Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-02 00:00:00

Адвокат Ясінська Я.О., діючи в інтересах позивачки [PERSON] , звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області із вказаною вище позовною заявою, в якій просила стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 15000,00 грн, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, до повноліття дитини. Крім цього просила стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовної заяви вказувала, що 15.07.2020 року, позивачка [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . 23.07.2025 року, за рішенням суду Сокирянського районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано та прізвище позивачки « [PERSON] » після розірвання шлюбу залишено без змін. Зазначала про те, що з моменту розірвання шлюбу та на даний час син сторін, [PERSON] проживає з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні, а батько хлопчика після припинення спільного проживання з позивачкою, припинив надання матеріально допомоги на сім`ю та утримання спільної дитини. Оскільки син проживає разом із матір`ю, то вона здійснює догляд за ним та утримує дитину матеріально, зокрема займається постійним лікуванням, відвідує разом із дитиною, регулярно лікаря невропатолога, закуповує дороговартісні ліки, а колишній чоловік ніяким чином не допомагає, участі у лікуванні свого сина також не бере. Вказувала на те, що на даний час, відповідач, [PERSON] , є засновником та керівником ТОВ «Буран». Товариство, яким керує відповідач займається автомобільними вантажними перевезеннями, має у власності та передає в оренду вантажні автомобілі, яких в товаристві зареєстровано більше 15 одиниць. Окрім цього [PERSON] офіційно працює та має неофіційний дохід. Також у власності [PERSON] є декілька транспортних засобів, що також впливає на розмір аліментів, які підлягають виплаті на користь дитини. На утримані у відповідача нікого немає та згідно відповіді Сторожинецького відділу ДВ у Чернівецькій області на виконанні у відділі будь - яких виконавчих проваджень, в тому числі щодо стягнення аліментів на інших осіб не значиться. Посилалася на те, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача [PERSON] дозволяє йому утримувати свого неповнолітнього сина в належному розмірі, що і стало підставою для звернення до суду зі вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 09.01.2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Гакмана С.П. У вказаному відзиві представник відповідача вказував, що позовні вимоги стороною відповідача не визнаються з мотивів їх необґрунтованості та невідповідності вимогам чинного законодавства. Зазначав, що оскільки відповідач офіційно працевлаштований водієм-експедитором в ТОВ «Т-Транспорт» та з липня 2025 року за сумісництвом в ТОВ «Буран», із сукупним доходом у розмірі 19096 грн, за вирахуванням податку, відповідач фізично не може сплачувати 15 000 грн на місяць. З огляду на зазначене, просив позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково та стягувати їх у розмірі 5200 грн на місяць. Окрім цього просив здійснити розподіл судових витрат та стягнути з позивачки витрати на надання відповідачу правової допомоги. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09.01.2026 року клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Ясінської Я.О. про витребування доказів задоволено та витребувано у Регіонального сервісного центу ГСЦ МВС в Чернівецькій області відомості щодо зареєстрованих транспортних засобів на ім`я [PERSON] в Єдиному державному реєстрі, а також відомості щодо зареєстрованих транспортних засобів на юридичну особу ТОВ «Буран», засновником та керівником якого є Дульгер П.О., в Єдиному державному реєстрі. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Ясінська Я.О. в судове засідання не з`явилися, натомість представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гакман С.П., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв до суду не подали. Суд, враховуючи позицію сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Так, встановлено, що 15.07.2020 року, позивачка [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про шлюб №599, сформованим 25.11.2025 року. За час шлюбу у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.01.2021 року виконавчим комітетом Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/007270983 від 02.06.2025 року, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем реєстрації матері за адресою [ADDRESS] . Згідно копії рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23.07.2025 року у справі 722/1250/25, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та прізвище позивачки « [PERSON] » після розірвання шлюбу залишено без змін Як встановлено з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач у справі [PERSON] є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Буран», яке зареєстроване за адресою вул. Українська, буд. 23, с. Панка Чернівецького району Чернівецької області, код ЄДРПОУ 31822715. Згідно відповіді Сторожинецького відділу ДВ у Чернівецькому районі Чернівецькій області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції №29.12-22/73411 від 02.12.2025 року встановлено, що на виконанні у вказаному відділі станом на 02.12.2025 року на виконанні відкритих виконавчих проваджень, у тому числі про стягнення аліментів з [PERSON] не перебуває. Відповідач [PERSON] на підтвердження надання матеріальної допомоги своєму синові [PERSON] надав копії платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» про перерахування коштів на рахунок отримувача [PERSON] , а саме: 21.03.2025 року 1000,00 грн, 30.03.2025 року 1000,00 грн, 30.03.2025 року 1000,00 грн, 27.05.2025 року 3000,00 грн, 24.06.2025 року 5000,00 грн,10.07.2025 року 4000,00 грн, 18.07.2025 року 1000,00 грн. Крім цього, надав інформаційні витяги щодо посилок на ім`я [PERSON] про доставки продуктів харчування, одягу та ліків. При цьому, відповідно до наданої позивачкою медичної документації її сина [PERSON] встановлено, що останній в період з 03.11.2025 року по 26.11.2025 року проходив лікування та медичне обстеження, вартість якого, відповідно до квитанції замовлення №13937938 від 24.11.2026 року, склала 4605,00 грн. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є працездатною особою, згідно довідки №0000-000003 від 31.12.2025 року працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Т-Транспорт» на посаді водія-експедитора автотранспортного засобу, за період з 01.07.2025 року по 31.12.2025 року отримав дохід у сумі 121 200 грн, крім цього згідно довідки про доходи , виданої директором ТОВ «Буран» [PERSON] , загальна сума доходу останнього за період з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року становить 84820,00 грн З наданих відповідачем [PERSON] довідок про доходи вбачається, що у в середньому його сукупний дохід за місяць складає 19096 грн. Разом з тим, згідно витребуваної у Регіонального сервісного центу ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях інформації щодо зареєстрованих транспортних засобів на ім`я [PERSON] в Єдиному державному реєстрі, а також відомості щодо зареєстрованих транспортних засобів на юридичну особу ТОВ «Буран», засновник та керівник якого є [PERSON] , в Єдиному державному реєстрі №31/34-1012-2026 від 26.01.2026 року встановлено, що за громадянином [PERSON] , [INFO] зареєстрований транспортний засіб ЗИЛ-ММ 4502, 1989 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а за ТОВ «Буран» зареєстровано 28 транспортних засобів, зокрема: VOLVO FH 13.420, 2010 року випуску; VOLVO FH42TB, 2013 року випуску, KRONE SD, 2012 року випуску; KOEGEL SN 24, 2011 року випуску; MAN TGX 18.400, 2012 року випуску; SCHMITZ S01, 2008 року випуску; VOLVO FH 13.460, 2011 року випуску; VOLVO FH 400, 2007 року випуску; SCHMITZ S 01, 2005 року випуску; VOLVO FH 42T, 2008 року випуску; SCHMITZ S01, 2008 року випуску; VOLVO FH 13.460, 2011 року випуску; VOLVO FH 400, 2007 року випуску; SCHMITZ S 01, 2005 року випуску; VOLVO FH 42T, 2008 року випуску; KOEGEL S 24, 2011 року випуску; SCHMITZ S 02, 2008 року випуску; RENAULT MAGNUM 460, 2008 року випуску; KRONE SDP 27 2004 року випуску; VOLVO FH, 2012 року випуску; VOLVO FH 420, 2013 року випуску; SCHMITZ S 01, 2011 року випуску; ЗИЛ 431510, 1986 року випуску; VOLVO FH 420, 2013 року випуску; SCHMITZ S01, 2005 року випуску; КАМАЗ 53212, 1981 року випуску; КАМАЗ 5511, 1989 року випуску; SCHMITZ S 6, 2002 року випуску. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Вимогами ст. 182 СК України передбачено,що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Як вбачається із позовної заяви, позивачка визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме у твердій грошовій сумі. За ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років 2 563 грн. Відповідно до статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років 2 817грн. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачкою у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачкою твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абзацом 2 частини 2 статті 182 СК України. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не доведено, що [PERSON] як платник аліментів має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі 15000 грн, виходячи із розміру його доходів, оскільки вказана сума є на 4000 грн меншою сукупного місячного доходу відповідача. З огляду на зазначене, стягнення на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 15000 грн може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Тому зважаючи на наведені вище вимоги чинного законодавства, виходячи з дотримання принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, та беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що аліменти слід стягувати з відповідача в твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим, з огляду на те, що він перевищуватиме прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років (2817 грн станом на 2026 рік) в понад два рази. Щодо заявленої позивачкою позовної вимоги про індексацію розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суд зазначає таке. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.7 ст.5 вказаного Закону, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Згідно з ч.2 ст.9 вказаного Закону, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, провинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів, а тому індексація аліментів у даному спорі не є окремою позовною вимогою, оскільки порядок її проведення здійснюється в позасудовому порядку. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1211,20 грн. Крім того, позивачка просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду договір про надання правової допомоги №271 від 28.11.2025 року, додаток №1 до договору №271 «Про надання правової допомоги» від 28.11.2025 року, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 08.12.2025 року, квитанція №1 від 28.11.2025 року. За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16. З огляду на вище викладені положення законодавства, витрати на професійну правничу допомогу, які були підтверджені наданими представником позивачки доказами, слід стягнути з відповідача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (40%), у розмірі 4000,00 грн. Разом з тим, у прохальній частині відзиву на позовну заяву, представник відповідача [PERSON] адвокат Гакман С.П. просив здійснити розподіл судових витрат та стягнути з позивачки витрати на надання відповідачу правової допомоги. На підтвердження понесених витрат представником відповідача було подано попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат на правничу допомогу від 05.01.2026 року, однак будь-яких інших належних доказів, таких як договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, що дозволили б дійти висновку про обґрунтованість заявлених вимог, суду не було надано, а тому враховуючи наведені вище вимоги процесуального законодавства та правову позицію Верховного суду, у стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, слід відмовити.

Outcome: partial