положень Закону. Відповідно до п.п. 1-1, 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 1.2. Договору про надання фінансового кредиту №32738-04/2024 від 19.04.2024, тип кредиту визначено як кредит, мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, укладений сторонами договір про надання фінансового кредиту є договором про споживчий кредит. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 (день набрання змін законної сили) денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 19.09.2024 - денна ставка не більше 1%. Умовами кредитного договору від 19.04.2024 була встановлена процентна ставка в розмірі 2,50% в день до 16.08.2024. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Як встановлено судом, кредитний договір укладено 19.04.2024, тобто в період, коли допускався максимальний розмір денної процентної ставки не більше 2,5%. Разом з тим, цей договір продовжив свою дію після 21.04.2024, а отже з 22.04.2024 процентна ставка в день за користування кредитом не може перевищувати 1,5%. Отже, позичальнику за період з 22.04.2024 по 16.08.2024 проценти мали бути нараховані за ставкою не більше 1,5% в день. За таких обставин, суд враховуючи вищезазначені періоди та відповідні їм процентні ставки, проводить власний розрахунок процентів за користування кредитом за формулою (6000грн*2,5%*3дні) + (6000грн *1,5%*117дні), що дорівнює 10980 грн процентів за користування кредитом за весь розрахунковий період. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 16980 грн, з яких тіло кредиту 6000 грн, проценти 10980 грн. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2142,31 гривень (16980х3028/24000).

Outcome: partial