Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-01 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до Баштанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 06 лютого 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Договір про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами договору ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відкрило на користь [PERSON] кредитну лінію та надало кредит у розмірі 8 800 грн зі строком користування коштами протягом 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальниці (який складається з базових періодів кредитування строком 14 календарних днів кожен), а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит до 02 грудня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним: - у розмірі 0,90 % за кожен день користування коштами від суми залишку заборгованості за кредитом (знижена процентна ставка) у разі належного виконання позичальницею умов кредитного договору; - у розмірі 1 % за кожен день користування коштами від суми залишку заборгованості за кредитом поза межами пільгового періоду користування кредитом; - комісію за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту. 15 лютого 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 2 000 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови основного договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). 16 лютого 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 1 400 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови основного договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). 04 березня 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 1 000 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови основного договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). 10 квітня 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 1 600 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). Позичальниця свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 21 жовтня 2025 року виникла заборгованість у загальному розмірі 44 209,96 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 12 650,71 грн; -заборгованість за процентами 25 161,25 грн; -заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 6 398 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївсьої області. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду письмові пояснення у справі, у яких не погодилася з вимогами ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Свої заперечення проти позову обґрунтовувала тим, що в порядку виконання умов кредитного договору 01 березня 2025 року вона сплатила 4 782,51 грн та 25 березня 2025 року - 6 000 грн, що не було враховано позивачем при нарахуванні заборгованості за кредитним договором. Також не погодилася з розміром заборгованості за процентами, вважаючи вказані нарахування значно завищеними. Крім цього, при вирішенні спору просила врахувати, що вона є дружиною військовослужбовця, а тому звільнена від сплати процентів за користування кредитом та відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача та відповідачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 06 лютого 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами договору ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відкрило на користь [PERSON] кредитну лінію та надало кредит у розмірі 8 800 грн зі строком користування коштами протягом 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальниці (який складається з базових періодів кредитування строком 14 календарних днів кожен), а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит до 02 грудня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним: - у розмірі 0,90 % за кожен день користування коштами від суми залишку заборгованості за кредитом (знижена процентна ставка) у разі належного виконання позичальницею умов кредитного договору; - у розмірі 1 % за кожен день користування коштами від суми залишку заборгованості за кредитом поза межами пільгового періоду користування кредитом; - комісію за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту. 15 лютого 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 2 000 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови основного договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). 16 лютого 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 1 400 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови основного договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). 04 березня 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 1 000 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови основного договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). 10 квітня 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» уклало з відповідачкою Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1508-6384 продукту «НА ВСЕ». За умовами цієї угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язалося надати [PERSON] додатковий кредит у розмірі 1 600 грн зі строком користування усією сумою отриманого кредиту протягом 300 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. В іншій частині сторони залишили умови договору без змін (за винятком узгодження сторонами звільнення позичальниці від сплати комісії за надання додаткового кредиту). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір (з додатковими угодами) в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала його та додаткові угоди за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з позивачем. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 62-78, 126) підтверджено факт виконання позивачем свого зобов`язання перед відповідачкою. У той же час, позичальниця порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним. 28 жовтня 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надіслало на адресу позичальниці письмову вимогу про усунення порушення протягом 30 календарних днів з дня одержання вимоги (а.с. 134, 135), однак вимога позивача була залишена без задоволення. Таким чином, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало вимоги, передбачені ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», необхідні для звернення з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку боргу, станом на 21 жовтня 2025 року позивач нарахував заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 44 209,96 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 12 650,71 грн; -заборгованість за процентами (за період з 06 лютого 2025 року до 21 жовтня 2025 року) 25 161,25 грн; -заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 6 398 грн. Суд констатує, що заборгованість за кредитом та договірними процентами нарахована у повній відповідності до узгоджених сторонами умов кредитного договору. Зокрема, договірні проценти нараховані у межах узгодженого в договорі строку кредитування та за узгодженими сторонами процентними ставками. Денна процентна ставка за договором (виходячи з умов кредитного договору) не порушує обмеження, встановлене ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Що стосується процентів, нарахованих позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то в цій частині слід зазначити наступне. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, сплати процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. За встановленого, вказані проценти не підлягають стягненню. Водночас, суд відхиляє, як недоведені, заперечення відповідачки проти позову. Зокрема, твердження [PERSON] про те, що в порядку виконання умов кредитного договору 01 березня 2025 року вона сплатила 4 782,51 грн та 25 березня 2025 року - 6 000 грн, не підтверджені жодними доказами та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що 25 березня 2025 року від позичальниці на виконання умов кредитного договору надійшло 3 480,83 грн, а 31 березня 2025 року 2 421,47 грн. Вказані платежі були враховані при нарахуванні заборгованості за кредитним договором. Інших сум від відповідачки не надходило. Водночас, є недоречним твердження відповідачки про завищений розмір заборгованості за процентами за користування кредитом. У цій частині суд повторює, що договірні проценти нараховані позивачем у повній відповідності до умов кредитного договору, а саме в межах узгодженого сторонами строку кредитування та за узгодженими процентними ставками. Денна процентна ставка за договором (виходячи з умов кредитного договору) не порушує обмеження, встановлене ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Що стосується доводів відповідачки про нарахування процентів без врахування того, що вона є дружиною військовослужбовця, а тому нараховані проценти, на її думку, підлягають списанню, то в цій частині суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Тобто, проценти за кредитним договором не підлягають нарахуванню, а нараховані підлягають списанню у разі, коли на момент або протягом періоду їх нарахування позичальниця була дружиною військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Таким чином, положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджуються лише на правовідносини щодо нарахування процентів протягом військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. З наданої [PERSON] копії довідки ВЧ [NUMBER] від 17 лютого 2026 року №299 вбачається, що чоловік відповідачки - [PERSON] , дійсно на час розгляду справи перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] . Інформація щодо початку проходження ним військової служби у вказаній довідці відсутня. Однак, згідно розрахунку заборгованості, нарахування відповідачці процентів здійснювалося за період з 06 лютого 2025 року до 21 жовтня 2025 року. У той же час, в матеріалах справи відсутні докази що за період з 06 лютого 2025 року до 21 жовтня 2025 року, тобто протягом періоду нарахування процентів, чоловік відповідачки мав статус військовослужбовця та проходив військову службу. Проте, згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановленого, [PERSON] не довела наявності обставин, що гарантії та обмеження, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджувалися на неї на час нарахування процентів за кредитним договором. Тому з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що утворилася станом на 21 жовтня 2025 року, у загальному розмірі 37 811,96 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 12 650,71 грн; -заборгованість за процентами (за період з 06 лютого 2025 року до 21 жовтня 2025 року) 25 161,25 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2 071,88 грн судового збору.

Outcome: partial