Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-23 00:00:00

Короткий опис справи ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі-Позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі-Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2019 року між Відповідачкою та АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір №22036000109165, згідно з умовами якого відповідач отримала 46 200,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, відповідно до графіку сплати кредитних коштів. АТ «Банк Кредит Дніпро» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надало Відповідачці кредит на потрібну йому суму. Відповідачка зі свого боку не виконала умови кредитного договору. 12 липня 2023 АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу № 12/07/2023. 06 березня 2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №06/03/24. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №06/03/24 від 06.03.2024, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до Відповідачки на загальну суму 28 613,06 грн, з яких: 19 603,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 0,61 грн. заборгованість за відсотками, 9009,00 грн. заборгованість за комісією. На підставі викладеного вище, Позивач прохав стягнути із Відповідачки заборгованість за кредитним договором №22036000109165 від 29.01.2019 у сумі 28 613,06 грн та судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. Щодо належного повідомлення відповідача. Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася та відзив не надала. Суд у судові засідання викликав Відповідачку, однак остання не вжила заходів, щоб отримати судову кореспонденцію за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ). Рекомендовані повідомлення повернулися до суду як не вручені. Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення Відповідачки щодо розгляду справи, яка стосується її безпосередньо. Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за не надсилання заявнику відповідних документів. Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримав кореспонденцію, надіслану йому неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідачка правом на надання відзиву не скористалася, заяв чи клопотань до суду не подавала. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею визначено Ярощук О.В. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник Позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Розгляд справи просив здійснити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. докази, досліджені судом 1.Договір №22036000109165 від 29.01.2019 року, укладений між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Відповідачем, згідно якого Відповідачеві надано кредит на суму 46 200,00 гривень строком на 36 місяців з оплатою процентів в розмірі - 0,01 % річних за строкову заборгованість та в розмірі 56 % річних за прострочену заборгованість за суму кредиту (а.с.11). 2.Паспорт споживчого кредиту до договору №22036000109165 від 29.01.2019 (а.с.12-13). 3.Універсальний договір банківського обслуговуваня клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (а.с.14-35). 4.Копія паспорту та довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру відповідача (а.с.36-39). 5.Рішення щодо надання кредиту від 29.01.2019 року (а.с.40). 6.Фінансовий стан позичальника станом на 29.01.2019 року. (а.с.40 зворот). 7.Виписка по особовому рахунку за період з 29.01.2019 по 11.07.2023 року (а.с.41-96). 8.Розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №22036000109165 від 29.01.2019 року, станом на 11.07.2023 року та зазначено, що Відповідач має загальну заборгованість станом на 11.07.2023 року на суму 28 613,05 грн (а.с.97-97). 9.Договір факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» отримало право вимоги до Відповідача (а.с.100-103). 10.Реєстр боржників до Договору факторингу 12/07/23 від 12.07.2023 року, відповідно до якого загальну сума заборгованості 28 613,06 грн, з яких: 19 603,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 0,61 грн. заборгованість за відсотками, 9009,00 грн. заборгованість за комісією (а.с.108-109). 11. Договір факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до Відповідача (а.с.112-115). 12.Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №06/03/24 від 06.03.2024 року (додаток 2,3) (а.с.110,111). 13.Реєстр боржників до Договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024 року, відповідно до якого загальну сума заборгованості 28 613,06 грн, з яких: 19 603,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 0,61 грн. заборгованість за відсотками, 9009,00 грн. заборгованість за комісією (а.с.117-118). 14.Повідомлення про зміну кредитора та вимога про повернення кредиту та сплату відсотків вих.№25770520799/ВМ від 18.03.2024 року (а.с.120). норми права, які застосував суд Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та підписано графік платежів. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Щодо кредитного договору 29 січня 2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Відповідачкою укладено Кредитний договір № 22036000109165 (Додаток № 2), згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 46200,00 грн. строком на 36 місяців з оплатою процентів в розмірі 0,01% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.08.2024 2 щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів - обов`язкових платежів в сумі не менше 1976,35 грн. (п.5 Паспорту споживчого кредиту) (Додаток №3). Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору. Вказані умови також підтверджуються паспортом споживчого кредиту, в якому зокрема вказано, що одноразова комісія складає 0,00 грн. (п.1 - наданий суду в електронному вигляді). А перерахування коштів в сумі 46200,00 грн. та їх використання підтверджується випискою по рахунку (надано суду в електронному вигляді) та не спростовано Відповідачкою. Фактичні обставини, встановлені судом та висновки суду Щодо відступлення права вимоги 12 липня 2023 року згідно договору факторингу № 12/07/23 АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило факторові ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» право грошової вимоги до відповідача. 06 березня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги до відповідача ТОВ «Юніт Капітал». Пунктом 1.1 договору факторингу передбачено перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників від 06 березня 2024 року до договору факторингу № 06/03/24. Згідно з реєстром боржників від 06 березня 2024 року до договору факторингу № 06/03/24 від 06 березня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 28 613,06 грн., що підтверджено додатком № 17 до договору. Того ж дня між сторонами договору було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників. Варто зауважити, що перехід прав вимоги за договорами факторингу № 12/07/23 та № 06/03/24 відбувається саме за реєстрами прав вимоги боржників, оплата не є імперативною формою вказаних договорів факторингу. Отже, якщо реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи) - він є достатнім доказом передачі права вимоги. Факт укладання Кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 46200,00 грн. стороною відповідача не заперечується, а тому вважається встановленим та підтвердженим. За ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови кредитного договору від 29.01.2019 №22036000109165, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту повинна виконуватись згідно із діючим законодавством та умовами укладеного між сторонами договору. Заборгованість Відповідачки, станом на 11.07.2023 становить загальну суму 28 613,06 грн, з яких: 19 603,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 0,61 грн. заборгованість за відсотками, 9009,00 грн. заборгованість за комісією (розрахунок надано суду в електронному вигляді). 18 березня 2024 Позивач направив письмову вимогу Відповідачці вих. № 25770520799/ВМ на її зареєстровану та фактичну адресу її проживання, яка вказана нею у заяві та підтверджена довідкою щодо зареєстрованого місця проживання (а.с.135) про повернення боргу, яку позичальник не виконав (вимога надана суду в електронному вигляді). Оскільки Відповідачка своєчасно та належним чином свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом не виконала, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. щодо комісії Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, судом встановлено наступне. Судами встановлено, що кредит за кредитним договором від 29.01.2019 №22036000109165 є споживчим, що підтверджено у пункті 1. кредитного договору. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (ч.1.1 Кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» та паспорт споживчого кредиту надані суду в електронному вигляді). Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. В п.31.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 справа №496/3134/19, на який посилається представник відповідача, зазначено, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".», але комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є лише плата за надання інформації про стан кредиту, а включає в себе також розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія, як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється у разі реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, враховуючи принципи справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит у цьому випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим суд вважає, що підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц (провадження № 61-10414св20) зробив висновок, що платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, тому у задоволенні позову в частині стянення заборгованості за комісією слід відмовити. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення з відповідачем кредитного договору №22036000109165 від 29.01.2019 та порушення нею взятих на себе зобов`язань. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростовані, тому суд вважає їх належними та допустимими доказами і бере за основу при ухваленні цього рішення. Суд враховує, що позивачем доведений факт досягнення сторонами домовленості по кредитному договору про сплату відповідачем відсотків за користування кредитом, з якими відповідач погодилася, підписавши заяву. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині поточної заборгованості за кредитом та відсотками станом на 11.07.2023 в сумі 19 604,06 грн. Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У позовній заяві представник позивача - адвокат Тараненко А.І. просив стягнути із Відповідача на користь Позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги було надано: копію договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року, копію протоколу погодження вартості послуг до вказаного договору, додаткову угоду №6 до договору, та копію акту прийому передачі наданих послуг від 05.07.2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 6000 грн. Із копії акту прийому передачі наданих послуг від 05.07.2024 року вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг: 1) складання позовної заяви у даній справі (2 год.) - вартість послуг 5000 грн.; 2) вивчення матеріалів справи (1 год.) - вартість послуг 500 грн.; 3) надання усної консультації стосовно складання позовної заяви (1 год.) - вартість послуг 500 грн. Всього 6000 грн. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною, навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., що на переконання Суду відповідатиме критеріям розумності, справедливості та співмірності. При поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с.10). Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі 1659,30 грн. (19603,45+0,61грн)*100/28 613,06 грн=68,5%. 2422,40*68,5%=1659,30 грн.

Outcome: partial