Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з 17 червня 2006 року перебуває з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі. Протягом всього подружнього життя сторони вели спільне господарство та будували сімейні відносини, але останнім часом шлюбні відносини між ними погіршились, що в результаті призвело до фактичного припинення подружніх відносин. Наразі спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинені. Позивач вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Посилаючись на вказане, просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві. Додатково зазначила, що наразі діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Старший син навчається в академії, тому потребує додаткових витрат. Відповідач матеріально не допомагає утримувати неповнолітню доньку, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює та отримує дохід. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги. Зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак заперечує проти стягнення аліментів в заявленому позивачкою розмірі, просив зменшити розмір аліментів. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачка сама пішла від нього, з листопада місяця мешкає окремо, відмовилась від коштів, які він їй пропонував. Крім того, донька взагалі з ним не спілкується, відмовляється доглядати за його будинком, коли він відсутній вдома, в зв`язку з чим змушений витрачати кошти на сторонню людину, яка слідкує за будинком. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд дійшов до такого висновку: Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . /а.с.8/ Із свідоцтва про шлюб вбачається, що 17 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області, за актовим записом № 184 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». /а.с.7/ Згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/017750520 від 27.11.2025 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована також її донька [PERSON] . (а.с.5,9) Судом встановлено, що на даний час подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та принципу добровільності шлюбу і визначеному ч. 3 ст. 56 СК України праву кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. Також встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання неповнолітньої дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить зменшити розмір аліментів заявлених позивачкою, однак при цьому не надав суду доказів, що вказували б на його неспроможність надавати матеріальну допомогу у зазначеному позивачкою розмірі. Слід зазначити, що відповідач є молодою особою працездатного віку, працює та отримує постійний дохід, тобто має можливість належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти на утримання своєї доньки. Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, яка самостійно піклується про фізичний, духовний розвиток доньки, робить все можливе для створення належних умов для її життя. Зважаючи на вищевикладене, на інтереси дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В силу ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: approved